У Х В А Л А

ПРО ЗАЛИШЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ (ЗАЯВИ) БЕЗ РУХУ

05.04.2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Придачук О.А.

присяжних Малець Н.Б., Малець О.О.

за участю секретаря судового засідання - Бомбушкар В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Департамент праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради, про визнання особи недієздатною та встановлення опіки, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із заявою про визнання особи недієздатною та встановлення опіки.

Дослідивши матеріали заяви суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Тобто, заява про визнання особи недієздатною повинна по формі та по змісту відповідати вимогам ст.ст. 175, 177, 297 ЦПК України, а у разі подання її без додержання вимог викладених у зазначених статтях, заяву необхідно залишити без руху.

Відповідно до п.5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Однак, в заяві не викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого ОСОБА_2 , стосовно якої вирішується питання про визнання її недієздатною, не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. До заяви повинна бути додана довідка медичного закладу, де лікується хвора, документ, що свідчить про хронічний, стійкий психічний розлад особи, проте така заявником не надана. Всупереч вимог, передбачених п.8 ч.3 ст. 175 ЦПК України заявником не подано і клопотання про витребування вказаних доказів судом.

Крім того, згідно вимог ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

За правилами ст. 300 ЦПК України суд вирішує питання щодо призначення над недієздатною особою піклувальника або опікуна не інакше, як за поданням органу опіки та піклування.

Так, фізична особа може бути призначена опікуном (піклувальником) лише за її згодою, що повинно бути виражено в письмовій заяві. Особа, яка виявила бажання виконувати обов`язки опікуна (піклувальника), подає до органу заяву про клопотання перед судом про призначення її опікуном (піклувальником). До заяви додається медичний висновок про те, що за станом здоров`я заявник може бути опікуном (піклувальником). Спеціалісти органу опіки і піклування обстежують матеріально-побутові умови проживання майбутнього опікуна (піклувальника), складають відповідний акт і готують до суду подання щодо кандидатури опікуна (піклувальника).

Однак в заяві відсутні відомості щодо наявності такої заяви особи, яка просить призначити її опікуном та посилання на докази, що особа зверталась до відповідного органу опіки і піклування з даного питання. Доказів стосовно того, що ОСОБА_1 може бути опікуном ним не надано.

Також, відповідно до ч.3 ст. 42 ЦПК України, у справах окремого провадження учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи.

Згідно зі ст. 299 ЦПК України справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає за участю заявника, особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, та представника органу опіки та піклування.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 27 березня 2008 року у справі «Штукатуров проти Росії» (заява № 44009/05) зазначив, що, вирішуючи справу про визнання особи недієздатною виключно на підставі письмових доказів, не побачивши і не почувши особу, суд порушив її право на справедливий судовий розгляд, передбачене ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Про необхідність надання доступу до суду навіть особам, які вже визнані недієздатними, відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції, наголошується у рішенні ЄСПЛ від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України» (заява № 49069/11).

Конституційний Суд України у Рішенні від 1 червня 2016 року у справі № 2-рп/2016 зазначив, що недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод; хоча за станом здоров`я недієздатні особи не спроможні особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, у тому числі право на свободу та особисту недоторканність, вони не можуть бути повністю позбавлені цих прав і свобод, тому держава зобов`язана створити ефективні законодавчі механізми та гарантії для їх максимальної реалізації.

Відповідно до ч.3 ст.25 Закону України «Про психіатричну допомогу» особи, яким надається психіатрична допомога, мають право на особисту участь у судових засіданнях, висловлення своєї думки щодо висновків лікарів-психіатрів у судовому засіданні при вирішенні питань, пов`язаних із наданням їм психіатричної допомоги та обмеженням у зв`язку з цим їх прав.

Натомість, ОСОБА_1 у своїй заяві не залучив як заінтересовану особу ОСОБА_2 - особу, яку він просить визнати недієздатною, хоча, особа, щодо якої розглядається справа окремого провадження про визнання її недієздатною, має право на особисту участь у слуханні справи та на справедливий розгляд своєї справи.

Зокрема, така особа повинна бути повідомлена про розгляд справи, їй має бути роз`яснено її права, вона повинна мати можливість за бажання скористатися безоплатною правовою допомогою і брати участь у судових засіданнях. Навіть у разі наявності реальних, доведених застережень щодо небезпеки безпосередньої участі цієї особи у розгляді справи для інших осіб або для неї самої суд повинен, принаймні, мати візуальний контакт із такою особою, а краще опитати її (за необхідності дистанційно, у режимі відеоконференції), про що зазначено у ч.1 ст. 299 ЦПК України.

Згідно ч.1 ст. 56 ЦК України, органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад.

Проте, заявником також не залучено у якості заінтересованої особи орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, як того вимагає ст.299 ЦПК України.

У зв`язку з чим заявнику слід залучити в якості заінтересованих осіб орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгодської міської ради та ОСОБА_2 , та надати копії заяви з додатками для їх належного сповіщення, відповідно до ч.1 ст.177 ЦПК України.

А тому враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що заяву слід залишити без руху і надати завянику строк для виправлення вищезазначених недоліків, роз`яснивши, що у противному випадку заява, у відповідності до вимог п. 8 ч.1 ст. 257 ЦПК України, буде залишена без розгляду.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 257, 299, 300 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Департамент праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради, про визнання особи недієздатною та встановлення опіки - залишити без руху.

Роз`яснити заявнику необхідність усунення вказаних недоліків у десятиденний строк з дня отримання даної ухвали та попередити, що в противному разі заява буде рахуватись неподаною та повернута.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя: О.А. Придачук

Присяжний : Н.Б. Малець

Присяжний: О.О. Малець