УХВАЛА

іменем України

06 квітня 2021 рокуСправа №451/1244/20
Провадження № 6/451/19/21

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Табен Л.В.,

з участю заявника, стягувача

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Радехові в залі суду заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в:

16 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

Заяву мотивує тим, що у вересні 2020 року на його адресу з Радехівського районного суду надійшов судовий наказ у справі №451/1217/20 за заявою ОСОБА_2 про стягнення аліментів з ОСОБА_3 , жителя с.Нивиці Радехівського району на утримання дітей. Оскільки вказане судове рішення було, як заявник зрозумів, надіслано йому помилково, а відтак відповідно він його не оскаржував і зазначене рішення залишилося зберігатися в нього вдома. 15.02.2021 року йому стало відомо про те, що до нього по місцю його проживання та реєстрації в с.Тетевчиці надійшли з Радехівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції документи, а саме обмеження на виїзд за межі України та обмеження у користуванні зброєю. З даних документів він зрозумів, що вони видані на підставі судового наказу у справі №451/1244/20, який виданий Радехівським районним судом. Ознайомившись з вказаним рішенням суду згідно реєстру судових рішень та переглянувши документи, які надійшли йому у вересні 2020 року з суду, він вирішив звернутися до суду з вказаною заявою, оскільки виконавчий документ, а саме судовий наказ про стягнення з нього аліментів не підлягає виконанню, так як його було видано помилково. Так згідно документів, які надійшли з Радехівського районного суду вбачається, що рішення суду прийнято на підставі заяви заявника ОСОБА_4 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на користь ОСОБА_5 . Вказана заява датована 10.08.2020 року, однак підписана не ОСОБА_5 , а заявником ОСОБА_6 . Вказана особа, тобто ОСОБА_4 є невідомою особою заявнику і жодного відношення щодо стягнення з нього аліментів немає. За таких обставин, суд по вказаній заяві помилково постановив рішення, тобто видав судовий наказ. Відтак судовий наказ про стягнення з заявника аліментів у справі №451/1244/20 виданий помилково, а тому його слід визнати таким, що не підлягає до виконання.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 заяву підтримав та просив її задовольнити з підстав викладених у заяві. Крім цього звертав увагу суду, що він не погоджується із визначеним розміром аліментів, оскільки в даний час не працює.

Стягувач за виконавчим документом в судовому засіданні проти заяви заперечила, заява особисто підписувалась нею, прізвище зазначено невірно через помилку юриста, просила в задоволенні заяви відмовити (а.с.45).

Заслухавши пояснення боржника та стягувача,дослідивши матеріали справи, оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст.12, ч.ч. 1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 3 вересня 2020 року судом видано судовий наказ, за яким вирішено стягувати з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , жительки АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 10.08.2020 року та до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з ОСОБА_1 до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 210 гривень 20 копійок (а.с.14-15).

ОСОБА_1 отримав судовий наказ 8 вересня 2020 року, у зв`язку з чим, судовий наказ набрав чинності 28 вересня 2020 року (а.с.15,17).

Як вбачається з постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 26.02.2021 року, судовий наказ №451/1244/20 виданий 29.09.2020 року Радехівським районним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 судового збору в сумі 210,20 грн повернуто стягувачу (а.с.27).

Заявник ОСОБА_1 як доказ не отримання ним судового наказу про стягнення з нього аліментів, виданого 3 вересня 2020 року, надав суду копію судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітніх дітей, виданого 03 вересня 2020 року (а.с.34).

З матеріалів справи вбачається, що 10 серпня 2020 року ОСОБА_5 звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, однак така підписана ОСОБА_4 (а.с.1-2).

Частина 1 статті 163 ЦПК України передбачає, що заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником.

Відповідно до п.1, 2 ч.1 ст.165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу; заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Відповідно до ч.1 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Частиною 2 статті 432 ЦПК України передбачено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Отже, закон передбачає можливість визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, однак наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Таким чином, наявність вказаних заявником обставин являється законною підставою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги помилковість видачі судом судового наказу від 03 вересня 2020 року, посилаючись на підстави передбачені ст.165 ЦПК України, суд приходить до висновку, що заяву необхідно задовольнити.

Керуючись ст. ст.12,13,81,160,161,163,165,260,261,431,432 ЦПК України, суд,-

постановив:

Заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню судовий наказ Радехівського районного суду Львівської області від 3.09.2020 року у справі №451/1244/20.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду шляхом подання через Радехівський районний суд Львівської області апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

ГоловуючийСеменишин О. З.

Повний текст ухвали виготовлено 12 квітня 2021 року.