"13" серпня 2021 р.
Справа №642/6888/18
2/642/480/21
09 серпня 2021 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі
головуючого судді Проценко Л.Г.
за участю секретаря Канаєвої К.М.
представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу і процентів за договором позики та зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, -
Ухвалами суду від 04.01.2019р. відкрито провадження по справі та частково задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову і накладено заборону на відчуження квартири за адресою АДРЕСА_1 .

Представником відповідача ОСОБА_4 подано до суду зустрічний позов до ОСОБА_2 про стягнення на користь ОСОБА_3 збитків у розмірі 76840,00 грн. та відшкодування судових витрат. При цьому посилався на те, що між сторонами 02 грудня 2015 р. був укладений договір позики, згідно якого ОСОБА_3 взяв в борг у ОСОБА_2 5000 доларів США, які зобов`язався повернути до 31 березня 2016р. і між ними було досягнуто домовленості щодо передачі у заклад цінного майна (шуби норкової чорної) на яку ОСОБА_2 зверне стягнення у випадку неповернення позики до 31.03.2016р. Однак ОСОБА_2 не звернула стягнення на заклад (шубу), яку утримує у себе з 03.12.2015р. Статтею 48 Закону України «Про заставу» передбачено, що за втрату або недостачу предмета закладу заставодержатель несе відповідальність у розмірі втраченого майна, а за пошкодження предмету закладу - в розмірі суми, на яку знизилась вартість заставленого майна.

Ухвалою суду від 26 липня 2019 р. представнику відповідача поновлено процесуальний строк на пред`явлення зустрічного позову. Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків об`єднано в одне провадження з позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу і процентів за договором позики.

Ухвалою суду від 26 липня 2019 р. по справі призначено судово-товарознавчу експертизу щодо середньої та реальної вартості норкової шуби (предмету застави за договором позики від 02.12.2015р.)

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 10 січня 2020р. апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволена, ухвала Ленінського районного суду м.Харкова від 26 липня 2019 р. скасована з посиланням на те, що доказів про неможливість визначити вартість норкової шуби у інший спосіб, ніж шляхом призначення експертизи матеріали справи не містять і ОСОБА_3 не позбавлений права самостійно надавати докази ринкової вартості норкової шуби станом на 02.12.2015р. та 31.03.2016р., тому підстав для призначення судово-товарознавчої експертизи не вбачається. Крім того, оплата за проведення експертизи від ОСОБА_3 не надійшла, що свідчить про відсутність його зацікавленості у проведенні експертизи.

У відзиві на зустрічну позовну заяву представник позивача заперечував проти його задоволення та зазначив, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_3 отримав у позику грошові кошти в розмірі 5000,00 дол. США та зобов`язався повернути борг на користь ОСОБА_2 у строк до 31 березня 2016 року. На підтвердження виконання договору позики з боку ОСОБА_2 та отримання грошових коштів ОСОБА_3 надано письмову розписку від 2 грудня 2015 року. Внаслідок порушення умов договору позики з боку ОСОБА_3 та неповернення грошових коштів у визначений строк позикодавець - ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про стягнення грошового боргу. У зустрічній позовній заяві позивач стверджує, що одночасно з укладенням договору позики між його сторонами в забезпечення виконання основного зобов`язання укладено договір застави у виді закладу та передано відповідачу у володіння шубу норкову чорну. Позивач вважає, що після порушення умов договору позики з боку ОСОБА_3 позикодавець - ОСОБА_2 внаслідок власної бездіяльності не звернула стягнення на предмет застави, що призвело до зниження вартості заставленого майна, чим завдано збитки власнику майна - ОСОБА_3 . Згідно ст.ст. 574, 584, 585 ЦК України, ст. 13 ЗУ «Про заставу», для існування правовідносин застави у виді закладу між сторонами спору має бути наявним договір застави у письмовій формі, істотні умови якого підтверджені підписами сторін договору, а також підтвердження фактичного передання предмету застави у володіння ОСОБА_2 . Письмові докази, подані позивачем за зустрічним позовом до суду, не вказують на наявність між сторонами спору правовідносин застави рухомого майна в забезпечення виконання грошових зобов`язань за договором позики, за умовами якого ОСОБА_3 отримав у позику грошові кошти в розмірі 5000,00 дол. США та зобов`язався повернути борг на користь ОСОБА_2 у строк до 31 березня 2016 року. Позивач безпідставно стверджує про існування правовідносин застави між сторонами спору та помилково посилається на відповідні норми об`єктивного права в обґрунтування заявлених вимог. Окремого критичного ставлення потребує правова позиція позивача за зустрічним позовом, згідно якої завдання збитків пов`язується з «бездіяльністю» відповідача за зустрічним позовом «щодо не звернення стягнення на заклад», внаслідок чого «знизилась вартість заставленого майна». З цього приводу відповідач зазначає, що за вимогами ст. 590 Цивільного кодексу України та ст. 20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на предмет застави є правом особи, що має статус заставодержателя, та не є обов`язком, як помилково вважає позивач. Є загальновідомим (ст. 611 Цивільного кодексу України), що збитки є наслідком порушення зобов`язання, тому твердження позивача про завдання відповідачем збитків шляхом «бездіяльності щодо не звернення стягнення на заклад» є правовим абсурдом.

