Справа № 715/2403/20
Провадження № 2/715/41/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2021 року Глибоцький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Цуренка В.А.

секретар судового засідання Затолошна Р.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засiданнi в смт. Глибока в залі суду справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_4 про стягнення коштів за договором позики, вказавши в позові, що згідно із розписки, ОСОБА_4 , 20.09.2011 року отримала в борг від ОСОБА_3 2300,00 євро на роботи по продовженню робіт стосовно будинку. Розписка написана на італійській мові та перекладена на українську. 21.09.2010 року ОСОБА_4 у присутності свідка ОСОБА_5 , отримала у ОСОБА_3 гроші в сумі 5 (п`ять) тисяч Євро і зобов`язується повернути вказану суму в жовтні 2011 року.

Відповідачка протягом тривалого часу не виконує взяті на себе зобов`язання та грошові кошти не повернула. Наявність у позивача боргової розписки підтверджує укладення договору позики між сторонами та прийняття кожним із них відповідних зобов`язань, а також факт передачі грошової суми позичальнику. На сьогоднішній день відповідач заборгувала позивачу 2300,00 (дві тисячі триста) євро, підтверджується письмовою розпискою від 20.09.2011 року що еквівалентно 76694,88 тис. грн. по офіційному курсу НБУ євро по відношенню до гривні станом на 21.09.2020 рік становить 33,3456 за 1 євро. Крім цього відповідач заборгувала позивачу 5 000 (п`ять) тисяч Євро підтверджується письмовою розпискою від 21.09.2010 року що еквівалентно 166 728 по офіційному курсу НБУ євро по відношенню до гривні станом на 21.09.2020 рік становить 33,3456 за 1 євро.

В добровільному порядку відповідач борг не повертає, що змусило позивача звернутися до суду за захистом свого права. Відповідач зі свого боку вже протягом тривалого часу но різному ігнорує свої зобов`язання та відмовляється їх виконувати, чим грубо порушує законодавство України.

Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики у сумі 76 694,88 грн., що еквівалентно 2 300,00 євро, відсотки у сумі 94 859,23 грн. Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики у сумі 166728,00 грн., що еквівалентно 5 000,00 євро, 3% відсотки річних у сумі 45 075,08 грн.

23 грудня 2020 року ОСОБА_3 в інтересах якого діє ОСОБА_1 направив до суду позовну заяву в новій редакції в якій просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики у сумі 76 694,88 грн., що еквівалентно 2 300,00 євро, відсотки у сумі 94 859,23 грн. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики у сумі 166 728,00 грн., що еквівалентно 5 000,00 євро, 3% відсотки річних у сумі 45 075,08 грн.

15 березня 2021 року ОСОБА_7 в інтересах якої діє ОСОБА_2 направив до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що заявлені вимоги не обґрунтовані, оскільки ОСОБА_4 повернула позичені кошти позивачу, окрім того, була підписана лише одна розписка від 21 вересня 2010 року про отримання коштів, а саме в сумі 5000 євро, в якій є зобов`язання повернути кошти. Лист в якому міститься сума 2300 євро була написаний тому, що того дня ОСОБА_4 повернула позивачу частину коштів в сумі 2700 євро, тобто їй залишилося повернути ще 2300 євро, про що був вказаний відповідний лист. Окрім того в даному листі від 20 вересня 2011 року відсутні будь-які зобов`язання по поверненню коштів. Просить суд відмовити в задоволенні позову в повному розмірі.

26 березня 2021 року ОСОБА_3 в інтересах якого діє ОСОБА_1 направив до суду письмові пояснення, в якому заперечував проти обставин, які викладені у відзиві на позовну заяву, просив суд позов задовольнити в повному розмірі.

09 квітня 2021 року ОСОБА_7 в інтересах якої діє ОСОБА_2 направив до суду заяву про застосування строку позовної давності, а саме відносно позовної вимоги про стягнення заборгованості за договором позики у сумі 166 728,00 грн., що еквівалентно 5 000,00 євро, 3% відсотки річних у сумі 45 075,08 грн. Оскільки розписка була дана 21 вересня 2010 року, трьох річний строк позовної давності сплив.

В судове засідання позивачка ОСОБА_3 не з`явився, його представник ОСОБА_1 підтвердив обставини викладені в позовній заяві, просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилався на його безпідставність та просив суд застосувати строк позовної давності.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як вбачається із змісту ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов`язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Як вбачається з розписки (складеної на російській мові) від 21 вересня 2010 року відповідачка ОСОБА_4 отримала кошти в розмірі 5000 (п`ять тисяч) євро і зобов`язувалася повернути весь борг до жовтня 2011 року.

Згідно заяви від 20 вересня 2011 року (написаної італійською мовою, переклад якої здійснено на українську мову) відповідачка ОСОБА_4 отримала кошти в розмірі 2300 (дві тисячі триста) євро в борг. Жодних вказівок про повернення даного боргу в документі не зазначено. Більш того, документ містить ніким не застережені виправлення та дописи, що кардинально змінюють його суть.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення заборгованість за договором позики у сумі 76 694,88 грн., що еквівалентно 2 300,00 євро, відсотки у сумі 94 859,23 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суд повинен виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Аналогічний висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15 та у Постанові Верховного Суду від 08 липня 2019 року № 524/4946/16.

Дослідивши наданий суду документ від 20 вересня 2011 року, суд приходить до висновку, що з його змісту не встановлено обов`язку ОСОБА_4 повернути грошові кошти ОСОБА_3 . Більш того, документ містить ніким не застережені виправлення та дописи, що кардинально змінюють його суть.

З огляду на викладене, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, керуючись принципами розумності, виваженості, вважаю що дана позовна вимога не підлягає задоволенню.

Що стосується позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_4 відсотків у сумі 94 859,23 грн., суд зазначає, що вона є похідною від попередньої позовної вимоги, у зв`язку з чим також не підлягає задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором позики у сумі 166 728,00 грн., що еквівалентно 5 000,00 євро та 3% відсотків річних у сумі 45075,08 грн., суд виходить з наступного.

Позовна вимоги про стягнення 5 000,00 євро є обґрунтованою, оскільки правовідносини, що виникли між сторонами є договором позики і позичальник зобов`язаний був повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором, а саме письмовим документом - розпискою.

Також обґрунтованими є вимоги про стягнення 3% річних у межах позовних вимог в розмірі 45075,08 грн., оскільки вірним розрахунком 3% встановлено, що сума 3% є більшою, а саме 50 402,96 грн. (згідно офіційного курсу євро на час розгляду справи - 33,14 грн. за 1 євро) (5000 євро *3 %: 100%*365 днів*3448 днів = =50 402,96 грн.).

Однак, дані позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, розписка була написана 21 вересня 2010 року, із зобов`язанням повернення суми боргу до жовтня 2011 року, тобто строк позовної давності у три роки сплинув. Представник відповідача ОСОБА_2 надав суду письмову заяву про застосування строків позовної давності.

Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що дані позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за договором позики у сумі 166 728,00 грн., що еквівалентно 5 000,00 євро та 3% відсотків річних у сумі 45075,08 грн. не підлягають задоволенню у зв`язку із спливом строку позовної давності.

На пiдставi викладеного, ст.ст. 256,257, 267, 526, 533, 610-612, 614, 624, 625, 1046-1047 ЦК України, керуючись ст.ст. 4-13, 19, 23, 76-81, 141, 142, 259, 265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів за договором позики - відмовити.

Повний текст судового рішення виготовлено 12 квітня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається через суд першої інстанції.

Суддя: