КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/4083/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2021 року м. Київ

Справа № 755/2052/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 10 грудня 2020 року, ухвалене у складі судді Арапіної Н.Є.,

у справі за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання кредитного договору недійсним,

встановив:

У лютому 2020 року позивач АТ «Перший Український Міжнародний Банк» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 19 березня 2018 року між ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та відповідачем було підписано заяву № 401 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 30 000 грн. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Згідно з розрахунком станом на 22 січня 2020 року заборгованість становить 46 116 грн. 14 коп., що складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 9790,40 грн., заборгованості за строковим тілом кредиту у розмірі 19 445,33 грн., заборгованості за простроченими процентами за кредитом у розмірі 15 282,03 грн., заборгованості за строковими процентами за кредитом у розмірі 1398,38 грн. та комісії у розмірі 200 грн. У зв`язку з чим просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором станом на 22 січня 2020 року у розмірі 46 116 грн. 14 коп. та витрати зі сплати судового збору.

Відповідач ОСОБА_1 звернулась до суду з зустрічною позовною заявою до АТ «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання кредитного договору недійсним.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що під час укладання спірного кредитного договору було порушено приписи ч.1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме, позивачем не надано інформацію про умови кредитного договору. Крім того, у спірному договорі відсутня будь-яка необхідна інформація щодо умов кредитування та іншої інформації, як це передбачено Законом України «Про захист прав споживачів», а тому дії позивача свідчать про нечесну підприємницьку практику. У зв`язку з чим відповідач просить визнати кредитний договір № 401 від 19 березня 2018 року недійсним.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 10 грудня 2020 року первісний позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк», заборгованість за кредитним договором № 401 від 18 березня 2018 року станом на 22 січня 2020 року у розмірі 46 116 грн. 14 коп., що складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 9790,40 грн., заборгованості за строковим тілом кредиту у розмірі 19 445,33 грн., заборгованості за простроченими процентами за кредитом у розмірі 15 282,03 грн., заборгованості за строковими процентами у розмірі 1398,38 грн. та комісії у розмірі 200 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до АТ «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання кредитного договору недійсним - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк», витрати по оплаті судового збору у розмірі 2102 грн.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким зустрічний позов задовольнити повністю, посилаючись порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні не встановлено, що між сторонами виникли договірні кредитні відносини та укладено кредитний договір. При цьому позивач за первісним позовом не надає суду сам кредитний договір №401, а надає лише копію Заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та копію Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення договору (Витяг).

Вважає доводи позивача про те, що подані ним документи в сукупності складають кредитний договір №401 помилковими, оскільки у заяві позичальника, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, відсутні умови договору про встановлення розміру відсоткової ставки.

Посилається на висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) та на висновки, викладені у постанові Великої ПалатиВерховного Суду у справі№342/180/17.

Стверджує, що оскаржуване судове рішення не містить жодної інформації щодо виконання кредитором договору в частині надання кредитних коштів в розмірі 30 000 гривень. Оскаржуване рішення не містить і посилання на належні і допустимі докази, які б підтверджували факт перерахування позичальнику грошових коштів в розмірі 30 000 гривень та категорично заперечує отримання кредитних коштів в розмірі 30 000 грн.

Вказує, що в якості доказу виконання договору в частині перерахування коштів позивач за первинним позовом надає «Виписку по рахунку з 19/03/2018 по 22/01/2020». В зазначеній «Виписці» за 19.03.2018 року числиться 2 операції, а саме поповнення рахунку відповідачем на суму 5211,82 гривень та 14 669,95 гривень (призначення платежу «Надходження коштів в рамках МПС Master Card Money Send»). Звертає увагу суду на те, що в наданій позивачем «Виписці» відсутня інформація про видачу кредитних коштів в розмірі 30 000 грн. Вважає, що кредитний договір між ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 укладено не було, а позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом не підлягають задоволенню.

