Провадження № 2-з/537/54/2021
Справа № 537/4103/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.08.2021 року м. Кременчук

Суддя Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області Мурашова Н.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

в с т а н о в и в :

09.08.2021 року ОСОБА_1 до пред`явлення позову звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просила: 1) тимчасово обмежити право виїзду з України малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у будь-чиєму супроводі без нотаріально посвідченої згоди матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , та заборонити Адміністрації Державної прикордонної служби України (вул. Володимирська, 26, м. Київ, 01601, ) та уповноваженим службовим особам Державної прикордонної служби України здійснювати пропуск через державний кордон України на виїзд з України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у будь-чиєму супроводі без нотаріально посвідченої згоди матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; 2) тимчасово обмежити право виїзду з України малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Держави Ізраїль, у будь-чиєму супроводі без нотаріально посвідченої згоди матері ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , та заборонити Адміністрації Державної прикордонної служби України (вул. Володимирська, 26, м. Київ, 01601, ) та уповноваженим службовим особам Державної прикордонної служби України здійснювати пропуск через державний кордон України на виїзд з України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Держави Ізраїль, у будь-чиєму супроводі без нотаріально посвідченої згоди матері ОСОБА_1 (ONYSHCHENKO YАNА), ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначено, що 13 квітня 2017 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 уклали шлюб, про що Центральним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 13 квітня 2017 року складено відповідний актовий запис за №124 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 . ОСОБА_1 та ОСОБА_6 стали батьками малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Мати ОСОБА_1 та батько ОСОБА_6 є громадянами України, тому їх дитина ОСОБА_7 на підставі ч.1 ст.7 ЗУ «Про громадянство України» набув громадянство України за народженням. Крім того, батько ОСОБА_6 є громадянином Ізраїлю, тому його малолітня дитина ОСОБА_2 за народженням набув також громадянство Держави Ізраїль. Батько дитини ОСОБА_6 як громадянин Держави Ізраїль має інше прізвище ОСОБА_8 . Тому дитина ОСОБА_7 як громадянин Держави Ізраїль теж має інше прізвище ОСОБА_3 . Останнім часом відносини між подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_6 погіршилися, постійно виникають сварки. Батько ОСОБА_6 погрожує забрати дитину та вивезти до Ізраїлю, позбавивши мати ОСОБА_1 можливості бачити та спілкуватися з дитиною. ОСОБА_1 не має права в`їзду на територію Ізраїлю, оскільки не є громадянином цієї держави, а документи для отримання візи розглядаються консульством тривалий час. Будучи громадянами Ізраїлю, ОСОБА_6 та малолітній ОСОБА_2 можуть у будь-який момент перетнути державний кордон України без згоди матері ОСОБА_1 , не повідомивши прикордонну службу, що дитина є ще громадянином України. За таких обставин ОСОБА_1 має намір звернутися до суду з позовом про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю. Проте в разі вивезення батьком ОСОБА_6 дитини ОСОБА_2 за межі України в майбутньому може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду про визначення місця проживання малолітньої дитини, унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав матері ОСОБА_1 на спілкування з дитиною та її виховання, за захистом яких вона має намір звернутися до суду.

Згідно положень ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Дослідивши подану заяву про забезпечення позову, а також матеріали справи, суд вважає за необхідне частково задовольнити заяву про забезпечення позову, виходячи з наступного.

Відповідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. А пунктом 4 даної постанови визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням, серед іншого наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Види забезпечення позову визначені положеннями ч.1 ст. 150 ЦПК України.

Так, видами забезпечення позову є, зокрема, заборона вчиняти певні дії, заборона іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору, … інші заходи у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.….(ст.150 ЦПК України).

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Як вбачається із заяви про забезпечення позову, між батьками ОСОБА_1 та ОСОБА_6 існує спір щодо визначення місця проживання їх спільної малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Тому мати ОСОБА_1 має намір звернутися до суду з позовною заявою до батька ОСОБА_6 про визначення місця проживання їх спільної дитини ОСОБА_2 .

