Справа № 750/6355/21
Провадження № 2/750/1662/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2021 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

судді - Маринченко О.А.,

секретар судового засідання - Шилова Ж.О.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Литвинова Д.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний центр фінансово-економічного розвитку - Україна» про стягнення середнього заробітку,

в с т а н о в и в:

11 червня 2021 року позивач звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний центр фінансово-економічного розвитку - Україна», в якому просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 08.09.2020 до 07.06.2021 у сумі 57334 грн. 20 коп.

Обгрунтувала позивач свій позов тим, що з 04 червня 2020 року вона працювала в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Міжнародний центр фінансово-економічного розвитку - Україна» на посаді фахівця по роботі з клієнтами. На підставі наказу Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний центр фінансово-економічного розвитку - Україна» № МЦ К/ЗВ-110-к позивач звільнена з роботи з 02 вересня 2020 року, однак трудова книжка їй фактично була видана лише 07 вересня 2020 року. 08 квітня 2021 року позивач звернулася до Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний центр фінансово-економічного розвитку - Україна» з вимогою про сплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у зв`язку з затримкою видачі трудової книжки. 31 травня 2021 року позивач отримала лист від відповідача, в якому вказувалося про готовність відповідача виплатити позивачу середній заробіток за три дні вимушеного прогулу. 07 червня 2021 року відповідач виплатив позивачу 919 грн. 80 коп. середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки. Оскільки кошти в сумі 919 грн. 80 коп. були виплачені позивачу лише 07 червня 2021 року, а тому відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток за період з 08.09.2020 до 07.06.2021 відповідно до статті 117 КЗпП України.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 червня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи.

Відповідач у встановлений судом строк подав відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зокрема, у відзиві на позов відповідач вказує, що позов є необґрунтованим, безпідставним та неузгодженим з нормами чинного матеріального права. Так, з 04 червня 2020 року позивач працювала у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Міжнародний центр фінансово-економічного розвитку - Україна» на посаді фахівця по роботі з клієнтами. З 26.08.2020 по 27.08.2020 позивачу була надана відпустка без збереження заробітної плати на підставі заяви та наказу № МЦ000001805-В від 26 серпня 2020 року. Також, 27 серпня 2020 року позивачем було надано відповідачу ще одну заяву про надання відпустки з 27.08.2020 до 02.09.2020. В той же день, 27 серпня 2020 року о 16 год. 14 хв. позивач написала заяву про звільнення у форматі автоматизованого процесу, існуючого у компанії. З 02 вересня 2020 року позивача звільнено з роботи на підставі наказу № 110-к від 27 серпня 2020 року. 01 вересня 2020 року відповідачем було повідомлено позивача про необхідність отримання трудової книжки 02 вересня 2020 року, проте позивач відмовилась прийти 02 вересня 2020 року, мотивуючи проходженням стажування у нового роботодавця та відсутністю часу. 07 вересня 2020 року позивач зателефонувала особисто та повідомила, що знайшла час і прийде до офісу за трудовою книжкою. В той же день, позивачем написано розписку про отримання трудової книжки від 07 вересня 2020 року з підтвердженням обставин, що вона не має претензій до роботодавця. 19 квітня 2021 року позивач звернулася до відповідача з вимогою про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у зв`язку з чим 19 травня 2021 року відповідачем складено наказ № 94-К про зміну дати звільнення позивача з 02 вересня 2020 року на 07 вересня 2020 року. Вказаним наказом також вирішено виплатити позивачу середній заробіток за 3 робочих дні вимушеного прогулу протягом одного тижня, після того, як вона буде під підпис ознайомлена з цим наказом. 01 червня 2021 року позивач під підпис ознайомилась з наказом № 94-К від 19 травня 2021 року, а 07 червня 2021 року відповідачем здійснено позивачу виплату середнього заробітку за 3 робочих дні вимушеного прогулу в сумі 919 грн. 80 коп. 02 вересня 2020 року (на момент звільнення позивача відповідно до наказу № 110-К від 27 серпня 2020 року) Товариство з обмеженою відповідальністю «Міжнародний центр фінансово-економічного розвитку - Україна» провело повний розрахунок з позивачем, тобто станом на 02 вересня 2020 року у відповідача була відсутня будь-яка заборгованість перед позивачем по заробітній платі. Також, позивач не зазначає обставини щодо невиплати сум, які передбачені статтею 2 Закону України «Про оплату праці», а отже позивачем не спростовано факт проведення з нею остаточного розрахунку 02 вересня 2020 року. При цьому, компенсація за час затримки видачі трудової книжки не входить до структури заробітної плати та не підлягає виплаті згідно зі статтею 116 КЗпП України в день звільнення працівника і право останнього на отримання компенсації за затримку видачі трудової книжки в будь-якому випадку не могло виникнути на момент звільнення. Водночас, строки виплати середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, законодавством не встановлені. Також, положення статей 117, 235 КЗпП України передбачають різні види відповідальності роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку для компенсації працівнику втрат від неотримання заробітної плати чи неможливості працевлаштування, а вимоги позивача свідчать про намагання притягнути до відповідальності відповідача двічі за одне і теж правопорушення за різними статтями КЗпП України.

