РІШЕННЯ

Іменем України

28 липня 2021 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі судді Дмитрієвої М.М., за участю секретаря Джос І.Ю.,

справа № 333/6471/19

провадження № 2/333/95/21

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник позивача адвокат Вельможко Олег Олександрович

відповідач ОСОБА_2

представник відповідача адвокат Бабіч Сергій Анатолійович

третя особа Комунарський районний у місті Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, цивільну справу про визнання батьківства, -

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовної заяви

07 листопада 2019 року до Комунарького районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Комунарський районний у м. Запоріжжя Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про визнання батьківства.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з осені 2013 року по 2014 рік сторони перебували у близьких стосунках, періодично проживали однією сім`єю, від яких вони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Про свою вагітність відповідач повідомила позивача особисто, до її амбулаторної картки як вагітної були внесені дані позивача як батька дитини, проте на пропозицію одруження ОСОБА_4 відповіла відмовою.

Після народження дитини позивач надавав допомогу на утримання сина та піклувався про нього. У січні 2017 року сторони почали проживати разом, проте 01 липня 2017 року відповідач забрала свої речі та виїхала у невідомому позивачу напрямку та у подальшому під час телефонної розмови повідомила, що сина позивач більше не побачить.

Влітку 2017 року позивачем була подана позовна заява про визнання батьківства, яка у подальшому була залишена ухвалою суду на підставі його заяви без розгляду, оскільки вони примирилися з відповідачем.

У подальшому позивач постійно спілкувався із сином, брав участь у його вихованні, сторони спільно відпочивали на морі, проте 04 листопада 2019 року відповідач знову забрала сина та перестала надавати його для спілкування, через що позивач просить: визнати його батьком ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язати Комунарський відділ реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції виключити відомості з актового запису про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про ОСОБА_5 , як батька дитини; зобов`язати Комунарський відділ реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції внести відомості до актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначивши батьком дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України.

Відзив на позовну заяву

29 вересня 2020 року до суду надійшов відзив, в якому вказано, що відповідач перебувала у періодичних близьких стосунках із позивачем до червня 2014 року. У подальшому вона мали стосунки з іншим чоловіком, після чого у серпні 2014 року дізналася, що вагітна, про що дізнався позивач та почав вважати дитину своєю. Відповідач зазначає, що батьком її сина не може бути позивач, через що просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 25 листопада 2019 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

28 липня 2020 року ухвалою клопотання позивача про виклик свідків задоволено, викликано у судове засідання свідків: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Ухвалою суду від 04 листопада 2020 року по справі призначено судово генетичну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: Чи є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

03 грудня 2020 року ухвалою суду провадження у справі поновлено, призначене підготовче засідання.

Ухвалою суду 14 грудня 2020 року по справі призначено судово генетичну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: Чи є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

22 березня 2021 року ухвалою суду провадження у справі поновлено, призначене підготовче засідання.

Ухвалою суду від 13 травня 2021 року підготовче засідання по справі закрито, справу призначено до судового розгляду.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просив її задовольнити. Також надав заяву про визнання поважною причину пропуску строку на подання заяви про визнання батьківства, в обґрунтування якої вказав, що постійних та непереборних перешкод щодо здійснення ним своїх прав, як батька сина, відповідач деякий час не створювала, він вільно спілкувався із сином та брав участь у його вихованні. Окрім цього, визнання його батьком буде відповідати інтересам дитини, оскільки син зможе користуватися його житлом, набуде право на спадкування у разі його смерті. Щодо твердження відповідача про переслідування їх з сином з його боку, то з 24 жовтня 2020 року він перебуває у шлюбі з ОСОБА_10 , через що будь які побоювання відповідача є безпідставними.

Представник позивача адвокат Вельможко О.О. надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просив задовольнити.

Відповідач, повідомлена своєчасно та належним чином, у судове засідання не прибула, до суду направила свого представника адвоката Бабіча С.А.

Представник відповідача адвокат Бабіч С.А. у судовому засіданні проти позову заперечував, просив застосувати строк позовної давності, передбачений ст. 129 СК України, відповідно до якого особа, яка вважає себе батьком дитини, може пред`явити позов про визнання батьківства протягом року з дня, коли він дізнався чи міг дізнатися про своє батьківство.

Третя особа, повідомлена своєчасно та належним чином, у судове засідання свого представника не направила, причини його неявки суду не відомі.

Установлені судом фактичні обставини справи

В актовому записі про народження № 454 від 15 травня 2015 року батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказані ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 . Зазначено, що відомості про батька внесені за вказівкою матері на підставі ст. 135 СК України.

Позивач у позовні заяві зазначає, що про вагітність відповідача він дізнався у 2014 році, а після народження дитини, яку вважав своєю, постійно приймав участь у його вихованні та утриманні.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 січня 2018 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Комунарський районний у м. Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області, про визнання батьківства, була залишена без розгляду на підставі заяви позивача.

Листом КУ «Запорізьке обласне бюро судово медичної експертизи» ЗОР від 18 березня 2021 року повідомлено, що у зв`язку із тим, що ОСОБА_2 з дитиною ОСОБА_3 не з`явилися на відбір зразків біологічного матеріалу для проведення експертизи, комунальна установа повертає ухвалу про призначення експертизи через неможливість її виконання.

Відповідно до свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , виданому 24 січня 2020 року Районною адміністрацією Запорізької міської ради по Комунарському району, квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

З 24 жовтня 2020 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 .