Підставою для вжиття заходів забезпечення позову є те, що батько дитини ОСОБА_6 має подвійне громадянство, є громадянином України та громадянином Ізраїлю. За таких обставин, батько дитини може без нотаріально посвідченої згоди матері ОСОБА_1 вивезти за межі України малолітню дитину ОСОБА_2 , який також має подвійне громадянство, є громадянином України та громадянином Ізраїлю, не повідомивши Державну прикордонну службу України на пункті пропуску, що дитина є громадянином України. Таким чином мати ОСОБА_1 та дитина ОСОБА_2 можуть бути позбавлені права спілкуватися. Дитина може бути позбавлена материнського захисту, виховання, розвитку. За таких обставин невжиття заходів забезпечення позову про визначення місця проживання дитини може утруднити або унеможливити виконання відповідного судового рішення про визначення місця проживання дитини, а мати ОСОБА_9 та дитина ОСОБА_2 можуть втратити будь-який зв`язок.

Такі доводи заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову суд вважає слушними, такими що не порушують інтереси малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд враховує, що відповідно до ст.2 Закону України "Про громадянство України", законодавство України про громадянство ґрунтується, зокрема, на принципі єдиного громадянства - громадянства держави Україна, що виключає можливість існування громадянства адміністративно-територіальних одиниць України. Якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Відповідно до п.3. «Правил перетинання державного кордону громадянами України", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2010 року № 724), виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують.

В п.4 "Правил перетинання державного кордону громадянами України", встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Разом з тим, відповідно до ст. 10 Закону України "Про прикордонний контроль", прикордонний контроль іноземця, особи без громадянства під час виїзду з України передбачає проведення перевірки: 1) наявності у нього дійсного паспортного документа; 2) відсутності щодо нього у базах даних Державної прикордонної служби України інформації про заборону виїзду з України та про доручення правоохоронних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон; 3) виконання ним вимог щодо строків перебування в Україні.

З врахуванням наведених положень законодавства, при наявності спору між батьками дитини про місце його проживання, суд вбачає наявність ризику виїзду за кордон України громадянина України малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який також має громадянство Ізраїлю, де вказаний під іншим прізвищем як ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з дотриманням положень ст. 10 Закону України "Про прикордонний контроль", які не вимагають для іноземців перевірки нотаріально посвідченої згоди відсутньої у пункті пропуску матері на виїзд дитини за кордон України, чим можуть бути порушені положення п.4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України", якими регулюється виїзд громадян України, які не досягли 16-річного віку, за кордон України.

Так, з огляду на положення ст. 29, 30, 34, 242 ЦК України, ст.6, ст.9, 141,142, 150-155 СК України, ч.3 ст.152 ЦПК України, суд вважає за необхідне тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України, без вилучення паспортного документу, громадянина України малолітню дитину ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом заборони виїзду за межі державного кордону України без нотаріально посвідченої згоди матері ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , до вирішення по суті спору про визначення місця проживання дитини між його батьками ОСОБА_1 та ОСОБА_6 ( ОСОБА_10 (ALEKSANDR)), ІНФОРМАЦІЯ_3 . Виконання ухвали покласти на Адміністрацію Державної прикордонної служби України (01034, м. Київ, вул. Володимирська, 26).

Такий висновок суду першої інстанції відповідає висновку ВС, викладеному у постанові від 07.12.2020 року у справі № 521/16839/18, провадження № 61-16998ск20.

За таких обставин, заява про забезпечення позову ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 149-153, 258-261, 353 ЦПК України, суддя

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Громадянина України малолітню дитину ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_3 , виданий 19.11.2010 року органом 5316, паспорт громадянина Держави Ізраїль тип Р, код Країни ISR, № НОМЕР_4 , виданий 29.01.2021 року, номер ідентифікаційної картки НОМЕР_5 , тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу, шляхом заборони виїзду за межі державного кордону України без нотаріально посвідченої згоди матері ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , до вирішення по суті спору про визначення місця проживання дитини між його батьками ОСОБА_11 та ОСОБА_6 ( ОСОБА_10 ( ОСОБА_12 )), ІНФОРМАЦІЯ_3 , картка платника податків НОМЕР_6 , паспорт громадянина України НОМЕР_7 , виданий 25.01.2017 року Крюківським РВ у м. Кременчуці УДМС України в Полтавській області, паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_8 , виданий 18.10.2016 року органом 5316.

Виконання ухвали покласти на Адміністрацію Державної прикордонної служби України (01034, м.Київ, вул. Володимирська, 26).

Копію ухвали направити Адміністрації Державної прикордонної служби України для виконання, ОСОБА_13 та ОСОБА_6 до відома.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду на протязі п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складений 13.08.2021 року.

Суддя Крюківського районного суду

м. Кременчука Полтавської області Мурашова Н.В.