Справа № 310/9091/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 квітня 2021 року м.Бердянськ
Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі: головуючого судді: Вайнраух Л.А., за участі секретарки судового засідання: Соколової О.В, розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №310/9091/20 за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області до ОСОБА_1 про стягнення суми безпідставно отриманої пенсії,
за відсутності сторін та їх представників, -
Представник позивача начальник ГУ ПФУ в Запорізькій області С.Жмурко в інтересах позивача 08.12.2020 звернулась до суду із вказаним позовом, за змістом якого просить стягнути з відповідача на користь позивача суму безпідставно отриманої пенсії у сумі 56 087,20 гривень.
З вказаних підстав, із посиланням на ст. 1166, 1212, 1213 ЦК України, ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки відповідач права на інші види пенсії не має, на запрошення до управління не з`являється, відповідно, добровільне погашення переплати пенсії згідно з Порядком повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, затвердженого постановою правління ПФУ 21.03.2003 №6-4, в редакції постанови №25-3 від 25.11.2014, зареєстрованого в МЮУ 15.05.2003 за №374/7695, не є можливим, позивач просить стягнути зазначену суму в інтересах держави та задовольнити позов.
Ухвалою суду від 16.01.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін, постановлено здійснити виклик відповідача відповідно до ч.10 ст.187 ЦПК України через розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України та засобами поштового листування за останньою відомою адресою. Крім того, визначено строк для подання учасниками справи заяв по суті справи, роз`яснено положення ч.8 ст.178 ЦПК України.
Зустрічної позовної заяви та інших заяв по суті справи сторонами подано не було. Інших процесуальних дій у справі судом вчинено не було, відповідні клопотання не заявлено.
Представник позивача в судовому засіданні присутня не була, згідно з заявою, вх.№ від 05.04.2021, просить розглянути справу за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, підтверджує обставини, викладені в позовній заяві, на задоволенні позову наполягає, в разі відсутності належним чином повідомленого відповідача просить ухвалити заочне рішення у справі.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до ч.10 ст.187 ЦПК України, оскільки отримана судом інформація не надає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, а також шляхом надіслання судових повісток за адресою місцезнаходження. За положеннями ч.11 ст.128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Крім того, ОСОБА_1 правом на подання відзиву відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України не скористався. Як врегульовано ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно з ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Як врегульовано ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи наведене, у відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України, враховуючи думку сторони позивача, яка не заперечувала проти ухвалення заочного рішення, дотримання вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, а саме ухвалює згідно з ч.1 ст. 281 ЦПК України розглядати справу в заочному порядку.
Розглянувши позовну заяву, дослідивши письмові докази, суд встановив фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, які склалися між сторонами, та дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Відповідно до протоколу Бердянського об`єднаного управління ПФУ в Запорізькій області №555359 від 23.07.2018, ОСОБА_1 призначено пенсію за віком у зв`язку із виконанням робіт за Списком №1, як умови для призначення пенсії, із врахуванням середньомісячного заробітку 8 834,44 гривні (01.08.2009), кількості місяців в розрахунку заробітку -103. При цьому, даними протоколу, копія якого наявна у матеріалах справи, підтверджено, що відповідач звернувся за призначенням пенсії 20.07.2018, на цей час не працевлаштований. Для призначення вказаної пенсії враховано роботу за Списком №1 протягом 2 років 10 місяців 15 днів, стаж підземних робіт (ч.2 ст.14 Закону) протягом 6 років 10 місяців 23 дні, наявний страховий стаж з 01.07.2000 тривалістю 8 років 4 місяці 6 днів, загальний стаж (після 2004 року) тривалістю 4 роки 10 місяців 6 днів. Загальний стаж (повний), що підтверджено позивачем, становить 28 років 24 дні (31.08.2009). Згідно з розрахунком пенсійної виплати, наведеним у вказаному протоколі, коефіціент стажу становить 0,37 (444 місяці), відповідно, розмір пенсії дорівнює 3 297,78 гривень, із врахуванням доплати за понаднормовий стаж - 29,04 гривень (за 2 роки). Особовий рахунок відповідачу № 826088 відкритий 30.07.2018.