Звертає увагу на те, що в наданій позивачем за первісним позовом копії «Заяви №401» визначено, що встановлено на поточний рахунок у гривнях кредитний ліміт у сумі 20000 грн., однак позивач зазначає про видачу кредиту в сумі 30 000 грн., що також свідчить про необґрунтованість позову. Крім того, позивач взагалі не надав суду розрахунок заборгованості. Тому жодним чином не обґрунтував суду розмір заборгованості та її наявність взагалі. Також, вказує, що відповідно до виписки за період з 19.03.2018 року по 22.01.2020 року по рахунку було проведено 438 проводок на загальну суму 626 655,38 грн. Згідно з цією випискою заборгованість за рахунком НОМЕР_1 становить 0,00 гривень. Тобто заборгованість відсутня. Жодних доказів переведення відповідача на інші розрахункові рахунки, ніж той, що визначений сторонами у Заяві №401 від 19.03.2018 року, до матеріалів справи не долучено.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, відповідач ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, причини неявки представника позивача суду не відомі, тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за відсутності учасників справи відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції виходив з того, що з досліджених у справі доказів вбачається, що умови кредитного договору позичальником належним чином не виконані, в передбачені договором строки кредит не погашений. Будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідач суду не надала, як і не надала доказів щодо належного виконання ним умов кредитного договору.

Тому станом на 22 січня 2020 року утворилась заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 9790 грн. 40 коп. та заборгованість за строковим тілом кредиту у розмірі 19445 грн. 33 коп. Також судом перевірено розрахунок відсотків за несвоєчасне погашення кредиту та встановлено, що розрахунок зроблено з урахуванням умов кредитного договору: заборгованість за простроченими процентами за кредитом становить у розмірі 15 282,03 грн. та заборгованість за строковими процентами за кредитом становить у розмірі 1398,38 грн. Комісія становить суму у розмірі 200 грн.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено відсутність будь-якої необхідної щодо умов кредитування та іншої інформації, що є її обов`язком відповідно до засад змагальності процесу, чим не виконав вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Також не ґрунтуються на вимогах законодавства посилання відповідача на те, що дії позивача свідчать про нечесну підприємницьку практику. Крім того, спірний договір містить особистий підпис відповідача, що є підтвердженням ознайомлення відповідача з умовами договору , зокрема, суми кредиту, порядку та строків його повернення.

Виходячи з наявних у матеріалах справи, досліджених судом першої інстанції письмових доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 19 березня 2018 року відповідач ОСОБА_1 підписала заяву № 401 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с. 4).

Також ОСОБА_1 просила відкрити на її ім`я поточний рахунок у гривнях, надати кредитну картку та встановити кредитний ліміт на суму 20 000 грн. з процентною ставкою 59,39 % річних.

Крім того, у заяві про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб зазначено, що розрахунковий день - 30 число місяця; платіжна дата 30 число місяця; строк дії кредитного ліміту, процентна ставка за користування кредитним лімітом, розмір мінімального платежу та інші умови надання та обслуговування кредитної картки встановлюється відповідно до умов ДКБО в залежності від типу кредитної картки.

Підписанням цієї заяви ОСОБА_1 підтвердила, що нею отримана у непошкодженому стані картка і ІПН, а також, що з правилами користування платіжною карткою ознайомлена та зобов`язується їх дотримуватись.

Відповідно до п. 2.1.1 Частини 2 Розділу І Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (у редакції, з 10.06.2017 р.), затвердженої рішенням Правління ПАТ «ПУМБ» протокол №653 від 30.05.2017 р., договір визначає умови та порядок здійснення Банком комплексного банківського обслуговування клієнта, регулює відносини сторін при наданні клієнту послуг Банку з відкриття та обслуговування карткових рахунків, випуску карток, надання споживчого кредиту, овердрафту, кредитної лінії, використання системи інтернет-банкінг, сервісу «SMS-банкінг», послуги залучення коштів у вклад, надання у користування індивідуального банківського сейфу і персонального обслуговування.