В подальшому 05 травня 2021 року позов уточнено, збільшено розмір позовних вимог та їх уточнення, якою просили стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 5000 доларів США, проценти від суми позики у розмірі 3 846,74 доларів США, 3% річних у сумі 764,08доларів США, а також судові витрати в сумі 2665,37гривень зі сплати судового збору.

Позивач в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про час та місце слухання справи.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовну заяву, у задоволені зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 просив відмовити. Показав, що ОСОБА_3 у ОСОБА_2 взяв в борг 5000 доларів США, з зобов`язанням повернути кошти 31.03.2016р., що підтверджується розпискою і не заперечувалось у зустрічному позові. Збільшення розміру вимог викликано тривалим розглядом справи та правовою позицією Верховного суду щодо визначення валюти, яка повинна бути стягнена. Зустрічний позов не підлягає задоволенню, оскільки двосторонній договір застави повинен бути укладеним у письмовій формі, підписаний обома сторонами та при наявності акту прийому - передачі майна. Розписка не є договором застави.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не відомі. Відзиву на позовну заяву не надали. Таким чином суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

02 грудня 2015р. між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, оформлений письмовою розпискою, за якими ОСОБА_3 зобов`язувався повернути ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 5000 доларів США в строк до 31.03.2016р. В заклад мав намір залишити шубу норкову чорну. (а.с.14)

Позивачем спочатку в позові, а пізніше в заяві про збільшення позовних вимог та їх уточнення проведено розрахунок суми процентів за весь період користування коштами (з 03.12.2015р. по 05.05.2021р.) що за 1981 день складає 3 846,74 доларів США та 3% відсотків річних від простроченого суми боргу, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України за 1861 день прострочення боргу (з 01.04.2016р. по 05.05.2021р.), що дорівнює 764,08доларів США., та загальної суми заборгованості на 05.05.2021р.: 5000, 00 (основний борг)+ 3 846,74 (проценти за ст.1048 ЦК України) +764,08(3% відсотків річних передбачених ч.2 ст.625 ЦК України) = 9 610,82 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ гривні до долара США.

У відповідність зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передачу йому позикодавцем визначеної грошової суми.

За ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику грошові кошти у такій самій сумі у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно до положень ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16 - Ц (провадження № 14 - 360цс19) зазначено, що: «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-Ц (провадження № 14 - 465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки».

Отже, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Виходячи зі встановлених обставин та наявних у справі доказів, суд вважає, що розписка відповідача ОСОБА_3 від 02.12.2015 р., власноручно написана та підписана ним, як борговий документ свідчить про існування між сторонами договірних відносин, а також підтверджує факт укладення договору і засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Наявність у позивача ОСОБА_2 оригіналу вказаного боргового документа є належним та допустимим доказом як факту отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_2 грошей в борг та його волевиявлення у строк до 31.03.2016 р. повернути борг, так і невиконання відповідачем даного боргового зобов`язання.

З детального аналізу змісту боргової розписки від 02.12.2015 р. вбачається, що при її складанні сторонами було дотримано всіх істотних умов, а саме зазначено дату її складання, прізвища, ім`я і по-батькові сторін, паспортні дані відповідача та місце його проживання, валюту позики, підтвердження укладання договору позики, підпис відповідача ОСОБА_3 про отримання вказаних коштів від ОСОБА_2 із зобов`язанням їх повернути в обумовлений розпискою строк.

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 16.01.2019 р. у цивільній справі №373/2054/16-ц: «…гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.».

Таким чином, судом встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір позики в простій письмовій формі. Відповідач на час розгляду справи свої зобов`язання щодо повернення коштів не виконав, будь-яких доказів на спростування заявлених позивачем вимог до суду не надав.Тому вимоги позивача про стягнення несплаченої суми боргу у розмірі 5000 доларів США, а також проценти у сумі 3 846,74 доларів США, 3% річних в 764,08доларів США, є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується посилання ОСОБА_3 у зустрічній позовній заяві на наявність правовідносин застави, предметом якої вказано шубу, суд зазначає наступне.

У статті 1 Законі України «Про заставу» надано визначення договору застави - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

За ст.582 ЦК України оцінка предмета застави здійснюється у випадках, встановлених договором або законом. Оцінка предмета застави здійснюється заставодавцем разом із заставодержателем відповідно до звичайних цін, що склалися на момент виникнення права застави, якщо інший порядок оцінки предмета застави не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.583 ЦК України заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель). Заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави. Застава права на чужу річ здійснюється за згодою власника цієї речі, якщо для відчуження цього права відповідно до договору або закону потрібна згода власника.

Згідно ст. 584 ЦК України у договорі застави визначаються суть, розмір і строк (термін) виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, тa (або) посилання на договір чи інший правочин, яким встановлено основне зобов`язання, подається опис предмета застави, а також визначаються інші умови, погоджені сторонами договору. Опис предмета застави у договорі застави може бути поданий у загальній формі (вказівка на вид заставленого майна тощо).

Відповідно ст.585 ЦК України право застави виникає з моменту укладення договору застави, а у випадках, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту його нотаріального посвідчення, крім випадків, установлених законом. Якщо предмет застави відповідно до договору або закону повинен перебувати у володінні заставодержателя, право застави виникає в момент передання йому предмета застави. Якщо таке передання було здійснене до укладення договору застави, право застави виникає з моменту його укладення.

Частини 1-3 статті 11 ЗУ «Про заставу» визначають, що сторонами договору застави (заставодавцем і заставодержателем) можуть бути фізичні, юридичні особи та держава. Заставодавцем може бути як сам боржник, так і третя особа (майновий поручитель). Заставодавцем при заставі майна може бути його власник, який має право відчужувати заставлене майно на підставах, передбачених законом, а також особа, якій власник у встановленому порядку передав майно і право застави на це майно.

Стаття 12 ЗУ «Про заставу» встановлює, що у договорі застави визначаються суть, розмір та строк (термін) виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, тa/або посилання на договір чи інший правочин, яким встановлено основне зобов`язання, опис предмета застави, а також інші умови, відносно яких за заявою однієї із сторін повинна бути досягнута угода. Опис предмета застави в договорі застави може бути поданий у загальній формі (вказівка на вид заставленого майна тощо).При укладанні договору застави за згодою сторін або на вимогу однієї із сторін може бути проведена аудиторська перевірка достовірності та повноти балансу або фінансового стану відповідної сторони договору застави та оцінка предмета застави відповідно до законодавства.

Згідно ст.13 Закону України «Про заставу», договір застави повинен бути укладений у письмовій формі.

У випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, космічні об`єкти, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правовстановлюючих документів. Нотаріальне посвідчення договору застави нерухомого майна провадиться за місцезнаходженням (місцем реєстрації) цього майна або за місцезнаходженням (місцем реєстрації) однієї із сторін договору, договору застави космічних об`єктів - за місцем реєстрації цих об`єктів.

Законодавством України може бути передбачено й інші випадки нотаріального посвідчення договору застави.

Угодою сторін може бути передбачено нотаріальне посвідчення договору застави і в тих випадках, коли це є не обов`язковим в силу законодавства України, але на цьому наполягає одна із сторін.

Норми цієї статті не поширюються на право податкової застави, що регулюється податковим законодавством.

З аналізу вказаних норм вбачається, що договір застави має правову природу акцесорного договору, який укладається сторонами основного договору на забезпечення його виконання. Договір застави є двостороннім договором і чинне законодавство не передбачає можливості його укладення шляхом видачі відповідної розписки заставодателем, оскільки для його укладення необхідно і волевиявлення заставодержателя на отримання майна у заставу. З наданої розписки не вбачається, що майно, а саме шуба норкова було прийнято заставодержателем, тобто відсутні докази, укладення сторонами договору застави та його фактичного виконання шляхом передачі предмету застави заставодержателю, оскільки доказів укладення та виконання договору застави між сторонами не надано то і відсутні підстави для задоволення зустрічного позову.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог у відповідності до ст.141 ЦПК України. Тому з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 2665 грн. 37 коп.

Оскільки в задоволенні зустрічного позову відмовлено, суд не вбачає підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 141, 211, 247, 259, 263, 264, 273, 280-283 ЦПК України, ст.ст. 625, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу і процентів за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої: АДРЕСА_3 ) суму боргу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) доларів США, проценти від суми позики у розмірі 3 846,74 доларів США (три тисячі вісімсот сорок шість доларів 74 центи), 3% річних у сумі 764,08 доларів США (сімсот шістдесят чотири долари 08 центів).

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої: АДРЕСА_3 ) судові витрати в сумі 2665 грн. 37 коп. зі сплати судового збору.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення складено 13 серпня 2021р.

Суддя Л.Г. Проценко