Крім того, відповідно до відомості нарахованої та сплаченої пенсії, за період з 01.09.2018 по 31.01.2020 на картковий рахунок ОСОБА_1 для пенсійних виплат перераховано пенсію згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на загальну суму 56 087,20 гривень, що, за твердженням позивача, підлягає поверненню, як безпідставно набуте майно. Таким чином, відповідач є пенсіонером, перебуває на обліку в Бердянському об`єднаному управлінні ПФУ в Запорізькій області та отримував пенсію за віком у вказаний вище період.
Згідно з розрахунком стажу, пільговий стаж підземних робіт загальною тривалістю 6 років 10 місяців 23 дні не підтверджений з 12.09.1983 по 07.12.1983, а також з 05.05.1985 по 31.12.1991. Засвідчена копія розрахунку з пенсійної справи ОСОБА_1 досліджена судом під час розгляду справи.
Виплату пенсії відповідачу призупинено на підставі службової записки начальника відділу з питань перерахунків пенсій №4 Л.Скрипчук від 28.01.2020, поданої начальнику Бердянського відділу з питань виплати пенсій №4 з 01.02.2020 до з`ясування обставин, у зв`язку із перевіркою права на пільгову пенсію. Копія службової записки додана до позовної заяви.
Доказів надіслання та отримання відповідачем запрошення до Бердянського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) у зв`язку із виявленою переплатою пенсійних виплат, наявного у додатках до позовної заяви, суду не надано.
Предметом позову є стягнення з відповідача суми безпідставно нарахованої та виплаченої пенсії за віком. Підставою для звернення до суду став перегляд стажу пільгової роботи, врахованого для призначення пенсії ОСОБА_1 відповідно до п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою КМУ №637 від 12.08.1993, в результаті якого виплату пенсії відповідачу з 01.02.2020 припинено у зв`язку з відсутністю у пенсіонера, за твердженням позивача, права на призначення пенсії.
При розгляді справи суд виходить з таких норм чинного законодавства.
Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
Згідно з ч.2,3,6 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. 3. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені ч.2-5 цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.
Як передбачено ч.1,2 ст.14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.
Крім того, за положеннями ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Відповідно до ч.1,2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Також, за положеннями ст.1212, 1213 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.
За змістом ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 № 1788-XI (далі Закон №1788-XI) та Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.107.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).
Відповідно до ст. 101 Закону № 1788-XI органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.
Згідно з п.3 Порядку відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003 року № 6-4 повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, проводиться відповідно до ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміни у складі сім`ї тощо.
При цьому, порядок утримання (стягнення) надміру виплачених сум пенсій визначений ст.50 Закону № 1058-IV та ст.103 Закону № 1788-XI, за правилами яких суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів ПФУ чи в судовому порядку (не більше як 20% пенсії).
Приписами ч.1 ст.103 Закону № 1788-XI закріплено, що суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.
З аналізу наведених норм видно, що підставою для повернення надміру виплаченої пенсії є або встановлення факту зловживання з боку пенсіонера, або подання страхувальником недостовірних даних. Зловживанням з боку пенсіонера в розумінні ч.1 ст.103 Закону № 1788-XI є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями.
Відповідно до ст.50 Закону №1058-IV суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень.
Отже, пенсіонер не несе відповідальність за зміст та достовірність офіційних документів, які видаються органами державної влади, іншими організаціями та установами на виконання їх повноважень. Разом з цим, аналіз наведених норм свідчить про те, що зайво сплачені суми пенсії можуть бути утримані відповідним управлінням Пенсійного фонду за умови зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних. Вказаний перелік підстав для утримання надміру виплачених сум пенсії є вичерпним.
