Справа № 645/2469/21
Провадження № 2/645/1483/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2021 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого - судді Горпинич О.В.,

за участю секретаря Шептухи В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Фрунзенського районного суду м.Харкова в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів, -

встановив:

Представник позивача звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 , в якому просить збільшити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 500,00 грн. на дитину щомісячно в розмірі встановленому раніше судовим рішенням апеляційного суду Харківської області від 11.07.2012 року., на 2395,00 грн. на дитину щомісячно.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що рішенням судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 11.07.2012 року було змінено рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 28.04.2012 року та встановлено розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 у твердій грошовій суми 500,00 грн. Як зазначає позивач, незважаючи на наявність рішення суду, ОСОБА_3 не надавав грошової допомоги дитині у повній мірі. Крім того, з часом дитина стала потребувати більшого матеріального забезпечення, аніж надавалось до цього. На підставі вищевикладеного було подано відповідний позов.

Ухвалою суду від 27.04.2021 року вищезазначену позовну заяву прийнято в провадження судді Фрунзенського районного суду м. Харкова, відкрито спрощене позовне провадження із викликом сторін у судове засідання.

23.06.2021 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній категорично заперечував проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції зазначав, що посилання позивача на той факт, що він має заборгованість по сплаті аліментів є хибним, оскільки відповідач справно виплачує аліменти, позивач в свою чергу не надає жодного доказу, який би підтвердив її слова. Крім того, вказував, що на його утриманні знаходять непрацездатні батьки, дружина та син від теперішнього шлюбу. Також вказував, що разом із ними також мешкає донька його теперішньої дружини від першого шлюбу, через що відповідач повинен утримувати самостійно велику сім`ю, а тому сплачувати аліменти у більшому розмірі не має можливості, оскільки також офіційно не працює т має мінливий дохід.

Ухвалою суду від 02.07.2021 року було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано з ГУ ДПС у Харківській області ДПСУ інформацію про доходи ОСОБА_3 за період з 12.04.2018 року по день отримання ухвали суду.

27.07.2021 року судом була отримання відповідь з ГУ ДПС у Харківській області ДПСУ згідно якої вказувалось, що інформація про доходи ф/о ОСОБА_3 за період з 01.04.2018 року по 31.03.2021 року відсутня.

В судове засідання позивач та її представник не з`явились, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримали та просили про їх задоволення.

Відповідач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про слухання справи без його участі, проти задоволення позовних вимог заперечував.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 26.12.2011 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був розірваний. Рішення набрало законної сили.

Вищевказаним рішенням суду також встановлено, що за час шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 11.07.2012 року було змінено рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 28.04.2012 року та встановлено розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 у твердій грошовій суми 500,00 грн.

Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На підставі вищевказаного рішення суду державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби ХМУЮ Мостовою О.В. відкрито виконавче провадження №33978026 від 22.08.2012 року.

Крім того, судом встановлено та не оспорюється сторонами, що позивач проживає разом із дитиною, що в свою чергу свідчить про той факт що вона знаходиться на утриманні ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Таким чином, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним і одержувач аліментів має право змінити розмір аліментів.

У таких випадках потрібно звертати увагу саме на доходи платника аліментів, їх розмір, форму (грошова, натуральна), періодичність надходження.

Згідно з частиною 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Так, судом встановлено, що після розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , останній уклав шлюб із ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 .

Від вказаного шлюбу народився народився син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народдження серії НОМЕР_2 .

Також встановлено, що ОСОБА_3 має на утримання непрацездатного батька - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 якій згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 серії НОМЕР_4 є пенсіонером, а також непрацездатну матір - ОСОБА_8 , яка згідно довідок з ДУ «Інститут медичної радіології ім. С.П. Григор`єва НАМН України» є хворою на онкологічну хворобу.

Крім того, ОСОБА_3 є працездатною особою. Жодних доказів того, що останній не має можливості самостійно забезпечувати себе або членів його родини до суду не надано.

Суд також бере до уваги, що попереднє рішення про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини було ухвалено у 2012 році, тобто з моменту визначення попередньої суми аліментів пройшло більше восьми років.

Так, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2021 рік» установлений прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць, а саме - дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, яг беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно статі 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішеням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Аналогічний висновок зробив і Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Отже, розмір аліментів може бути збільшений за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених СК України. Докази на підтвердження зазначеної обставини надаються суду заінтересованою стороною.

Судом встановлено, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження суттєвого покращення матеріального становища відповідача, у зв`язку із чим, враховуючи збільшення розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 2012 року по 2021 рік, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, в зв`язку з тим, що позивача звільнено від сплати судового збору, судові витрати в сумі 908 гривні 00 коп. слід стягнути з відповідача на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 61, 212-215 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів - задовольнити частково.

Збільшити розмір аліментів, встановлений рішенням апеляційного суду Харківської області від 11.07.2012 року та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень щомісячно на дитину, починаючи з 15.04.2021 року та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 12.08.2021 року.

Головуючий суддя: