Справа 237/1290/21
Номер провадження 2/237/821/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2021 року м. Курахове

Мар`їнський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Сенаторова В.А.,

при секретарі судового засідання Лахно Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , діючої в особі представника - адвоката Пономарьова Романа Олександровича, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач в особі представника позивача звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позову зазначає, що позивач є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . 23.07.2008 року у вказаній квартирі була зареєстрована її донька ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_2 ) та її син ОСОБА_3 . Наприкінці 2012 року ОСОБА_5 з сином виїхала до Автономної Республіки Крим, Україна, точна адреса не відома, де мешкає до теперішнього часу, спілкується з родичами за телефоном. На прохання позивача знятися з реєстраційного обліку відповідачі не реагують, заявляють, що вони не мають часу приїздити до м. Курахове, мають постійне місце проживання як в АРК так і в м. Донецьку, де на теперішній час мешкає ОСОБА_3 , та жити в квартирі ОСОБА_1 не бажають. Позивач просить визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, представник позивача надіслав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності та підтримання позовних вимог.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (на сторінці Мар`їнського районного суду Донецької області) в поряду ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» від 12.08.2014 року № 1632-VII, до суду не з`явилась, про причини неявки суд не сповістила, заперечень проти позову не надала, та від неї не надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, всебічно, об`єктивно, повно та безпосередньо у судовому засіданні дослідивши наявні у справі докази, оцінюючи ці докази з огляду на їх належність, допустимість, достовірність, кожного окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих доказів у їх сукупності, приходить до висновків, які наведені нижче.

З довідки про реєстрацію місця про проживання особи № 144612-09 від 28.08.2020 року, договору купівлі-продажу квартири від 19.12.2006 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Мар`їнського районного нотаріального округу Донецької області Леоновим С.І., за реєстровим № 3539, витягу з Державного реєстру правочинів № 3338931 від 19.12.2006 року, витягу про реєстраціє права власності на нерухоме майно № 13107622 від 29.12.2006 року, встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири, у якій зареєстрована та фактично проживає, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6, 11, 12, 13).

У вказаній квартирі, окрім неї, також зареєстровані з 23.07.2008 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується довідкою Курахівської міської ради про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні № 987/12-16 від 16.03.2021 року та відповіддю на запит суду вих. № 01-24/1940 від 23.04.2021 року (а.с. 14, 31).

На підтвердження того, що відповідачі не проживають у зазначеній квартирі, позивач в якості доказу подала акт від 12.04.2021 року, відповідно до якого ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дійсно зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично з 2012 року за даною адресою не проживають. Даний факт підтверджується підписами сусідів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , депутата Курахівської міської ради Климович Ю.І., секретаря Курахівської міської ради Медведєвої Л.О. та посвідчений гербовою печаткою (а.с. 21).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 31.08.2006 року, виданого повторно, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 і є сином ОСОБА_9 (а.с. 18).

Згідно з копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 24.10.2014 року, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 зареєстрували шлюб 24.10.2014 року. Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка « ОСОБА_9 », прізвище дружини « ОСОБА_10 » (а.с. 19).

Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

За змістом положень ст. 47 Конституції України, ст. 9 ЖК України кожен має право на житло і ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Із змісту положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Приписами ч. 1 ст. 156 ЖК України визначено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені у частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Аналогічні положення визначені у ст. 405 ЦК України, згідно яких члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже, положення наведеної норми права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин непроживання за адресою такого житлового приміщення.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідачі мали об`єктивну можливість користуватися вищевказаним житловим приміщенням, перешкод позивач не чинив.

На спростування доводів позивача, відповідачі, всупереч вимогам ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надали суду доказів, котрі б підтверджували факт їх проживання у вищевказаній квартирі або поважність причин не проживання у цьому житловому приміщенні.

Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають у вищевказаній квартирі більше одного року без поважних причин, а саме з 2012 року,а тому останні втратили право користування житловим приміщенням, в зв`язку з чим підлягають визнанню такими в судовому порядку.

За таких обставин, вимоги позивача про визнання відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню.

Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що однією з підстав зняття з реєстрації місця проживання фізичної особи є рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням.

А відтак, дане рішення є підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п.31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (із змінами), якщо судом було відстрочено сплату позивачам судового збору, який із тих чи інших причин до ухвалення рішення у справі сплачено не було, а рішення ухвалено на користь позивача, то стягнення суми судового збору здійснюється безпосередньо з відповідача у дохід Державного бюджету України.

Ухвалою суду від 12.05.2021 року клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору задоволено.

Враховуючи викладене, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 грн. підлягають стягненню з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 141, 258, 259, 263, 265-268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , діючої в особі представника - адвоката Пономарьова Романа Олександровича, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 908 гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Мар`їнський районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Сенаторов