Головуючий суду 1 інстанції - Лтзенко І.В.
Доповідач -Коновалова В.А.
Справа № 423/2676/20
Провадження № 22-ц/810/288/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 квітня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Коновалової В.А.,

суддів: Луганської В.М., Карташова О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Вовчанської С.В.,

учасники справи:

боржник ОСОБА_1 ,

орган державної виконавчої служби - Попаснянський районний відділ Державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Попаснянського районного суду Луганської області від 19 лютого 2021 року, постановлену у складі судді Лизенко І.В. в м. Попасна Луганської області,

за скаргою ОСОБА_1 на дії Попаснянського районного відділу Державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків),

в с т а н о в и в:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії Попаснянського районного відділу Державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в обґрунтування якої зазначив, що у Попаснянському районному відділі Державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-1186, виданого 30 жовтня 2008 року Попаснянським районним судом Луганської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина, ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини всіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 жовтня 2008 року та до повноліття дитини.

ОСОБА_1 посилається на те, що державним виконавцем безпідставно визначено заборгованість по аліментах з липня 2016 року по вересень 2016 року, лютий 2017 року, квітень 2017 року, червень 2017 року, серпень 2017 року, оскільки нараховано до сплати аліменти у розмірі ј частини від середньої заробітної плати працівника для цієї місцевості. Також зазначив, що виконавцем з вересня 2018 року по червень 2019 року безпідставно підвищено мінімальний розмір аліментів з 30% до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вважає, що заборгованість по аліментах на день повноліття сина у нього відсутня.

ОСОБА_1 просив суд визнати дії Попаснянського районного відділу Державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) неправомірними та зобов`язати перерахувати розмір аліментів за липень вересень 2016 року, лютий 2017 року, квітень 2017 року, червень 2017 року, серпень 2017 року та з вересня 2018 року по червень 2019 року у відповідності до діючого законодавства та виконавчого листа № 2-1186 від 30 жовтня 2008 року.

Попаснянський районний суд Луганської області ухвалою від 19 лютого 2021 року відмовив у задоволені скарги ОСОБА_1 на дії Попаснянського районного відділу Державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Попаснянського районного суду Луганської області від 19 лютого 2021 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким зобов`язати державну виконавчу службу здійснити перерахунок нарахованих аліментів відповідно до вимог законодавства України та в межах судового рішення про стягнення аліментів, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали суду не враховані положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року, яким збільшено мінімальний розмір аліментів з 30% до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, законодавець передбачив чітку процедуру приведення діючих рішень суду до змін у Сімейному законодавстві, а саме ч. 3 ст. 184 СК України, яка передбачає, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вважає, що державною виконавчою службою помилково застосовані положення ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки вони суперечить ч. 3 ст. 184 СК України.

Ухвалою Луганського апеляційного суду Луганської області від 17 березня 2021 року Попаснянському районному відділу Державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) роз`яснювалося право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі.

Копію ухвали Луганського апеляційного суду від 17 березня 2021 року та апеляційну скаргу Попаснянський районний відділ Державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) отримав 19 березня 2021 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 53).

У відзиві на апеляційну скаргу Попаснянський районний відділ Державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) зазначає, що стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року частину другу статті 192 СК України викладено в такій редакції: «мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 182 СК України.

Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням.

Копію ухвали Луганського апеляційного суду від 26 січня 2021 року про відкриття апеляційного провадження ОСОБА_1 отримав 22 березня 2021 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 54).

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце повідомлені належним чином і в установленому законом порядку, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні скарги суд першої інстанції виходив з того, що розмір аліментів боржника правомірно нарахований виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, оскільки боржник не працює.

Посилання боржника на неправомірність підвищення мінімального розміру аліментів з 30% до 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, за відсутності судового рішення, є безпідставними, оскільки цей розмір, не є розміром аліментів, які стягнуто судом, а є встановленим законом гарантованим мінімальним розміром аліментів, який внаслідок зміни відповідного закону, має автоматично змінюватись на стадії виконання судового рішення та застосовуватись державним виконавцем.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає матеріалам справи та вимогам закону.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку, що суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема частиною другою статті 182 СК України.

Із матеріалів справи вбачається, що 05 листопада 2008 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Попаснянського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження № 10021416 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1186, виданого 30 жовтня 2008 року Попаснянським районним судом Луганської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі ј частини від усіх видів заробітної плати, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 10021416 від 05 листопада 2008 року (а.с.25).

Станом на 01 липня 2019 року заборгованість за аліментами складає 4760,06 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів (а.с. 23).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 2015 року не працює.

За правилами частин першої та третьої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Згідно із частиною другою, третьою статті 195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Державним виконавцем, в межах виконавчого провадження № 10021416 за виконавчим листом № 2-1186, здійснено розрахунок заборгованості по аліментам відповідно до частини другої статті 195 СК України, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, оскільки боржник не працює, за період 24 липня 2016 року по 27 серпня 2019 року, згідно з яким станом на 27 серпня 2019 року заборгованість ОСОБА_1 складає 5469,41 грн (а.с.20).

Отже державний виконавець правомірно розрахував заборгованість за аліментами відповідно до вимог частини другої статті 195 СК України з огляду на те, що боржник ОСОБА_1 не працював на час виникнення заборгованості.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги, оскільки державним виконавцем розмір аліментів боржника правомірно нарахований, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, оскільки боржник не працював.

Посилання скаржника на те, що аліменти з нього стягнуті як у відсотках від доходу, так і в твердій грошовій сумі (30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку) не заслуговує на увагу, оскільки відповідно до виконавчого листа № 2-1186 з ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини стягнуті у розмірі ј частини від усіх видів заробітної плати, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто аліменти присуджені у частці від доходу, при цьому 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є мінімальним розміром аліментів, який передбачений ч. 2 ст. 182 СК України.

Посилання скаржника на ч. 3 ст. 184 СК України не заслуговують на увагу, оскільки є суб`єктивним тлумаченням ним норми права та не підлягають застосуванню до правовідносин у даній справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не зазначено норму матеріального права на підставі якої перерахунок мінімального розміру аліментів, встановлених законом здійснюється державною виконавчою службою з 30% до 50% автоматично є безпідставними, з огляду на таке.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII частину другу статті 182 Сімейного кодексу України (далі - СК України) викладено в новій редакції, відповідно до якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, але є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості.

Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Отже зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, а є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості, що правильно враховано судом першої інстанції при вирішенні спору.

Вказаний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 682/3112/18 (провадження № 14-580цс19).

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, оскільки вона постановлена з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Попаснянського районного суду Луганської області від 19 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 квітня 2021 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді В.М. Луганська

О.Ю. Карташов