У характеристиці ОСОБА_1 , складеної КНП «Запорізька обласна клінічна лікарня» ЗОР, зазначено, що ОСОБА_1 працює молодшим медичним братом по перевезенню хворих відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги з вересня 2019 року. Дотримується правил етики, деонтології, ввічливий, виконує правила внутрішнього трудового розпорядку, займаній посаді відповідає.

У судовому засіданні 17 червня 2021 року свідок ОСОБА_12 показав, що працює охоронцем у дитячому садку, куди водив дитину ОСОБА_1 разом із матір`ю дитини. Вказані події мали місце приблизно два роки тому. Спочатку дитина відвідувала ясла, а потім середню групу, тому загалом дитина відвідувала садок близько двох років. Як саме дитина називала позивача він не чув. За яких обставин дитина перестала відвідувати садок та чи приводив її до садка інший чоловік, йому не відомо.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні 17 червня 2021 року показав, що знайомий з ОСОБА_1 близько тридцяти років, вони є сусідами та мають спільний бізнес з бджолярства. Також особисто знайомий із відповідачкою ОСОБА_14 , бо деякий час ОСОБА_1 та вона спільно проживали, у результаті чого в них народився син ОСОБА_15 . Що дитина є сином позивача по справі йому казав як сам позивач так і мати дитина ОСОБА_14 . З пологового будинку він особисто разом із позивачем забирали ОСОБА_14 з дитиною, це було в жарку пору року, ймовірно в літку. ОСОБА_14 та ОСОБА_16 проживала іноді у нього вдома, а іноді у неї. Обставини, з яких сторони розійшлися, йому не відомо, проте це трапилося, коли сторони проживали у ОСОБА_14 , яка з невідомих йому причин виставила речі позивача та повідомила, що більше він дитину не побачать. Окрім цього, ОСОБА_14 ніколи не хотіла, щоб ОСОБА_16 був записаний як батько дитини, з яких причин, йому не відомо.

Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні 17 червня 2021 року показав, що був сусідом батьків позивача, які померли. Про те, що у ОСОБА_18 народився син йому повідомив його батька, який вказав, що в нього буде онук, на що він дуже здивувався. Бачив на подвірні у батьків позивача дитину та жінку, яка деякий час там проживала, та потім саму дитини без жінки. До того моменту, як з`явилася дитина, саму жінку не бачив.

Позиція суду та нормативно правове обґрунтування

Відповідно до ст. 51 КУ України та ст. 5 СК України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, врегульовано ст. 125 СК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно із ч.1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 89 ЦПК України, згідно з якою жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Щодо вирішення клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності, то суд виходить із наступного.

Статтею 129 СК України передбачено, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство.

Матеріали справи не містять відомостей щодо перебування відповідача ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі на час зачаття, вагітності та народження дитини.

Поряд із цим, суд вважає за необхідне розглянути питання щодо застосування строку позовної давності до вказаних правовідносин з урахуванням ст. 10 СК України щодо аналогії закону.

Обґрунтовуючи заяву про поновлення строку на подання позовної заяви про визнання батьківства позивач посилається на відсутність перешкод з боку відповідача у його спілкуванні з дитиною.

Поряд із цим, судом встановлено, що позивач звертався до суду із позовною заявою про визнання батьківства у 2017 році, яка ухвалою суду на підставі його заяви була залишена без розгляду через зміну відповідачем відношення до питань спілкування позивача з дитиною.

Вказана обставина, на думку суду, надавала підстави позивачу для наявності сумнівів щодо подальшого безперешкодного його спілкування із дитиною.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до якого кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

З урахуванням рішенням Європейського суду з прав людини від 26 лютого 2019 року у справі «М.Т. проти України», в п. 28 якого суд дійшов до висновку, що не розглянувши по суті позову заяву про визнання батьківства, суд порушив право позивача на доступ до правосуддя, через що суд приходить до висновку про визнання причин пропуску позивачем строку для подання заяви про визнання батьківства поважними, їх поновлення, та розгляд справи згідно наявних матеріалів справи.

Верховний Суд в своїй постанові від 15 квітня 2021 року у справі № 361/2653/15-ц вказав, що доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після.

Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 373/2257/18 (провадження № 61-15136св20).

Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї.

Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року в справі № 543/738/16-ц (провадження № 61-4163св18), від 29 серпня 2018 року в справі № 641/9147/15-ц (провадження № 61-26210св18), від 21 листопада 2018 року в справі № 225/6301/15-ц (провадження № 61-30047св18), від 12 грудня 2019 року в справі № 562/1155/18 (провадження № 61-11709св19).

Крім того, для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - ЄСПЛ) на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

ЄСПЛ у рішенні від 07 травня 2009 року в справі «Калачова проти Російської Федерації», заява № 3451/05, § 34, зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства.

Таким чином, висновок судової молекулярно-генетичної (судово-біологічної, судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надані на підтвердження факту спільного проживання та утримання дитини позивачем копії фотокарток, не можуть бути взяті до уваги як достатній доказ при вирішенні питання про визнання батьківства, оскільки вказують тільки на проведення часу разом, а покази свідків не підтверджують факт спільного проживання чи наявності близьких стосунків, до зачаття дитини.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що достатніх доказів, які б за відсутності медичного висновку, надавали підстави для визнання позивача батьком ОСОБА_3 матеріали справи не містять, через що позовна заява підлягає залишенню без задоволення.

Розподіл судових витрат

Оскільки у позовна заява залишена без задоволення, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ч. 1 ст. 18, ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1997 року, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 84, 124, 128, 135, 180, 182-184, 191 СК України, ст.ст. 4, 12-13, 76, 81, 265, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Комунарський районний у місті Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про визнання батьківств, - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 09 серпня 2021 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя М.М. Дмитрієва