Згідно з п.2.2.1 Частини 2 Розділу І Публічної пропозиції ПАТ "ПУМБ" договір вважається укладеним, а умови публічної пропозиції акцептованими клієнтом з моменту оформлення заяви на приєднання до договору за умови подання клієнтом документів і відомостей, необхідних для з`ясування його особи, суті діяльності та фінансового стану, перелік яких визначається відповідно до вимог чинного законодавства України, якщо інший порядок не встановлений будь-якими іншими умовами договору.

Дата набрання чинності договору визначається заявою на приєднання до договору, якщо інше не передбачено умовами Договору та/або Заявою на приєднання до Договору (п.2.2.2 Розділу І).

Відповідно до п. 2.2.5 Частини 2 Розділу І, підписанням Заяви на приєднання до Договору, Клієнт беззастережно підтверджує, що на момент укладення Договору Клієнт ознайомився з повним текстом Договору (в тому числі Тарифами), повністю зрозумів його зміст та погоджується зі всіма умовами Договору.

У зв`язку із невиконанням відповідачем ОСОБА_1 зобов`язань за договором, позивач відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України направив на адресу позичальника письмову вимогу (повідомлення) від 18.07.2019 року про дострокове виконання зобов`язань за укладеним договором з вимогою повернення боргу в розмірі 41 114, 02 грн. в строк до 25.07.2019 року, однак дана вимога відповідачем виконана не була.

Відповідно до виписки з рахунку, наданого позивачем до позовної заяви, вбачається, що станом на 22 січня 2020 року сума заборгованості за наданим кредитом становить 46 116 грн. 14 коп., що складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 9790,40 грн., заборгованості за строковим тілом кредиту у розмірі 19 445,33 грн., заборгованості за простроченими процентами за кредитом у розмірі 15 282,03 грн., заборгованості за строковими процентами за кредитом у розмірі 1398,38 грн. та комісії у розмірі 200 грн. (а.с. 19).

Також в матеріалах справи наявна виписка по особовому рахунку ОСОБА_1 , за період з 19.03.2018 року по 22.01.2020 року, з якої вбачається, що позичальник користувалась кредитними коштами, частково виконувала свої кредитні зобов`язання щодо повернення цих коштів, здійснювала перекази грошових коштів, знімала кошти в банкоматах, розраховувалась кредитними коштами, поповнювала картковий рахунок та здійснювала інші розрахунки та операції (а.с. 20-25).

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пунктів 60-62, 65 Положення «Про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», затвердженого постановою Правління НБУ № 75 від 04.07.2018 року, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: 1) номер особового рахунку; 2) дату здійснення останньої (попередньої) операції; 3) дату здійснення поточної операції; 4) код банку, у якому відкрито рахунок; 5) код валюти; 6) суму вхідного залишку за рахунком; 7) код банку-кореспондента; 8) номер рахунку кореспондента; 9) номер документа; 10) суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); 11) суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; 12) суму вихідного залишку.

Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Інформація про стан особових рахунків клієнтів може надаватись їх власникам та органам, які мають право на отримання такої інформації згідно із законодавством України.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2021 року у справі № №554/4300/16-ц (провадження №61-3689св21), належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Згідно з висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2021 року у справі № №554/4300/16-ц, надані банком виписки за картковими рахунками позичальника, яким суди дали оцінку у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача.

Враховуючи викладене, виписка по особовому рахунку відповідача ОСОБА_1 , що міститься в матеріалах справи, є належним доказом отримання кредитних коштів відповідачем, їх суми та розміру сплачених коштів відповідачем на погашення заборгованості.

З огляду на викладене, матеріали справи свідчать про те, що позивач свої зобов`язання за кредитнимдоговором від 19 березня 2018 року виконав, надав відповідачу кредит в обумовленій сумі, що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача. ОСОБА_1 отримавши кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, користувалась кредитними коштами, проте в добровільному порядку у строки, передбачені договором, ПАТ «ПУМБ» не повернула.

