Справа № 505/1321/17
Провадження № 2/505/58/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.08.2021 року Котовський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Івінського О.О.

секретаря судового засідання Черчел Ю.В.,

за участі:

представника позивача адвоката Кресюн В.А.,

представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Кувшинчікової А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Подільську Одеської області в порядку загального позовного провадження в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення 3-х процентів річних по простроченій сумі заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 , 29.05.2017 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення пені, 3-х процентів річних по простроченій сумі заборгованості, процентів за користування взятими в борг коштами, після уточнення своїх позовних вимог зазначив, що просить стягнути з відповідачів 3% річних за користування грошовими коштами у сумі 29600 євро починаючи з 22.04.2016 року по 01.04.2021 року (терміном 47 місяців) у сумі 3478 євро. та індекс інфляції у сумі 117012,52 грн., а також судовий збір.

Свою вимогу мотивував тим, що він уклав договір позики з ОСОБА_1 , яким надав відповідачу грошові кошти у сумі 39200 євро. У зв`язку з тим, що відповідач не повертав йому ні основний борг ні проценти за користування боргом, він звернувся до суду з позовом про стягнення з нього та його поручителів боргу. 22.04.2016 року ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області було затверджено Мирову угоду між ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , укладену ними 22 квітня 2016 року на наступних підставах:

ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в повній мірі погоджуються з позовними вимогами ОСОБА_2 і визнають, що їх заборгованість перед позивачем складає 100047 (сто тисяч сорок сім) євро та 314481 (триста чотирнадцять тисяч чотириста вісімдесят одна) грн.

ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до 15 березня 2017 року, передають ОСОБА_2 45000 (сорок п`ять тисяч) євро. Натомість, ОСОБА_2 , після одержання 45000 (сорока п`яти тисяч) євро, в рахунок погашення позовних вимог, відмовляється від своїх позовних вимог по цивільній справі №505/355/16-ц та визнає, що борг, визнаний відповідачами в п.1 цієї мирової угоди, виконаний в повному обсязі.

В разі не виконання відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 домовленості про передачу ОСОБА_2 , до 15 березня 2017 року, 45000 (сорока п`яти тисяч) євро, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 зобов`язуються повністю сплатити ОСОБА_2 , борг у порядку звернення мирової угоди до примусового виконання.

Але до вказаного терміну ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 свої зобов`язання перед ОСОБА_2 не виконали, а тому у ОСОБА_2 виникло право стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 заборгованості у сумі 29600 євро. Тому позивач звернувся до суджу з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на його користь 3-х процентів річних, пені та процентів за користування коштами, починаючи з 22.04.2016 року по 01.04.2021 року (терміном 47 місяців).

29600євро ? 3% річних: 12 місяців =74 євро в місяць

74євро ? 47 місяців = у сумі 3478 євро.

Позивач у судове засідання не з`явився. Його представник адвокат Кресюн В. А. у судовому засіданні на позовних вимогах наполягав, вважає, що вони підтверджені матеріалами справи в повній мірі та просив позовні вимоги про стягнення 3-х процентів річних по простроченій сумі заборгованості задовольнити в повному обсязі.

Відповідачі у судове засідання не з`явились, проте представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала в повному обсязі, наголошувала на обставинах зазначених у відзиві на позовну заяву та наданих письмових додаткових поясненнях по справі в якій зазначала, що на підтвердження своїх вимог позивач надав лише розрахунок заборгованості за Договором позики, в якому не наведено механізму та порядку нарахування суми боргу по кредиту, та чому саме заборгованості за договором позики складає 29600 євро та не наводиться взагалі сум погашення заборгованості позичальником за договором позики.

З пояснень щодо вимог позивача за заявою позивача про зменшення позовних вимог від 12.03.2021 року вважає, що позивачем був вирахуваний невірний розрахунок 3% річних з необґрунтованої суми, так як в договорі позики зазначено, що було передано грошові кошти у сумі 39200 євро, а загалом підтвердженою сума повернення коштів відповідачем позивачу є сума у розмірі 14600 євро, тому вважає, що 3% річних з суми 29600 євро є безпідставними, позивач повинен був надати розрахунок з суми 24600 євро, який становить:

24600 євро ? 3% річних: 12 місяців = 61 євро в місяць

61 євро ? 47 місяців = у сумі 2867 євро.

Проте, якщо рахувати з дійсної суми переданих коштів за договором позики (20000 євро), то розрахунок виглядатиме наступним чином:

5400 євро (20000-14600) ? 3% річних: 12 місяців = 13 євро в місяць

13 євро? 47 місяців = у сумі 611 євро.

Отже, відповідач вважає, що позивач мав би попросити суд стягнути реальну суму пені у розмірі 611 євро.

Щодо пропуску строку позовної давності відповідач вказує, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з підстав, так як позивач розраховує період, який перевищує загальний період строку позовної давності 3 роки, а саме розраховує стягнення 3% річних за 5 років, що є протиправним, так як позивач вираховує 3% річних за період з 22.04.2016 року по 01.04.2021 року, але звернувся з даним позовом до суду 29.05.2017 року. Тому як у позивача виникла заборгованість з 29.08.2013 року (останній платіж за розпискою), позивач повинен був звернутися з позовом до суду до 29.08.2016 року за всіма вимогами позовної заяви, в тому числі вимогою щодо стягнення 3% річних.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з такого.