Позивач відповідь на відзив у встановлений судом строк не подала.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача та дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне.

Позивач з 04 червня 2020 року перебувала у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Міжнародний центр фінансово-економічного розвитку - Україна» та обіймала посаду фахівця по роботі з клієнтами.

На підставі наказу Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний центр фінансово-економічного розвитку - Україна» № МЦ К/ЗВ-110-к від 27 серпня 2020 року позивач звільнена з роботи з 02 вересня 2020 року за угодою сторін відповідно до пункту 1 статті 36 КЗпП України.

02 вересня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Міжнародний центр фінансово-економічного розвитку - Україна» провело повний розрахунок з позивачем, як це передбачено статтею 116 КЗпП України, що підтверджується копіями платіжних доручень № 1997 та № 1998 від 02 вересня 2020 року.

Однак, трудову книжку позивачу було видано лише 07 вересня 2020 року, про що свідчить розписка останньої.

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний центр фінансово-економічного розвитку - Україна» із заявою про виплату їй середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки.

На підставі листа ОСОБА_1 та доповідної записки інспектора з кадрів ОСОБА_2 від 05 травня 2021 року, керуючись частиною п`ятою статті 235 КЗпП України та абзацом 7 пункту 4.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, 19 травня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Міжнародний центр фінансово-економічного розвитку - Україна» видало наказ № 94-К «Про зміну дати звільнення ОСОБА_1 », згідно якого було змінено дату звільнення ОСОБА_1 з 02 вересня 2020 року на 07 вересня 2020 року та доручено бухгалтерії виплатити позивачу середній заробіток за 3 робочі дні вимушеного прогулу протягом одного тижня після ознайомлення її під підпис з даним наказом (а.с. 7).

Листом від 25 травня 2021 року за № 91/03 Товариство з обмеженою відповідальністю «Міжнародний центр фінансово-економічного розвитку - Україна» повідомило позивача про готовність виплатити їй середній заробіток за 3 робочі дні вимушеного прогулу протягом одного тижня після того, як позивач під підпис ознайомиться з відповідним наказом, копія якого додається (а.с. 8).

01 червня 2021 року ОСОБА_1 ознайомилася з наказом № 94-К від 19 травня 2021 року, а 07 червня 2021 року їй Товариством з обмеженою відповідальністю «Міжнародний центр фінансово-економічного розвитку - Україна» було виплачено 919 грн. 80 коп. середнього заробітку за 3 робочі дні вимушеного прогулу у зв`язку з затримкою видачі трудової книжки (а.с. 9).

Частиною першою статті 47 КЗпП України (в редакції, чинній на момент звільнення позивача) визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно із частиною першою статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

При звільненні позивача з роботи - 02 вересня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Міжнародний центр фінансово-економічного розвитку - Україна» провело з позивачем повний розрахунок, як це передбачено статтею 116 КЗпП України, що не заперечувала у судовому засіданні і позивач.

Водночас, частиною п`ятою статті 235 КЗпП України (в редакції, чинній на момент звільнення позивача) було визначено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до абзацу 6, 7 пункту 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.

Статтею 235 КЗпП України та Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом № 58 від 29.07.1993, не встановлені строки для виплати середнього заробітку за затримку видачі трудової книжки.

Аналіз наведених положеннь свідчить, що норми статей 117, 235 КЗпП України передбачають різні види відповідальності роботодавця.

Середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки, який було виплачено позивачу, не входить до тих сум, які належать працівнику при звільненні та мають бути виплачені згідно зі статтею 116 КЗпП України в день звільнення працівника.

Таким чином, право позивача на виплату середнього заробітку за затримку видачі трудової книжки не могло виникнути на момент звільнення її з роботи.

Відповідно до частини першоїї статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором .

За вказаних обставин, враховуючи, що нормами статті 235 КЗпП України передбачено окремий вид відповідальності роботодавця за затримку видачі трудової книжки і таку відповідальність відповідач вже поніс у вигляді сплати позивачу середнього заробітку, а також беручи до уваги, що виплачений позивачу середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки не входить до тих сум, що належать працівникові до виплати відповідно до статті 116 КЗпП України, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку відповідно до статті 117 КЗпП задоволенню не підлягають.

Також, відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 10, 12, 13, 81, 83, 133, 141, 258, 259, 265, 273, 279, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний центр фінансово-економічного розвитку - Україна» (місцезнаходження юридичної особи: вул. Є. Сверстюка, 11, м. Київ; ідентифікаційний код юридичної особи - 33542497) про стягнення середнього заробітку - відмовити повністю.

Судові витрати у справі покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 17.08.2021.

Суддя