Таким чином, суд першої інстанції, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, дійшов правильних висновків про наявність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ «ПУМБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ПАТ «ПУМБ»не повернуті.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не встановлено, що між сторонами виникли договірні кредитні відносини та укладено кредитний договір, є безпідставними та спростовуються поданими позивачем доказами, а саме: заявою ОСОБА_1 , підписаною нею особисто (а.с. 4), розрахунком заборгованості, випискою по особовому рахунку (а.с. 19-25), яка підтверджує факт користування кредитними коштами.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено, що подані ним документи в сукупності складають кредитний договір №401, оскільки у заяві позичальника підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності за порушення зобов`язання та розмір процентної ставки, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки підписавши заяву від 19 березня 2018 року № 401 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, сторони ( ОСОБА_1 та ПАТ «ПУМБ») погодили умови, порядок і строк виконання зобов`язання, визначили розмір процентів за користування коштами, відповідальність за невиконання зобов`язання та досягли згоди з усіх істотних умов.

Доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що оскаржуване рішення не містить належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт перерахування позичальнику грошових коштів в розмірі 30 000 гривень, а у наданій позивачем «виписці» відсутня інформація про видачу цих кредитних коштів, колегія суддів вважає є необґрунтованими, оскільки банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку.

З матеріалів справи встановлено, що відповідачу надано кредит шляхом встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок, при цьому відповідно до виписки по рахунку позичальник регулярно користувалася кредитними коштами, що свідчить про згоду позичальника з розміром кредитного ліміту.

Відповідно до виписки з особового рахунку ОСОБА_1 , кредитні кошти отримувались відповідачем частинами, в подальшому відбувалось їх погашення, всього за період користування кредитними коштами відбулось 438 банківських операцій : отримання кредитних коштів, сплата процентів, операція покупки через POS-термінал, сплата комісії за переказ коштів, погашення нарахованої комісії в рамках договору, оплата страхового платежу, видача готівки через банкомат, переказ коштів на інший рахунок, поповнення карткового рахунку та багато інших.

Таким чином, упродовж тривалого часу ОСОБА_1 виконувала умови спірного договору, чим фактично підтверджувала намір на подальше виконання умов договору та відсутність порушення її законних прав та інтересів при укладенні договору, про що свідчать виписки по особовому рахунку, надані банком, та які містяться у матеріалах справи.

Отже, заява відповідача ОСОБА_1 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка підписана нею особисто, дані виписки по особистому рахунку є належними доказами, які у сукупності підтверджують отримання кредитних коштів, користування ними і наявність від`ємного значення за зобов`язаннями відповідача, а тому доводи апеляційної скарги про те, що кредитний договір між ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 укладено не було, є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що у виписці з особового рахунку зазначено, що заборгованість становить «0» гривень, є безпідставними, оскільки з виписки вбачається, що сума заборгованості була переведена банком на інший рахунок, відбулась рекласифікація стандартної заборгованості по основному боргу в прострочену по договору № 401 від 19.03.2018 року. Зокрема, сума заборгованості за простроченим тілом кредиту становить 9790,40 грн., заборгованості за строковим тілом кредиту - 19 445,33 грн.

Колегія суддів відхиляє посилання в апеляційній скарзі на неврахуванням судом висновків Верховного Суду, що викладені у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) та у постанові Великої Палати Верховного Суду справі №342/180/17, оскільки у цих справах висновки судів зводяться до того, що у заяві позичальника не зазначено процентну ставку, а витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифи банку не містить підпису позичальника.

На відміну від вказаних справ, у якій суди дійшли висновку про відсутність підстав для стягнення відсотків, у справі, яка є предметом перегляду, судом встановлено, що у заяві про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 19 березня 2018 року зазначено процентну ставку в розмірі 59,39 % річних, що погоджено сторонами, про що свідчать їх підписи.

Тобто, у постановах Верховного Суду, на які посилається відповідач, та у справі, яка переглядається, є відмінними встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин.