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 22.04.2016 року було затверджено Мирову угоду між ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на наступних підставах:

ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в повній мірі погоджуються з позовними вимогами ОСОБА_2 і визнають, що їх заборгованість перед позивачем складає 100047 (сто тисяч сорок сім) євро та 314481 (триста чотирнадцять тисяч чотириста вісімдесят одна) грн.

ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до 15 березня 2017 року, передають ОСОБА_2 45000 (сорок п`ять тисяч) євро. Натомість, ОСОБА_2 , після одержання 45000 (сорока п`яти тисяч) євро, в рахунок погашення позовних вимог, відмовляється від своїх позовних вимог по цивільній справі №505/355/16-ц та визнає, що борг, визнаний відповідачами в п.1 цієї мирової угоди, виконаний в повному обсязі.

В разі не виконання відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 домовленості про передачу ОСОБА_2 , до 15 березня 2017 року, 45000 (сорока п`яти тисяч) євро, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 зобов`язуються повністю сплатити ОСОБА_2 , борг у порядку звернення мирової угоди до примусового виконання.

Однак, в зазначений у Мировій угоді термін, відповідачі кошти позивачу не повернули.

У зв`язку з невиконанням відповідачами ухвали Котовського міськрайонного суду Одеської області від 22.04.2016 року якою було затверджено Мирову угоду, позивач розрахував суму боргу, яку останні повинні сплатити йому за користування коштами з суми заборгованості за період з 22.04.2016 року по 01.04.2021 рік, тобто терміном 47 місяців, яка складається з наступного: 29600євро ? 3% річних: 12 місяців =74 євро в місяць.

74євро ? 47 місяців = у сумі 3478 євро.

Висновки суду підтверджуються матеріалами справи.

Позикові відносини регулюються положеннями глави 71 ЦК України.

Поняття договору позики визначено ст.1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до положень ст.1047 ЦК України за договором позики, який був укладений представленою позивачем письмовою розпискою, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст.1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори).

За змістом ст.205 ЦК України сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання ;відповідних правових наслідків.

Згідно із частиною першою статті 206 ЦК України усно можуть вчинятись правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

За статтею 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року, 02 липня 2014 року та 11 листопада 2015 року і в силу ст.ст.214,360-7 ЦПК Україну вони мають враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей і у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Відповідно до висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, якщо у рішенні про стягнення заборгованості за кредитним договором сума заборгованості вказана у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Зазначений висновок Великої Палати Верховного Суду стосується застосування норм матеріального права у правовідносинах, що виникають з кредитних правовідносин. Оскільки кредитний договір та договір позики мають спільну правову природу та регулюються одними і тими ж нормами матеріального права (Глава 71 ЦК України «Позика. Кредит. Банківський вклад) висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, необхідно врахувати при вирішенні спірних правовідносин.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають з договору позики, а отже позовні вимоги в частині стягнення трьох відсотків річних є обґрунтованими.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) зроблено висновок, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Таким чином, суд розраховує суму 3% річних з дня затвердження мирової угоди Котовським міськрайонним судом Одеської області, з 22.04.2016 року по 01.04.2021 рік, тобто терміном 47 місяців, яка складається з наступного: 29600 євро ? 3% річних: 12 місяців =74 євро в місяць. Тобто, 74 євро ? 47 місяців = у сумі 3478 євро, що і підлягає стягненню з відповідачів.

Щодо доводів представника відповідача, яким вона вказує, що позивачем був вирахуваний невірний розрахунок 3% річних з необґрунтованої суми, так як сума яка була повернута відповідачами становить 14600 євро, а не 9600 євро як вказав позивач, суд проаналізувавши матеріали справи встановив, що відповідачем було надано копії розписок, якими підтверджено повернення боргу позивачу у розмірі 9600 євро, проте доказів підтвердження суми 5000 євро, такої як повернутої, матеріали справи не містять, тому дану суму також слід зарахувати до суми погашення основної заборгованості.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як закріплено в ч. 2 ст. 76 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно частиною 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що розрахунок 3 % річних має вираховуватися з суми 29600,00 євро.

Що стосується доводів представника відповідача про пропуск строку позовної давності для звернення позивачем до суду про стягнення 3х відсотків річних, суд встановив наступне.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а відповідно до вимог частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до частин другої, третьої статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

Строки позовної давності у справі переривалися з 28.07.2010 року при здійсненні боржником оплат за договором позики до 29.08.2013 року. Також строк позовної давності перервався 22.04.2016 року визнанням відповідачами боргу за договором позики, яке було здійснено в мировій угоді від 22.04.2016 року, а отже за вимогами про стягнення 3% річних позовна давність не пропущена.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору посилаючись на п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», так як є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 виданим Одеським Управлінням пенсійного фонду України в місті Котовськ, тому з відповідачів на підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі встановленому ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у справах майнового характеру в розмірі 1 відсоток ціни позову, тобто 1109,59 грн.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При таких обставинах, з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1109,59 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 141, 263265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 (3% за користування коштами з суми 29600 євро починаючи з 22.04.2016 року по 01.04.2021 року терміном 47 місяців) у сумі 3478,00 євро.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 1109,59 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Одеського апеляційного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Котовський міськрайонний суд Одеської області.

Суддя О.О. Івінський

Повне судове рішення складено 12 серпня 2021 року.