Справа № 332/2199/20
Провадження №/п 4-с/317/19/2021
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Яркіної С.В.,

за участю секретаря судового засідання Колесник Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу боржника ОСОБА_1 , особа, дії/бездіяльність якої оскаржується: старший державний виконавець Запорізького районного відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Швакова Анастасія Андріївна, стягувач: ОСОБА_2 на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року боржник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність старшого державного виконавця Запорізького РВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Швакової А.А.

Скарга мотивована тим, що постановами старшого державного виконавця Запорізького РВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Швакової А.А. від 01 лютого 2021 року накладено арешт на майно та грошові кошти боржника ОСОБА_1 .

З вищевказаними постановами заявник не згоден, оскільки з часу відкриття зазначеного виконавчого провадження він не ухилявся від виконання рішення суду.

З наведених підстав заявник просить суд визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Запорізького РВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Швакової А.А., яка полягає у не скасуванні арешту майна і коштів боржника, та зобов`язати його скасувати вказані арешти, які накладені постановами від 01.02.2021.

Заявник ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Представник боржника адвокат Загрія Н.Ю. надала до суду заяву, відповідно до якої просила суд розглянути справу без її участі. Вимоги, викладені у скарзі, підтримує та просить їх задовольнити.

Старший державний виконавець Запорізького РВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Швакова А.А. у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином. Надала до суду заяву, відповідно до якої просила суд розгляд справи проводити без її участі. Проти скарги заперечує у повному обсязі.

Стягувач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином. Надала до суду заперечення на скаргу, відповідно до яких просить суд відмовити у задоволенні скарги, а засідання проводити без її участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно зі ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Боржник оскаржує бездіяльність державного виконавця, яка полягає у не скасуванні арешту майна та коштів боржника, які накладені постановами про арешт майна боржника та про арешт коштів боржника від 01 лютого 2021 року. Лист-відмову в задоволенні клопотання про скасування арешту від 12.07.2021 представник боржника отримав 22.07.2021. Зі скаргою на бездіяльність державного виконавця заявник звернувся до суду 30.07.2021, що підтверджується відбитком штампу на конверті, тобто в межах строку, встановленого ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Судом встановлено, що у проваджені Запорізького РВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на виконанні знаходиться виконавчі листи по справі № 332/2199/20, видані 04.01.2021 Запорізьким районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів на утримання у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для особи відповідного віку, починаючи з 31.08.2020 і до 01.09.2022; про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 31.08.2020 і до досягнення дітьми повноліття; про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 400,00 грн.

13.01.2021 виконавчі провадження по вищевказаним виконавчим листам об`єднані в одне зведене виконавче провадження № 64134067.

Постановами старшого державного виконавця Запорізького РВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Швакової А.А. від 01 лютого 2021 року накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів у розмірі 26775,80 грн., а також накладено арешт на грошові кошти боржника ОСОБА_1 , що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належить боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів у розмірі 26109,93 грн.

У постановах зазначено, що у боржника наявна заборгованість. Так, відповідно до розрахунків заборгованості від 01.02.2021 № 3318 та № 3319, станом на 01.02.2021 включно загальна сума заборгованості зі сплати коштів на утримання ОСОБА_2 за виконавчим документом становить 8705,05 грн. та загальна сума заборгованості зі сплати аліментів на утримання дітей за виконавчим документом становить 17404,88 грн. відповідно. Загальна заборгованість складає 26109,93 грн.

Наявність вказаних заборгованостей за виконавчими документами по справі № 332/2199/20 стала підставою для накладення арештів на майно та кошти ОСОБА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, арешт накладено на таке майно боржника: житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , 1/3 частини якої належить ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності, легковий автомобіль CHEVROLET BOLT EV, 2017 року випуску, мотоцикл SUZUKI 1500, 2008 року випуску.

Також накладено арешт на рахунки, що належать боржнику у різних банківських установах.

Суд вважає, що застосування державним виконавцем зазначених обмежень є неправомірними з огляду на таке.

Матеріали справи містять квитанції про сплату аліментів ОСОБА_5 , що були здійсненні на картковий рахунок стягувача ОСОБА_2 , датовані найраніше жовтнем 2020 року за поточний і минулий період, починаючи з платежів за липень 2020 року, тобто до відкриття виконавчого провадження.

Враховуючи, положення чинного законодавства, що регулюють питання стягнення аліментів у примусовому порядку, зокрема, відповідно до ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Отже, за час розгляду справи та станом на день відкриття виконавчого провадження і до повідомлення боржника про його відкриття, спливає час за який накопичується заборгованість, яка дає підстави виконавцю накласти арешт на майно і кошти боржника.

Надмірно формальне, бюрократичне застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, безвідносне врахування їх доцільності, виходячи з обставин конкретної справи й необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів в цивільному або іншому судочинстві, що призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд («правовий пуризм»), не применшуючи значення необхідності дотримання процесуальних норм, їх порушення повинно бути підставою для скасування рішення суб`єкта владних повноважень, якщо останнє за своєю суттю є необґрунтованим та/або незаконним й підлягало би скасуванню чи зміні навіть за відсутності вказаної підстави (Постанова ВС від 29 жовтня 2018 року, справа № №826/14749/16).

З червня 2021 року у боржника постійно обліковується переплата по сплаті аліментів.

Частина перша статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» визначає арешт як початкову стадію того ж провадження щодо звернення стягнення на майно боржника.

Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною 4 статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є, в тому числі, погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

В даному випадку, суд приходить до висновку, що вчинення дій, які направлені боржником на добровільну сплату аліментів може свідчити про забезпечення виконання рішення суду в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Крім того, боржник є суб`єктом господарювання фізичною особою-підприємцем з 14.06.2005. Рахунок НОМЕР_1 , відкритий 08.02.2016 в АТ КБ «Приватбанк» належить боржнику як фізичній особі-підприємцю, для здійснення господарської діяльності.

Вказане підтверджується копією Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Серія АЕ № 575112, Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 02.07.2021, копією Довідки про відкриття рахунку № 210608SU14250906 від 08.06.2021, копією Довідки про поточний стан рахунку № 210608SU14270401 від 08.06.2021.

Арешт рахунків боржника фактично блокує його підприємницьку діяльність, оскільки він позбавлений можливості здійснювати платежі, зокрема, щодо розрахунків із своїми контрагентами, працівниками, що є неприпустимим і породжує для боржника негативні наслідки.

Суд, приходить до висновків, що своєчасна сплата аліментів лежить в прямій залежності від безперешкодного здійснення господарської діяльності боржником.

Збереження арешту майна та коштів боржника з метою запобігання утворення заборгованості у майбутньому не передбачено чинним законодавством та прямо суперечить вимогам ст. 16 ЦК України, оскільки захисту підлягає лише порушене право.

Засадами виконавчого провадження є, зокрема, верховенство права, законність, диспозитивність, справедливість, неупередженість та об`єктивність, співмірність заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), втручання держави в право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції.

Зокрема, згідно з рішенням ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст. 317 ЦК України).

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у особи права власності та встановлення наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. (Висновок ВС у справі № 750/3788/18 (провадження № 61-2715св19).

З наведеного слідує, що наразі відсутні підстави для застосування до ОСОБА_1 такого заходу забезпечення виконавчого провадження як арешт майна (коштів) боржника, а збереження арешту є порушенням прав і законних інтересів боржника.

Разом з тим, державний виконавець відмовляється скасовувати зазначені арешти, про що зазначає у листі від 12.07.2021 № 19741/6.

Отже, суд вбачає бездіяльність державного виконавця щодо не скасування постанов про арешт майна боржника і арешту коштів боржника в порушення вимог ст.ст. 48, 59, 71 Закону України «Про виконавче провадження» у межах наданих йому повноважень, а тому наявні підстави для задоволення скарги.

Згідно зі ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі вищевикладеного, керуючись Конституцією України, ст.ст. 3, 13, 16, 18, 19, 26, 48, 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 247, 258-260, 447-452 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Скаргу боржника ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ), особа, дії/бездіяльність якої оскаржується: старший державний виконавець Запорізького районного відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Швакова Анастасія Андріївна (69114, м. Запоріжжя, вул. Героїв 93-ї бригади, буд. 16-а), стягувач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ) на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Швакової Анастасії Андріївни, яка полягає у не скасуванні арешту майна і коштів боржника, накладених постановами про арешт майна боржника від 01.02.2021 та про арешт коштів боржника від 01.02.2021 у зведеному виконавчому провадженні № 64134067.

Зобов`язати старшого державного виконавця Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Швакову Анастасію Андріївну скасувати арешт, накладений постановою про арешт майна боржника від 01.02.2021 на все майно боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН: НОМЕР_2 , та скасувати арешт, накладений постановою про арешт коштів боржника від 01.02.2021, на грошові кошти боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН: НОМЕР_2 , у зведеному виконавчому провадженні № 64134067.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно з ч. 1 ст. 355 ЦПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.п.п. 15.5 п.п. 15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017), до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя С.В. Яркіна