справа № 361/79/20
провадження № 2/361/410/21
РІШЕННЯ

Іменем України

08 липня 2021 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді Дутчака І.М.,
за участю секретарів: Зазимко А.Ю., Лебідя В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Комунального підприємства Броварської міської ради Броварського району Київської області "Броваритепловодоенергія" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

в с т а н о в и в :

У січні 2020 року Комунальне підприємство Броварської міської ради Броварського району Київської області "Броваритепловодоенергія", яке змінило назву на підставі рішення міської ради № 39-03-08 від 04 березня 2021 року (далі - КП "Броваритепловодоенергія" або Підприємство), звернулося до суду з позовом, у якому, враховуючи зменшення позовних вимог, просило стягнути з ОСОБА_1 (далі - Споживач) на його користь заборгованість за отримані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01 січня 2017 року по 01 листопада 2019 року в розмірі 9289 грн. 30 коп. та послуги з обслуговування внутрішньобудинкових систем за період з 01 грудня 2017 року по 01 листопада 2019 року в розмірі 506 грн. 69 коп. (а. с. 76-78).

В обґрунтування позову зазначало, що позивач КП "Броваритепловодоенергія" є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, обслуговування внутрішньобудинкових систем (далі - житлово-комунальні послуги) у житловому фонді територіальної громади міста Бровари Київської області, які надаються населенню згідно із затвердженими тарифами.

Відповідачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 11 грудня 2003 року за № НОМЕР_1 на праві спільної часткової власності належить Ѕ частка квартири АДРЕСА_1 .

13 жовтня 2006 року між КП "Броваритепловодоенергія" (далі - також Виконавець) та ОСОБА_1 був укладений договір про надання житлово-комунальних послуг за № 42603, за умовами якого сторони домовились, що загальний строк позовної давності за цим договором становить 5 років. Рішенням виконкому Броварської міської ради Київської області від 11 січня 2011 року № 8 "Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг у житловому фонді територіальної громади м. Бровари", позивач визначений виконавцем послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води та водовідведення.

На виконання цього рішення, згідно із ст. ст. 67, 68, 162 ЖК УРСР, Закону України "Про житлово-комунальні послуги, ст. 28 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, Порядку формування тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води", позивач надає відповідачу послуги з централізованого опалення до вказаної вище квартири, проводить щомісячні нарахування плати за послуги відповідно до встановлених і затверджених тарифів. Відповідач ОСОБА_1 отримує житлово-комунальні послуги, тому щомісячно та своєчасно вона зобов`язана вносити плату за надані послуги.

Однак, у порушення вимог законодавства відповідач своєчасну оплату за отримані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01 січня 2017 року по 01 листопада 2019 року в розмірі 9289 грн. 30 коп. та послуги з обслуговування внутрішньобудинкових систем за період з 01 грудня 2017 року по 01 листопада 2019 року в розмірі 506 грн. 69 коп. не здійснила, чим завдає Підприємству збитків. Для врегулювання відносин щодо погашення боргу, ОСОБА_1 неодноразово повідомлялася про необхідність погашення суми заборгованості, проте ці повідомлення відповідачем проігноровані, будь-яких претензій чи заперечень щодо наданих послуг від останньої на адресу позивача не надходило.

Представник позивача Євтушенко І.І. у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу у її відсутність та задовольнити заявлені позовні вимоги повністю. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечувала.

Відповідач ОСОБА_1 неодноразово у судові засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, подала до суду клопотання, у якому зазначала, що вона категорично заперечує проти позовних вимог, вказуючи на те, що договір про надання послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води, на який посилається позивач як на підставу позову, не містить її підпису, усі докази, що надані стороною позивача, є неналежними, вони не містять ознак правосуб`єктності позивача, просила суд при розгляді цієї справи до уваги їх не приймати. Також звертала увагу суду на термін заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості.

З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

За змістом ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Правовий зміст наведених норм окреслює предмет доказування у цивільному процесі. Обсяг предмету доказування обмежується не лише обставинами, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, а й іншими обставинами, які мають істотне значення для правильного вирішення спору.

Судом встановлено, що позивача КП "Броваритепловодоенергія" відповідно до рішень виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 11 січня 2011 року № 08, від 12 червня 2012 року № 266, від 01 березня 2013 року № 94 та від 24 листопада 2020 року № 887, визначено виконавцем комунальних послуг з надання централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання і централізованого водовідведення, технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем для об`єктів усіх форм власності у житловому фонді територіальної громади міста Бровари Київської області.

