КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження №22-ц/824/4136/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів: Мостової Г.І., Суханової Є.М., розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у місті Києві за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

02 жовтня 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду із названим позовом, у якому просило стягнути із ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитом в розмірі 124 112,84 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 14 360,07 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом з 17 червня 2011 року по 30 липня 2018 року - 109 752,77 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 17 червня 2011 року між сторонами у справі було укладено кредитний договір №б/н, за умовами якого відповідачка отримала кредит у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Окрім цього, вказує, що вона підтвердила свою згоду на те, що анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, що складає між нею та банком кредитний договір, який підтверджується підписом у заяві.

Однак, ОСОБА_1 не виконує належним чином умов укладеного правочину, що спричинило виникнення зазначеної заборгованості.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2020 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 17 червня 2011 року в розмірі 14 360,07 грн та судовий збір - 1 921 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

На обґрунтування ухваленого судового рішення місцевий суд зазначив, що «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» Приватбанку, розміщені на сайті: https://privatbank.ua, не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 17 червня 2011 року шляхом підписання заяви-анкети.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, що свідчить про порушення товариства, суд дійшов висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Таким чином, місцевий суд погодився з тим, що позивачем обґрунтовано зазначено про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника заборгованості за тілом кредиту в розмірі 14 360,07 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині відмови у задоволенні позову, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, а також порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права при його ухваленні.

Просить рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2020 року в частині незадоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про їх задоволення.

Суд, закінчивши з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 17 червня 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №б/н шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно якої відповідачка отримала кредитну картку зі встановленим кредитним лімітом ( а.с. 8 т. 1 ).

Ця анкета-заява разом із пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами, із якими він ознайомлений,

як зазначено в анкет-заяві, становлять між нею та банком договір про надання банківських послуг ( там же ).

Позивач свої зобов`язання за договором та угодою виконав та надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором, однак остання взяті на себе зобов`язання по поверненню кредитних коштів не виконує.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитом, що доданий до позовної заяви, станом на 31 липня 2019 року заборгованість відповідачки за кредитом складає 290 944,97 грн, з яких: 14 360,07 грн - заборгованість за кредитом, 272 722,89 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 862,01 грн - заборгованість за пенею та комісією.

Крім того, позивач звертає увагу суду на те, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості.

Кредитодавець, на свій розсуд, може вимагати від боржника будь-яку частину заборгованості за кредитом.

Таким чином, заборгованість, яку просить позивач стягнути з 17 червня 2011 року по 30 липня 2018 року, становить 124 112,84 грн, яка складається з: 14 360,07 грн - заборгованість за кредитом, 109 752,77 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом.

При цьому, 02 жовтня 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із названим позовом ( а.с. 3-5 т. 1 ).

На підтвердження заявлених позовних вимог надало зазначені докази по справі ( а.с. 6-7, 8, 9, 10-33, 50, 51-149, 151, 153-176, 194, 195, 198-137 т. 1 ).

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2020 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 17 червня 2011 року в розмірі 14 360,07 грн. та судовий збір - 1 921 грн.

В решті позовних вимог відмовлено ( а.с. 244-249 т. 1 ).

Вирішуючи справу за апеляційною скаргою АТ КБ «Приватбанк», суд другої інстанції погоджується з висновками місцевого суду про те, що «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», що розміщені на сайті банку, не містять підпису відповідачки, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 17 червня 2011 року шляхом підписання заяви-анкети.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Відтак, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом за відсутності обґрунтованих підтверджень прийняття відповідачем цих умов, є неправомірними.

Також апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «Приватбанк» не дотрималося вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження із ним саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Крім того, з точки зору апеляційного суду, районним судом правильно враховано ту обставину, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19.

Враховуючи зазначене, суд другої інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог шляхом стягнення з відповідача фактично отриманої суми кредитних коштів.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини, і з додержанням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 11, 526, 530, 612, 629, 634, 638, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 259, 263-265 ЦПК України, ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

А тому, доводи АТ КБ «Приватбанк» про незаконність та необґрунтованість рішення, а також порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права при його ухваленні, зокрема ст.ст. 1048, 1054, 1069 ЦК України, ст. 263 ЦПК України, з точки зору апеляційного суду та в силу викладеного, не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді скарги.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №356/1635/16-ц та від 17 квітня 2019 року у справі №666/388/16-ц, не є правовою підставою для задоволення вимог про стягнення процентів, оскільки судом першої інстанції вказаний кредитний договір не визнано неукладеним, а лише вказано, що позивачем не доведено ту обставину, що відповідач був ознайомлений з умовами кредитування.

Посилання апелянта на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №755/2720/16-ц, в якій зазначено, що Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору, спростовуються правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.

Додана до апеляційної скарги довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» ( а.с. 7 т. 2 ) на переконання апеляційного суду, не є належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом, в розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України, щодо повідомлення відповідача про умови кредитування, зокрема, про розмір процентів, оскільки вона датована 05 березням 2009 року, тобто, задовго до укладення сторонами правочину.

Відтак, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Апеляційний суд також вважає за необхідне відмітити, що Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року ).

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в частині відмови у стягненні заборгованості по процентам за користування кредитом - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, за виключенням випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: Г.І. Мостова

Є.М. Суханова