Справа № 129/2846/16-ц
Провадження № 22-ц/801/551/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бондар О. В.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2021 рокуСправа № 129/2846/16-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів : Берегового О. Ю., Сала Т. Б.,

за участі секретаря Ліннік Я. С.

розглянувши цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , поданою її представником адвокатом Карнаухом Андрієм Петровичем, на рішення Гайсинського районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 29 листопада 2017 року у м. Гайсині суддею цього суду Бондар О. В., дата складання його повного тексту не відома,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2016 року Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" (далі ПАТ "УкрСиббанк") звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи його тим, що відповідно до укладеного договору про надання споживчого кредиту № 0 від 04 вересня 2008 року відповідач ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 12000 дол. США на термін до 03 вересня 2018 року, а відповідач ОСОБА_2 уклав з позивачем 04 вересня 2008 договір поруки № 227242, за яким поручився перед банком за виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором.

Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому цим договором, однак ОСОБА_1 , в порушення його умов, зобов`язання не виконувала, у зв`язку з чим станом на 18 жовтня 2016 року у неї виникла заборгованість за кредитом в розмірі 3487,08 дол. США та пені у розмірі 2681,22 грн.

28 листопада 2017 року до суду першої інстанції надійшов перерахунок заборгованості за кредитним договором № 0 від 04 вересня 2008 року, відповідно до якого станом на 27 листопада 2017 року заборгованість становить 2907,28 дол. США ( в еквіваленті 78 245,50 грн.) та пені у розмірі 9567,30 грн.

Пославшись на вказані обставини, позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на свою користь вказану суму заборгованості.

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 29 листопада 2017 року позовні вимоги задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ "УкрСиббанк" заборгованість за договором № 0 від 04 вересня 2008 року в сумі 2907,28 дол. США (в еквіваленті 78 245, 50 грн.) та пені у розмірі 9567, 30 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 від 11 березня 2014 року ОСОБА_1 змінила прізвище на ОСОБА_4 (а. с. 153).

Не погодившись із ухваленим рішенням, ОСОБА_3 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та матеріального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін з огляду на таке.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, 04 вересня 2008 року Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 (позичальник) уклали договір про надання споживчого кредиту з Правилами № 0 (а. с. 19), відповідно до умов якого позичальник отримала кредит у розмірі 12000 дол. США шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок № НОМЕР_2 на термін до 03 вересня 2018 року.

Відповідно до п. 1.1.1, п. 1.1.2 вказаного договору позичальник погодилась з викладеною у Правилах споживчого кредитування позичальників АКІБ «УкрСиббанк», із усіма змінами і доповненнями (далі Правила) пропозицією Банку надати позичальнику споживчий кредит, на умовах, встановлених у цьому договорі. Правила, після підписання сторонами договору, стають його невід`ємною частиною. Підписуючи договір, сторони підтверджують, що досягли згоди за усіма істотними умовами договору, які викладені в цьому договорі та Правилах.

У п. 2.1 договору про надання споживчого кредиту встановлено, що виконання зобов`язань позичальника за договором забезпечується, зокрема заставою нерухомості та порукою ОСОБА_2 .

Терміни повернення кредиту встановлені в Графіку погашення кредиту (а. с. 20-21).

Згідно з умовами договору поруки № 227242 від 04 вересня 2008 року ОСОБА_2 зобов`язався перед АКІБ «УкрСиббанк» за виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 04 вересня 2008 року (а. с. 24-25).

У п. 2.2 договору поруки встановлено, що у випадку невиконання боржником своїх зобов`язань за основним договором кредитор має право пред`явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які останній зобов`язаний виконати протягом 10 робочих днів з дати відправлення йому такої вимоги (рекомендованим листом).

Пунктом 3.2 вказаного договору передбачено, що у випадку невиконання поручителем вимоги кредитора, пред`явленої згідно умов п. 2.2 договору, поручитель сплачує кредитору пеню із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення поручителем своїх зобов`язань за договором, за кожен день прострочення.

Відповідно до статуту ПАТ "УкрСиббанк" з 27 жовтня 2009 року АКІБ «УкрСиббанк» змінив своє найменування на ПАТ "УкрСиббанк", яке виступає правонаступником по всіх правах та зобов`язаннях АКІБ «УкрСиббанк» (а. с. 15-18).

12 серпня 2016 року ПАТ "УкрСиббанк" надіслало ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вимоги № 30-12/34839 та №30-12/34840 відповідно про те, що у зв`язку з порушенням умов договору про надання споживчого кредиту № 0 від 04 вересня 2008 року станом на 11 серпня 2016 року заборгованість позичальника по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом становить 3387,66 грн (а. с. 26, 27).

ОСОБА_2 вимогу банку не отримав «у зв`язку з закінченням терміну зберігання» (а. с. 28), а ОСОБА_1 отримала таку 19 серпня 2016 року (а. с. 29).

Згідно з довідкою-рахунком заборгованості за кредитним договором № 0 від 04 вересня 2008 року станом на 27 листопада 2017 року заборгованість становить 2907,28 дол. США, з яких заборгованість за кредитом 2794,49 дол. США, заборгованість за відсотками 112,79 дол. США, розмір пені за несвоєчасне погашення заборгованості становить 9567,30 грн (а. с. 110-120). ОСОБА_1 здійснювала останні фактичні погашення заборгованості за наданим кредитом 11 січня 2016 року, 16 грудня 2016 року, 06 вересня 2017 року.

Положеннями статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема договорів.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк термін (частина перша статті 530 ЦК України).

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Встановивши вказані обставини справи, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідачі порушили взяті на себе зобов`язання, оскільки грошові кошти відповідно до умов договору про надання споживчого кредиту № 0 від 04 вересня 2008 року ОСОБА_1 були отримані та використані на власні потреби, однак суму заборгованості, що виникла позивачу не повернули, отже суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитом в сумі 2907,28 дол. США ( в еквіваленті 78 245,50 грн.) та пені у розмірі 9567,30 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не дотримано положень закону щодо пред`явлення основному боржнику вимоги, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки в матеріалах справи (а. с. 26) міститься вимога № 30-12/34839 від 12 серпня 2016 року, яка була направлена ОСОБА_1 рекомендованим повідомленням та отримана нею 19 серпня 2018 року (а. с. 29).

Доводи апеляційної скарги про безпідставність стягнення заборгованості з відповідачів до закінчення строку повернення споживчого кредиту апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.

У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (частина друга статті 627 ЦК України у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року).

Споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункт 23 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-223цс16).

Відповідно до частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» зі змінами, передбаченими Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року, якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність.

За таких обставин, оскільки ПАТ "УкрСиббанк" виконало вказані вимоги ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» дотримавшись порядку повідомлення боржника про вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, а ОСОБА_1 не усунула порушення умов договору, у встановлений у цій статті строк, доводи апеляційної скарги про відсутність у позичальника обов`язку достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту апеляційний суд вважає безпідставними.

Всі інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом першої інстанції, однак висновків суду не спростовують, а тому відхиляються.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права не містять посилань на такі порушення, що призвели до неправильного вирішення страви, тому, з огляду на положення ч. 2 ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а вказане рішення - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану її представником адвокатом Карнаухом Андрієм Петровичем, залишити без задоволення, а рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 29 листопада 2017 року без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : О. Ю. Береговий

Т. Б. Сало

Повний текст постанови виготовлено 06 квітня 2021 року