РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Степановій Н.І.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась в суд з зазначеним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона з 2014 року обіймає посаду Голови Ради Садівничого об`єднання «Трудовик».

З початку 2019 року групою осіб на чолі з відповідачами на території Садівничого об`єднання «Трудовик» поширюються ганебні чутки про неї та розповсюджуються шляхом розклеювання на видних місцях - зупинках, дошках оголошень, стовпах тощо та шляхом безпосередньої роздачі садоводам, вкиданням у поштові скриньки, листівки, що містять недостовірну інформацію та принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача.

Зазначає, що поширена відповідача інформація є ганебною, образливою, недостовірною та такою, що порушує її особисті немайнові права.

У результаті поширення недостовірної інформації вона зазначала моральної шкоди, що виражається у моральних стражданнях, зокрема, вона знаходиться в постійному страху перед можливістю вжиття садоводами щодо неї фізичного впливу, у неї почалися проблеми зі сном та здоров`ям. Вона має витрачати свій час на вирішення робочих питань, відвідування судових засідань по справам, ініційованим підбуреними садоводами, має з`являтися на виклики до свідчих. У зв`язку з цим, у неї погіршились стосунки з родичами та знайомими.

Висновком експерта № 1-27/02 від 27 лютого 2020 року встановлено, що ситуація поширення негативної ображаючої інформації серед власників дачних ділянок на території СО «Трудовик» протягом 2019 року постала для голови садового об`єднання ОСОБА_1 тривало психотравмуючою, викликала й неї почуття приниженої гідності, публічно скривдженої честі, порушеної суспільної репутації, чим заподіяла ОСОБА_1 негативні психологічні переживання (моральні страждання). Орієнтовний еквівалент компенсації спричинених ОСОБА_1 моральних страждань становить 42 мінімальних заробітних плат.

Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів на її користь моральну шкоду в розмірі 42 мінімальних заробітних плат.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 17 червня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 13 квітня 2021 року відмовлено в задоволенні заяви відповідача ОСОБА_3 про закриття провадження у справі.

З відзиву на позовну заяву та додаткових пояснень ОСОБА_3 вбачається, що вона просить відмовити в задоволенні позову. Зазначено, що доводи позивача стосовно виготовлення та розповсюдження нею листівок не відповідають дійсності. З їх текстом вона вперше ознайомилась, коли отримала копію позову ОСОБА_1 з додатками до нього. Свою оцінку роботи позивача вона надає лише на конференціях поважних представників садівничих товариств-членів СО «Трудовик». Нею було в судовому порядку оскаржено рішення 39-ї Конференції від 17 липня 2017 року про обрання позивача на посаду голови Ради повторно. Суд першої інстанції визнав це рішення незаконним, справа знаходиться на розгляду у Верховному Суді. Крім того, щодо позивача відкрито кримінальне провадження № 0002880 від 10 жовтня 2019 року за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України. Вказує, що номер її телефону, зазначений на листівці, є у вільному доступі. Свідчення касира ОСОБА_5 та головного бухгалтера ОСОБА_6 є недостовірними, оскілки вони не пояснили, звідки їм відомо, хто саме та коли розклеював листівки на зупинках та на стінах адміністрації та чи бачили вони самі як вона цим займалась.

Зазначає, що листівки є анонімними, оскільки ніким не підписані, а тому позов подано до неналежних відповідачів. Позивач є керівником юридичної особи та була обрана членами об`єднання, а тому межа критики щодо неї та обсяги поширення інформації є значно ширшими. Зі змісту листівок вбачається наявність лише оціночних висловлювань невідомого автора стосовно невдоволення діяльністю керівництва СО «Трудовик» (а.с. 72-74, 91-97).

З відповіді представника позивача на відзив відповідача ОСОБА_3 вбачається, що він підтримує викладене у позовній заяві та просить задовольнити позов у повному обсязі. Зазначено, що твердження відповідача щодо її непричетності до виготовлення та розповсюдження листівок не підкріплені жодними доказами. Відповідач своєї причетності до авторства текстів листівок жодним доказом не спростовує та не заперечує факту належності їй номеру телефону НОМЕР_1 , що вказаний на одній з листівок. Вказано, що для встановлення вини у розповсюдженні недостовірної інформації не потрібен обов`язково бути в наявності власноручний підпис розповсюджувача (а.с. 111-112).

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 2014 року обіймає посаду Голови Ради Садівничого об`єднання «Трудовик» (а.с. 8).

З позову вбачається, що з початку 2019 року групою осіб на чолі з відповідачами на території Садівничого об`єднання «Трудовик» поширюються ганебні чутки про неї та розповсюджуються шляхом розклеювання на видних місцях - зупинках, дошках оголошень, стовпах тощо та шляхом безпосередньої роздачі садоводам, вкиданням у поштові скриньки, листівки, що містять недостовірну інформацію та принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

У ч. 2 ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Аналогічні положення містяться і в ч. 1 ст. 302 ЦК України.

Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України у п. 6 постанови від 27 лютого 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи», позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні немайнові права.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Нормами статей 297, 299 ЦК України визначено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (ч. 1 ст. 277 ЦК України).

Позивач звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України та просить зобов`язати Міністра оборони України вилучити з наказу № 398 від 05 грудня 2002 року недостовірну інформацію про його висловлювання в грубій і образливій формі на адресу Президента України ОСОБА_7 та скасувати зазначений наказ як такий, що втратив чинність внаслідок розміщення в ньому недостовірної інформації.

Відповідно до п. 9 постанови від 27 лютого 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи» відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.

Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частинами 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Позивач на підтвердження своїх доводів надала суду копії листівок, у яких вона вважає міститься інформація, яка є недостовірною та такою, що порушує її особисті немайнові права (а.с. 12-15).

Зі змісту оспорюваних листівок вбачається, що вони підписів відповідачів не містять.

Позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що відповідачі є авторами зазначених листівок, в який за думкою позивача міститься інформація, що є недостовірною та такою, що порушує її особисті немайнові права.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Оскільки для наявності зобов`язання по відшкодуванню шкоди відповідно до статей 1176, 1167 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов`язком позивача (статті 12, 81 ЦПК України).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі № 397/1745/14-ц.

За таких обставин, суд вважає, що доводи ОСОБА_1 про необхідність відшкодування їй моральної шкоди не знайшли своє підтвердження з огляду на відсутність доказів того, що відповідачі є авторами оспорюваної позивачем інформації, що міститься у листівках.

Таким чином, у відповідачів не виникає обов`язку по відшкодуванню моральної шкоди позивачу.

З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. 56 Конституції України, статтями 23, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України, статтями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 223, 259, 263-265, 268, 272 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 ) про відшкодування моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: