Справа № 663/1322/21
Провадження № 2/663/648/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2021 року Скадовський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Клімченка М.І.,

секретаря Подляшко Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Скадовську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Херсонського державного університету про визнання припиненим права постійного користування земельною ділянкою,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що йому 08.08.2011 року Акціонерним товариством закритого типу «Еспериментальний механічний завод» було продано три будинки латвійського типу, тринадцять будинків вагонного типу, 2- х душових, склад, три навіси, дитячу гральню та спортивний майданчик. Заочним рішенням Скадовського районного суду від 22.08.2011 р. визнано за ОСОБА_1 право власності на три будинки латвійського типу, зазначених у технічному паспорті літерами «Б», «В», «Г»; тринадцять будинків вагонного типу, зазначених в технічному паспорті літерами «Д», «Ж», «З», «Е», «І», «Л», «М», «О», «П», «Р», «С», «Т», «У»; 2-х душових, зазначених літерами «К», «Ш», три навіси, зазначених літерами «Ф», «Х», «И», дитячу гральню та спортивний майданчик, зазначених в технічному паспорті «І», які знаходяться на території СОТ «Буревісник» по АДРЕСА_1 . Додатковим рішенням Скадовського районного суду від 22.08.2011 р. визнано за ОСОБА_1 право власності на три будинки латвійського типу, зазначених в технічному паспорті літерами «Б», «В», «Г»; тринадцять будинків вагонного типу, зазначених в технічному паспорті літерами «Д», «Ж», «З», «Е»,»І», «Л», «М», «О», «П», «Р», «С», «Т», «У»; склад літ. «Н»; 2-х душових зазначених літерами «К», «Ш», три навіси, зазначених літерами «Ф», «Х», «И», дитячу гральню та спортивний майданчик, зазначених в технічному паспорті «І», які знаходяться на території СОТ «Буревісник» по АДРЕСА_1 . Право власності за позивачем було зареєстроване Херсонським державним бюро технічної інвентаризації 30.11.2011 року. Зазначене нерухоме майно розміщене на земельній ділянці площею 5,25 га, що була надана в постійне користування Херсонського педагогічного інституту ім. Н.К. Крупської за державним актом від 04.06.1996р., правонаступником якого є відповідач. Наявність нерухомого майна, що не належить відповідачу ані на праві власності, ані на підставі будь-якого іншого речового права виключає можливість використання земельної ділянки університетом під розміщення його спортивно- оздоровчого табору « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Отже, між сторонами, а саме між ОСОБА_1 - власником нерухомого майна, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 та Херсонським державним університетом - власником спортивно-оздоровчого табору « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за адресою: АДРЕСА_1 існує спір щодо користування земельною ділянкою за вказаною адресою. Просив визнати припиненим право постійного користування Херсонського державного університету земельною ділянкою площею 0,7784 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 з кадастровим номером :01:001:0573.

25.05.2021 надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого представник відповідача ОСОБА_2 просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, мотивуючи тим, що являючись правонаступником Херсонського державного педагогічного інституту ХДУ набув всі майнові та немайнові права, а також зобов`язання свого попередника. У тому числі і право на постійне користування земельною ділянкою площею 5,25 га., що знаходиться під спортивно-оздоровчим табором « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач не має переважного права на отримання земельної ділянки під власним нерухомим майном, оскільки відповідно до ч.1 ст.120 ЗК України визначено, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку може переходити, а не обов`язково переходить, на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Твердження позивача, що внаслідок придбання будинків до нього перейшло право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування є безпідставним, необґрунтованим та таким, що суперечить вимогам ст.120 ЗК України, положення якої діяли в момент укладання договору купівлі продажу. Тому, до ОСОБА_1 не перейшло автоматично право користування спірною земельною ділянкою, оскільки це суперечить ст.120 ЗК України. Крім того, землі, закріплені за вищими навчальними закладами державної форми власності, законодавцем віднесено до обмежено оборотоздатних об`єктів, які не можуть передаватися у приватну власність. Крім того, право власності ОСОБА_1 набуто відповідно до заочного рішенням Скадовського районного суду від 22.08.2011 р. та додаткового рішення Скадовського районного суду від 22.08.2011 р. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства закритого типу «Еспериментального механічного заводу» про визнання права власності на три будинки латвійського типу, зазначених в технічному паспорті літерами «Б», «В», «Г»; тринадцять будинків вагонного типу, зазначених в технічному паспорті літерами «Д», «Ж», «З», «Е»,»І», «Л», «М», «О», «П», «Р», «С», «Т», «У»; склад літ. «Н»; двох душових, зазначених літерами «К», «Ш», три навіси, зазначених літерами «Ф», «Х», «И», дитячу гральню та спортивний майданчик, зазначених в технічному паспорті «І», що знаходиться на території СОТ «Буревісник» по АДРЕСА_1 скасовано постановою Апеляційного суду Херсонської області від 11 грудня 2017р.

У відповіді на відзив представник позивача зазначав про необґрунтованість тверджень відповідача, та просив задовольнити позов в повному обсязі.

29.06.2021р. представником ХДУ Чубатовим С.О. подано заяву про застосування строків позовної давності.

Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 12 травня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 6 травня 2021 року відмовлено в задоволенні заяви представника Херсонського державного університету Парасочкіної К.В. про відвід судді Клімченка М.І.

Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 29 червня 2021 року у задоволенні клопотання виконуючого обов`язки керівника Скадовської окружної прокуратури Херсонської області Маркевича Д. про вступ прокурора у справу відмовлено.

Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області 29 червня 2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.

В судове засідання з`явився представник позивача, позов підтримав з викладених у ньому підстав, просив задовольнити. Надав пояснення щодо необґрунтованості заяви про застосування строків позовної давності, та про те, що постанова Апеляційного суду Херсонської області від 11 грудня 2017р., на яку посилався відповідач скасована Постановою Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справі № 2-911/11 (провадження № 61-511св18) за результатом розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 .

Представник відповідача ОСОБА_3 в судове засідання з`явився, проти задоволення позову заперечував з підстав викладених у відзиві, у випадку задоволення позову просив застосувати строки позовної давності.

Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 28.10.2016 року у справі № 663/2845/14-ц, було визнано недійсним рішення Лазурненської сільської ради №106 від 24.10.2006 року, яким затверджено технічну документацію та надано Херсонському державному університету у постійне користування спірну земельну ділянку, площею 5,1188 га по АДРЕСА_1 під розміщення спортивно-оздоровчого табору « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та державний акт на право землекористування земельною ділянкою серія ЯЯ №322884 виданий ХДУ 14.11.2006 року. Дане рішення набуло законної сили 29.11.2017р., згідно Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, якою суд касаційної інстанції скасував рішення апеляційного суду Херсонської області від 13.03.2017 у справі № 663/2845/14-ц, та залишив в силі рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 28.10.2016р.

У даному рішенні Скадовським районним судом Херсонської області було встановлено, що рішенням ІX сесії п`ятого скликання Лазурненської селищної ради Скадовського району Херсонської області від 24 жовтня 2006 року № 106 затверджено технічну документацію по наданню в постійне користування Херсонському державному університету земельної ділянки площею 5,1188 га під розміщення існуючого спортивно-оздоровчого табору « ІНФОРМАЦІЯ_1 » із земель запасу селищної ради за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі вказаного рішення 14.11.2006 року Херсонському державному університету був виданий та зареєстрований державний акт на право постійного користування землею серія ЯЯ № 322884 на земельну ділянку площею 5,1188 га розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Із копії державного акту на право постійного користування землею серії І-ХС № 001539, виданого 04 червня 1996 року, вбачається, що раніше в постійному користуванні у Херсонського державного педагогічного інституту ім. Н.К.Крупської знаходилась земельна ділянка площею 5,25 га під розміщення спортивно-оздоровчого табору « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Вирішуючи питання щодо законності набуття університетом права постійного користування, суд прийшов до висновку про те, що отримання Херсонським державним університетом земельної ділянки у постійне користування відбулось з порушення встановленої процедури, оскільки Лазурненською селищною радою у порушення вимог ст. 123 ЗК України, ст. 50 Закону України «Про землеустрій» надано у користування Херсонському державному університету земельну ділянку площею 5,1188 га., під розміщення спортивно-оздоровчого табору « ІНФОРМАЦІЯ_1 » не на підставі проекту землеустрою, а на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта на право постійного користування земельною ділянкою. При цьому були порушені права позивача- ОСОБА_4 , як власника нерухомого майна, що розміщено на земельній ділянці, яка надана в користування університету.