Згідно із рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 23 січня 2018 року № 56 було проведено коригування тарифів на вказані житлово-комунальні послуги, які надає населенню позивач КП "Броваритепловодоенергія" у житловому фонді територіальної громади міста Бровари Київської області.

Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП), позивачу КП "Броваритепловодоенергія" видано ліцензії на виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії та централізоване водопостачання та водовідведення.

Відповідно до постанови НКРЕКП від 12 квітня 2016 року № 595 зазначені вище ліцензії переоформлено на безстрокові.

Судом встановлено, що відповідачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності за № НОМЕР_1 від 11 грудня 2003 року, виданого Фондом комунального майна Броварської міської ради Київської області, на праві спільної часткової власності належить Ѕ частка квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 46,0 м2, реєстраційний номер майна 4165707, що підтверджується Інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 23 квітня 2021 року за № 254060471.

За інформацією, наданою суду Відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Центру обслуговування "Прозорий офіс" Броварської міської ради Київської області та Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС м. Києві та Київській області, відповідач у справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 , із 17 вересня 1999 року.

Спірні правовідносини, що виникли між позивачем КП "Броваритепловодоенергія" як виконавцем та відповідачем ОСОБА_1 як споживачем у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV (далі - Закон № 1875-IV), який втратив чинність з 01 травня 2019 року, Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII (далі - Закон № 2189-VIII), який введений в дію з 01 травня 2019 року, ЦК України, ЖК УРСР, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, якими затверджуються тарифи щодо надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону № 1875-IV учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Власником цей Закон визначає фізичну або юридичну особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку. Споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу (абз. 7, 14 ч. 1 ст. 1 Закону № 1875-IV).

За змістом ч. 1 ст. 6 Закону № 2189-VIII учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг.

Індивідуальний споживач відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 цього ж Закону - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Виконавець комунальної послуги згідно із п. 2 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору.

У п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону № 2189-VIII визначено, що ж итлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

За змістом ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону № 1875-IV, ч. 1 ст. 12 Закону № 2189-VIII відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно із ч. 3 ст. 29 Закону № 1875-IV договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 12, ч. 1 ст. 13 Закону № 2189-VIII договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача.

За змістом п. п. 1, 5 ч. 3 ст. 20 Закону № 1875-IV споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно із п. п. 1, 5 ч. 2 Закону № 2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 20 Закону № 1875-IV, п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону № 2189-VIII споживач має право на зменшення у встановленому законодавством порядку розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання, надання не в повному обсязі або зниження їхньої якості.

Судом встановлено, що 13 жовтня 2006 року позивачем КП "Броваритепловодоенергія" запропоновано відповідачу ОСОБА_1 укласти договір за № 1933/3 а (особовий рахунок НОМЕР_2 ) про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за місцем проживання останньої за адресою: АДРЕСА_2 , за умовами п. 1 договору Підприємство як виконавець житлово-комунальних зобов`язується надавати ОСОБА_1 як споживачеві послуг вчасно та відповідної якості послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а Споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки та на умовах, що передбачені цим договором.

Цим договором визначені тарифи на послуги та їх вартість, порядок оплати спожитих послуг, права та обов`язки сторін, відповідальність Споживача та Виконавця за неналежне виконання ними умов цього договору.

Відповідно до п. п. 3.1, 3.1.1, 3.1.2 договору розрахунковим періодом є календарний місяць, платежі вносяться до 20 числа поточного місяця у 100 % розмірі, встановленому згідно із діючими тарифами.

Згідно із п. 9 вказаного договору цей договір укладається на один рік і набирає чинності з дня його укладення. Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення його строку однією із сторін не буде письмово заявлено про розірвання або необхідність перегляду.

Із п. 10.1 зазначеного договору видно, що сторони домовились про те, що термін позовної давності за даним договором встановлюється тривалістю 5 років відповідно до чинного законодавства.

Заперечуючи проти позовних вимог КП "Броваритепловодоенергія", у поданому до суду клопотанні ОСОБА_1 вказувала на те, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог докази є неналежними, договір про надання послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води від 13 жовтня 2006 року № 1933/3 а, вона не підписувала, будь-які договірні відносини між нею та Підприємством відсутні, тому позов задоволенню не підлягає.

У ч. 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно із ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Верховний Суд України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 висловив правову позицію та зазначив про те, що хоч у ч. 1 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

У ч. ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

При вирішенні даного цивільного спору, у контексті із заявленими позовними вимогами, доказуванню підлягають обставини щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами відповідачем, які входять до предмета доказування у цій справі та мають істотне значення для її правильного вирішення, обставини щодо факту надання житлово-комунальних послуги позивачем КП "Броваритепловодоенергія", зокрема, послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01 січня 2017 року по 01 листопада 2019 року та послуг з обслуговування внутрішньобудинкових мереж за період з 01 грудня 2017 року по 01 листопада 2019 року, та користування цими послугами відповідачем ОСОБА_1 , що кожна із сторін повинна довести суду.

Відповідач ОСОБА_1 , заперечуючи проти позовних вимог, не надала суду жодного належного і допустимого доказу того, що у квартирі АДРЕСА_1 , Ѕ частка якої належить їй на праві спільної часткової власності, відсутнє централізоване опалення чи гаряче водопостачання, позивач же в свою чергу надав суду докази на підтвердження того, що надає послуги з централізованого постачання гарячої води та обслуговування внутрішньобудинкових систем за вказаною адресою та що відповідач ОСОБА_1 щодо відключення належної їй даної квартири із заявою про відключення квартири від системи централізованого опалення та постачання гарячої води в установленому законом порядку до Броварської міської ради Київської області не зверталася, що підтверджується актом вводу в експлуатацію комерційного вузла обліку теплової енергії, актами про використану теплову енергію від 24 березня 2017 року та від 31 грудня 2019 року, листом виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області за № 2-12/2215 від 07 травня 2021 року.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 10 грудня 2018 року за № 1740 установлено тарифи на послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню КП "Броваритепловодоенергія", яке є виконавцем цих послуг.

Згідно із підпунктом 1 п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.

Враховуючи наведене, відсутність доказів на підтвердження заперечень відповідача ОСОБА_1 , суд встановив, що позивач КП "Броваритепловодоенергія" в установленому законом порядку, належним чином та в повному обсязі надає до належної ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності квартири послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води та послуги з обслуговування внутрішньобудинкових систем, проте відповідач, одержуючи фактично вказані житлово-комунальні послуги, всупереч вимогам законодавства своєчасну оплату наданих послуг не здійснює, у результаті чого має заборгованість по оплаті цих послуг.

Факт відсутності між сторонами договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг.

Матеріалами справи встановлено, що відповідач від житлово-комунальних послуг не відмовлялася та постійно ними користується, тому позивач обґрунтовано проводить щомісячне нарахування за надані послуги відповідно до затверджених у встановленому порядку тарифів.

Із розрахунків заборгованості по особовому рахунку № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_2 , вбачається, що заборгованість за послугу з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01 січня 2017 року по 01 листопада 2019 року становить 18578 грн. 60 коп., за послугу з обслуговування внутрішньобудинкових мереж за період з 01 грудня 2017 року по 01 листопада 2019 року складає 1012 грн. 50 коп.

Враховуючи той факт, що ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить Ѕ частка зазначеної квартири, заборгованість відповідача з оплати наданих послуг відповідно до належної їй у квартирі частки становить: за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01 січня 2017 року по 01 листопада 2019 року - 9289 грн. 30 коп. та за послуги з обслуговування внутрішньобудинкових систем за період з 01 грудня 2017 року по 01 листопада 2019 року - 506 грн. 69 коп.

За змістом ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно із ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позов про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості з оплати отриманих житлово-комунальних послуг позивачем КП "Броваритепловодоенергія" подано до суду у січні 2020 року тобто в межах заявлених позовних вимог. Підстав для застосування за клопотанням відповідача ОСОБА_1 наслідків спливу позовної давності щодо частини позовних вимог судом не вбачається.

Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач ОСОБА_1 , фактично отримуючи житлово-комунальні послуги, всупереч вимогам законодавства своєчасно оплату наданих їй послуг не здійснює та має заборгованість по оплаті цих послуг, суд дійшов висновку, що позов КП "Броваритепловодоенергія" ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню.

Також відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 1921 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 223, 259, 263 - 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства Броварської міської ради Броварського району Київської області "Броваритепловодоенергія" заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01 січня 2017 року по 01 листопада 2019 року в розмірі 9289 (дев`ять тисяч двісті вісімдесят дев`ять) грн. 30 коп. і послуги з обслуговування внутрішньобудинкових систем за період з 01 грудня 2017 року по 01 листопада 2019 року в розмірі 506 (п`ятсот шість) грн. 69 коп. та судовий збір у розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Дутчак І. М.