Суд бере до уваги, що управління Пенсійного фонду мають беззаперечне право утримати зайво сплачені суми пенсії саме у випадку зловживань з боку пенсіонера. При цьому, пенсіонери повинні відшкодувати дійсну шкоду, яку заподіяли у зв`язку з одержанням зайвих сум пенсії. В жодному випадку вказані суми не можуть бути стягнуті у випадку призначення пенсії на підставі недостовірних даних, формування яких не залежить від пенсіонера.
Таким чином, відповідальність за достовірність даних, що враховуються при виплаті пенсії, а також обов`язок відшкодовувати надміру виплачені суми соціальних виплат, несуть пенсіонери - внаслідок зловживань з їх боку, а також страхувальники - внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів.
П.1 ч.1 ст.1215 ЦК України передбачено, що не підлягають поверненню, зокрема, безпідставно набуті пенсії, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Вказана норма не застосовується у разі зловживань та недобросовісної поведінки пенсіонера.
Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За нормою ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагаль-ності сторін. За змістом ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За приписами до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України).
У цій справі суд виходить з того, що зловживанням з боку пенсіонера в розумінні ч.1 ст.103 Закону №1788-ХІІ є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями, про які йому було достовірно відомо. Проте, у даному випадку стороною позивача у встановленому законом порядку не доведено факт зловживань з боку позивача, винність його дій чи недобросовісність щодо надання недостовірних даних, що призвело до безпідставного отримання пенсійних виплат.
Більше того, позивач жодних доказів на підтвердження помилково нарахованого стажу не надає. З службової записки не вбачаються конкретні підстави помилковості врахування пільгового стажу, відзначено лише «необхідність перевірки пільгового стажу для призначення пенсії».
Тому, за відсутності зловживань (недобросовісності) з боку відповідача ОСОБА_1 , підстави для стягнення з пенсіонера виплачених сум пенсії, нарахування якої здійснювалось пенсійним управлінням з використанням дискреційних повноважень при прийнятті рішення про призначення та встановлення розміру пенсії, відсутні.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Суд також наголошує, що матеріали справи не містять жодних доказів, що підтверджують виникнення помилки при нарахуванні пенсії відповідачу та дозволяють з`ясувати, що дана помилка є безпосередньо рахунковою помилкою, або помилкою, пов`язаною з неналежним виконанням обов`язків певними службовими особами, відповідальними за призначення й нарахування пенсії.
Не знайшло свого підтвердження й проведення перевірки пенсійної справи ОСОБА_1 у січні 2020 року під час реалізації контрольних (ревізійних) повноважень службовими особами управління або іншими особами.
Також суд враховує, що п. 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011 встановлено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Аналогічний висновок також міститься у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», у справі «Ґаші проти Хорватії» та у справі «Трґо проти Хорватії» (постанова від 05.02.2018 у справі № 556/1231/17).
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
На виконання ч.4 ст.263 ЦПК України судом при розгляді справи враховані правові висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені в постанові Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №173/424/17 (2-а/173/41/2017), пр.К/9901/712/18, №К/9901/803/18.
Встановивши вищенаведені обставини, оцінивши наявні докази у справі у їх сукупності та взаємозв`язку, суд визнав недоведеними позовні вимоги позивача, тому ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову.
За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, витрати зі сплати судового збору у сумі 2 102,00 гривні, слід залишити за позивачем.
Керуючись ст. 2, 5, 7, 10, 12-13, 76-82, 89, 128, 174, 178, 187, 223, 229, 247, 258-259, 263-265, 268, 273, 280-282 ЦПК України, суд, -
У задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області до ОСОБА_1 про стягнення суми безпідставно отриманої пенсії відмовити.
Витрати зі сплати судового збору у сумі 2 102,00 гривні (дві тисячі сто дві гривні 00 копійок) залишити за позивачем.
ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Бердянський міськрайонний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його складення (із врахуванням п.15.5 Перехідних положень).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду складено та підписано 05.04.2021.

Суддя Л. А. Вайнраух