Залишаючи в силі дане рішення Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Ухвалі від 29.11.2017р. зазначив про те, що колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що процедура отримання Херсонським державним університетом земельної ділянки у постійне користування була порушена і таке порушення могло вплинути на права позивачки ОСОБА_4 , оскільки Херсонському державному університету надано у користування земельну ділянку іншої площі, межі якої не визначено в натурі (на місцевості), і відведення цієї земельної ділянки у користування повинно було проводитись з обов`язковим розробленням проекту землеустрою. Зважаючи на вищевикладене та враховуючи правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що разом з об`єктами нерухомого майна - базою відпочинку, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: будівлями літ. «А», «Б», «В», «Г», «Ж», більярдною «Д», госп. будівлі «З», до ОСОБА_4 на підставі ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України перейшло право користування земельною ділянкою під ними та частиною земельної ділянки, необхідної для їх обслуговування. Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ було також зазначено про те, що на час прийняття Лазурненською селищною радою рішення від 24 жовтня 2006 року № 106 щодо затвердження університетом технічної документації та видачі йому державного акта від 14 листопада 2006 року на право постійного користування земельною ділянкою, вказана земельна ділянка фактично не була вільною від інших об`єктів нерухомості, а останні не належали університету ані на праві власності, ані на підставі будь-якого іншого речового права. Отже наявність такого майна виключала можливість використання земельної ділянки університетом під розміщення його спортивно- оздоровчого табору « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Згідно частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, набуття Херсонським державним університетом у 2006 році права постійного користування земельною ділянкою площею 5,1188 га відбулось незаконно, та з порушенням прав інших осіб.

При цьому, Херсонський державний університет, як правонаступник Херсонського державного педагогічного інституту ім. Н.К. Крупської та Херсонського державного педагогічного університету користується земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 , що була надана Херсонському державному педагогічному інституту ім. Н.К. Крупської згідно Державного акту на право постійного користування землею серії I-ХС №001539 від 04.06.1996р.

08.08.2011 року ОСОБА_1 придбав у Акціонерного товариства закритого типу «Еспериментальний механічний завод» три будинки латвійського типу, тринадцять будинків вагонного типу, 2- х душових, склад, три навіси, дитячу гральню та спортивний майданчик, які знаходяться на території СОТ «Буревісник» по АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 22.08.2011 р. визнано за ОСОБА_1 право власності на три будинки латвійського типу, зазначених у технічному паспорті літерами «Б», «В», «Г»; тринадцять будинків вагонного типу, зазначених в технічному паспорті літерами «Д», «Ж», «З», «Е», «І», «Л», «М», «О», «П», «Р», «С», «Т», «У»; 2-х душових, зазначених літерами «К», «Ш», три навіси, зазначених літерами «Ф», «Х», «И», дитячу гральню та спортивний майданчик, зазначених в технічному паспорті «І», які знаходяться на території СОТ «Буревісник» по АДРЕСА_1 .

Додатковим рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 22.08.2011 р. визнано за ОСОБА_1 право власності на три будинки латвійського типу, зазначених в технічному паспорті літерами «Б», «В», «Г»; тринадцять будинків вагонного типу, зазначених в технічному паспорті літерами «Д», «Ж», «З», «Е»,»І», «Л», «М», «О», «П», «Р», «С», «Т», «У»; склад літ. «Н»; 2-х душових зазначених літерами «К», «Ш», три навіси, зазначених літерами «Ф», «Х», «И», дитячу гральню та спортивний майданчик, зазначених в технічному паспорті «І», які знаходяться на території СОТ «Буревісник» по АДРЕСА_1 .

Право власності на зазначене нерухоме майно було 30.11.2011р. зареєстровано за ОСОБА_1 . Херсонським державним бюро технічної інвентаризації (витяг №32256016 від 30.11.2011р.).

Набувши право власності на нерухоме майно, ОСОБА_1 отримав легітимні сподівання щодо можливості використання земельної ділянки у своїй діяльності, так як положення статті 377 ЦК України пов`язують володіння нерухомістю із правом на землю.

З метою фактичної реалізації набутого права на земельну ділянку під своїм нерухомим майном ОСОБА_1 звернувся до Лазурненської селищної ради з заявою про надання земельної ділянки в оренду.

Рішенням Лазурненської селищної ради Скадовського району Херсонської області від 10.11.2015р. № 899 «Про затвердження проектів землеустрою, технічної документації щодо відведення в оренду земельних ділянок з складанням договору оренди» затверджено проект землеустрою щодо відведення в оренду строком на 10 років ОСОБА_1 земельної ділянки загальною площею 0,7784 га під обслуговування існуючого об`єкту нерухомого майна.

На підставі зазначеного рішення 17.11.2015р. між Лазурненською селищною радою та ОСОБА_1 було укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,7784 га під обслуговування існуючого об`єкту нерухомого майна три будинки латвійського типу, тринадцять будинків вагонного типу, дві душові, три навіси, дитяча гральня та спортивний майданчик, склад по АДРЕСА_1 .

За вказаним договором оренди земельної ділянки до ОСОБА_1 строком на 10 років перейшла у користування земельна ділянка площею 0,7784 га, з кадастровим номером :01:001:0573.

Згідно рішення виконавчого комітету Лазурненської селищної ради №66 від 21 грудня 2015р. «Про впорядкування поштової нумерації оздоровчих закладів, комерційних об`єктів, будівель та земельних ділянок та надання поштової адреси по АДРЕСА_1 », будівлям та спорудам ОСОБА_1 та земельній ділянці, на якій знаходяться будівлі та споруди надано поштову адресу: АДРЕСА_1 .

Проте, рішенням Скадовського районного суду Херсонської області у справі № 663/1738/16-ц від 02.02.2017р., яке набрало законної сили 16.10.2019, рішення селищної ради та договір оренди землі було скасовано, а також вирішено витребувати у ОСОБА_1 та повернути Херсонському державному університету земельну ділянку рекреаційного призначення державної власності площею 0,7784 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 з кадастровим номером :01:001:0573.

Відповідно до ч.1 ст.377 ЦК України, у редакції чинній на момент придбання позивачем нерухомого майна, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно ч.1 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти.

Як вбачається з правової позиції Верховного Суду України у справі №6-253цс16 за змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Пунктом «е» частини першої статті 141 Земельного кодексу України визначено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою, у тому числі, є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Отже, перехід права власності на нерухоме майно - є підставою припинення, у тому числі - права постійного користування земельною ділянкою.

Право користування припиняється в разі набуття іншою особою права власності на нерухоме майно, навіть якщо площа ділянки під ним є лише частиною ділянки первинного землекористувача. Такий правовий висновок зробив ВСУ в Постанові №6-2225цс16. У даній Постанові Верховний Суд України зазначає, що у справі, яка переглядається, апеляційний суд, з висновками якого погодився суд касаційної інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в позові, неправильно застосували положення статей 120, 125, 141 ЗК України та дійшли помилкового висновку про те, що чинне законодавство не передбачає припинення права користування земельною ділянкою в разі набуття іншою особою права власності на нерухоме майно, площа земельної ділянки під яким є лише частиною земельної ділянки первинного землекористувача.

Зазначена Постанова ВСУ мотивована тим, що фактичне користування земельною ділянкою, на якій розташоване нерухоме майно (нежитлові приміщення), здійснює його новий власник.

Вищевикладене співвідноситься з правовою позицією ВСУ у справі № 6-253цс16 від 13 квітня 2016р., згідно якої визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Отже, один із базових принципів законодавства у сфері земельних правовідносин - принцип цілісності земельної ділянки із будівлею, яка на ній розташована.