Доводи відповідача про те, що банк не ознайомив її з усіма істотними умовами кредитного договору, колегія суддів відхиляє, оскільки вони спростовуються копією заяви № 401 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка підписана сторонами, в якій визначені усі істотні умови кредитного договору, зокрема, визначений початковий кредитний ліміт та процентна ставка, при цьому інші умови надання та обслуговування кредитної картки встановлені відповідно до умов ДКБО.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для задоволення зустрічного позову колегія суддів вважає безпідставними враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Обравши способом захисту своїх прав визнання кредитного договору недійсним, позивач у силу положення ч. 3 ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підстави своїх позовних вимог.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач в обґрунтування позовних вимог посилалась на порушення приписів ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме, позивачем не надано інформацію про умови кредитного договору.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Разом з тим, відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця.

Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, Правила надання грошових коштів у кредит Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк», перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті.

Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Відповідно до змісту заяви про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, ОСОБА_1 підписанням цієї заявибеззастережно підтвердила, що приймає публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті ПАТ «ПУМБ»: pumb.ua в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті договору комплексного банківського обслуговування, так і послуг, що можуть бути надані їй в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через Дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у Банку), а при обранні послуги з укладення договору страхування, підписанням цієї заяви підтверджує свою згоду на укладення Договору страхування на зазначених нижче умовах.

Згідно з ч. 1-2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит

Як вбачається з підписаної ОСОБА_1 заяви, сторонами погоджено номер мобільного телефону, на який будуть надходити повідомлення про стан карткового рахунку та здійснені операції - 28. Плата за SMS-банкінг стягується згідно тарифів банку.

Також погоджено, що виписки з рахунку будуть отримуватись позичальником у відділенні банку ( а.с. 4).

Частиною шостою статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що недійсними є правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики.

Нечесна підприємницька практика включає наступне: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яка діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною (частина перша статті 19 Закону). Підприємницька практика може бути такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Виходячи із презумпції правомірності правочину (стаття 204 ЦК України, частина третя статті 215 ЦК України) обов`язок доказування недійсності правочину покладається на сторону, яка його оспорює.

Згідно зі статтею 627 ЦК України та статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо указаних правовідносин, оскільки наявність умислу, нечесної підприємницької діяльності, порушення принципу добросовісності в діях банку, істотність значення обставин щодо яких особу введено в оману, як й сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову, оскільки ОСОБА_1 під час укладення кредитного договору не заявляла додаткових вимог або заперечень щодо його умов, не зверталася до банку за додатковими роз`яснення щодо умов договору.

Крім того, після укладення кредитного договору ОСОБА_1 від 19 березня 2018 року тривалий час виконувала його умови, користувалась кредитними коштами, що підтверджується випискою по особовому рахунку, яка є належним доказом, що підтверджує факт користування кредитними коштами, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачу було направлено вимогу (повідомлення) від 18.07.2019 року дострокове виконання зобов`язань, лише після звернення банку з позовом про стягнення заборгованості, у лютому 2020 року звернулася з зустрічним позовом до АТ «ПУМБ» про визнання договору недійсним.

При цьому доводи зустрічної позовної заяви та апеляційної скарги відповідача є суперечливими, оскільки, заперечуючи проти задоволення позову банку про стягнення заборгованості, відповідач стверджує про неукладення договору. Разом з тим, заявляючи зустрічний позов, ОСОБА_1 просить визнати договір недійсним. Однак недійсним може бути визнаний лише договір, який укладений між сторонами, проте з недодержанням вимог, встановлених ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Оскільки оспорюваний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, відповідач на момент укладення цього договору не заявляла додаткових вимог щодо умов оспорюваного договору та виконувала його умови, що свідчить про прийняття ним таких умов, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову про визнання договору недійсним за його недоведеністю.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів та цитування норм законодавства.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Отже, рішення ухвалене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 10 грудня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 13 серпня 2021 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.