Згідно з ч.ч.1,2 статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Аналіз зазначених норм свідчить, що їх суттю є пов`язання використання земельної ділянки саме з використанням розташованого на такій земельній ділянці об`єкта нерухомості. При цьому, у Постанові від 30 травня 2018р. (Справа № 908/1990/17) Верховний Суд робить висновок про те, що з системного аналізу ст.ст. 120, 141 ЗК України вбачається, що відчуження нерухомого майна, що розташоване на земельній ділянці є підставою припинення права землекористування, з подальшим внесенням цих відомостей в реєстр.

У Постанові від 04.12.2018 року (Справа № 910/18560/16) (провадження № 12-143гс18) Велика Палата Верховного Суду робить висновки, про те, що правові норми, які визначали долю земельної ділянки, наданої у власність чи користування, в разі відчуження розташованих на ній будівель чи споруд неодноразово змінювалися. Так, при відчуженні об`єктів нерухомого майна під час дії статті 30 ЗК України в редакції 1992 року закон передбачав автоматичний перехід права власності на земельну ділянку до набувача з необхідністю подальшого оформлення набувачем цього права. За приписами статті 120 ЗК України в редакції від 25 жовтня 2001 року (в період з 1 січня 2002 року до 20 червня 2007 року) при відчуженні об`єкта нерухомого майна, розташованого на відповідній ділянці, до набувача могло переходити право на цю земельну ділянку. Водночас автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі чи споруди передбачала стаття 377 ЦК України. Стаття 120 ЗК України (в редакції Закону України № 997-V від 27 квітня 2007 року) знову закріпила автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі чи споруди. Поточна редакція статті 120 ЗК України (зі змінами, внесеними Законом України № 1702-VI від 5 листопада 2009 року) також передбачає автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі або споруди, і ці норми мають імперативний характер. Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства. (пункти 8.3, 8.4, 8.5).

При цьому у п.8.11 зазначеної Постанови, Велика Палата Верховного суду вказує, що враховуючи, що перехід права на будівлю і споруду є однією із законних підстав виникнення прав на землю в набувача об`єкта нерухомості, то можливість реалізації ним таких прав не може залежати від того, чи додержав попередній землекористувач процедур й порядку припинення землекористування, подавши заяву про відмову від права постійного користування, позаяк юридичними підставами для такого переходу виступають закон, договір, рішення суду, інші обставини, що мають юридичне значення.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 921/158/18 наводиться правий висновок, що згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди (зміст якого розкривається, зокрема, у статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України) особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття. Отже, відповідно до зазначених правових норм власники споруди мають право на користування земельною ділянкою, на якій вона розташована. (пункти 51, 52). При цьому ніхто інший, окрім власника цього об`єкта, не може претендувати на вказану земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна (пункт 49).

Щодо заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності суд роз`яснює наступне.

Відповідно до ст. ст. 256, 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність у три роки, відповідно до ст.ст.253, 261 цього Кодексу перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу у суді.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 1 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій; аналогічний припис закріплений у частині першій статті 2 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду).

Зазначений захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача.

Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 52 ЗК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Згідно з висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеним у постанові від 6 березня 2018 року у справі № 607/15489/15-ц, позовна давність до вимог за негаторним позовом не застосовується, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі, а тому цей позов може бути пред`явлений власником майна протягом всього часу, поки триває порушення (пункт 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»).

Оскільки, можливість використання земельної ділянки під об`єктом нерухомого майна, який належить особі на праві власності є необхідною умовою реалізації власником свого права на користування і розпорядження даним майном, отже позов ОСОБА_1 є негаторним, внаслідок чого заява про застосування строків позовної давності задоволенню не підлягає.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11-13, 258, 263, 265, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Херсонського державного університету, про визнання припиненим права постійного користування земельною ділянкою - задовольнити.

Визнати припиненим право постійного користування Херсонського державного університету земельною ділянкою площею 0,7784 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 з кадастровим номером :01:001:0573.

Рішення може бути оскаржене до Херсонського апеляційного суду через Скадовський районний суд Херсонської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя М.І. Клімченко