печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Батрин О.В.

секретар судового засідання Габрись О.М.,

справа № 757/24116/17-ц

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач 1: ОСОБА_2

відповідач 2: ОСОБА_3

відповідач 3: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про вселення, усунення перешкод користування квартирою, встановлення порядку користування квартирою,

представник позивача ОСОБА_5

представник відповідача 1 ОСОБА_2 - ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про вселення, усунення перешкод користування квартирою, встановлення порядку користування квартирою, просив:

- вселити ОСОБА_1 в квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

- скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2

- зобов`язати відповідачів не чинити перешкоди у користування квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

- встановити наступний порядок користування квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 користуватись кімнатою в даній квартирі розміром 11,8 кв.м., відповідачам користуватись кімнатою розміром 18 кв.м., у спільному користуванні залишити коридор, кухню, туалет, ванну кімнату.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачу на праві власності належить 1/4 частини квартири АДРЕСА_2 , інші частини квартири належать відповідачам. Дана квартира належить сторонам на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане відділом приватизації державного житлового фонду Печерського району м. Києва, розпорядження № 903 від 21.12.2000 року. Квартира складається з двох жилих кімнат, приблизно площею 54 кв.м. Приблизно 10 років позивач не мав ніякого доступу до свого майна, відповідачі без його згоди спочатку заселили квартирантів, а на даний час за словами відповідачів, останні користуються самі спірною квартирою, але не проживають там. При цьому, позивач має намір зареєструватись та проживати у спірній квартирі, у зв`язку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою суду (суддя Гладун К.А.) від 27.04.2017 року у справі відкрито провадження та призначено судовий розгляд на 15.06.2017 року (а.с. 13).

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано для розгляду судді Москаленко К.О. (а.с. 41-46).

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано для розгляду судді Батрин О.В. (а.с. 72-75).

Ухвалою суду від 31.05.2018 року справу прийнято до розгляду (а.с. 76).

Ухвалою суду від 30.01.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 02.04.2019 року (а.с. 104).

21.03.2019 року відповідачем ОСОБА_3 до суду надано письмові пояснення (а.с. 106-111/), відповідно до яких заперечила проти позову, посилаючись на їх неправдивість та надуманість, оскільки позивач одно особо 14.02.2006 року уклав договір оренди спірної квартири і до 2013 року самостійно займався отриманням грошових коштів і весь цей час мав вільний доступу до квартири. Крім того, в Коростенському міськрайонному суді Житомирської області перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя, набутого під час перебування у шлюбі та спірна квартира не є предметом цього позову, що також підтверджує факт відсутності спору з цього приводу. Інших доказів перешкод позивачу у здійсненні ним права власності та розпорядження належним йому майну суду не надано. При цьому, у спірній квартирі на даний час проживає вона разом із синами тривалий час і до них позивач навіть не знаходить, в спірній квартирі відсутнє майно, належне позивачу. Твердження позивача про те, що фактично ніхто із відповідачів не проживає в спірній квартирі не відповідає дійсності, що підтверджуються копіює довідки ЖЕО. Крім того, відповідач не має іншого житла для проживання разом із синами, один з яких потребує постійного лікування. Також позивач не брав участь у витратах на управління та утримання спірної квартири. При цьому, позивач є агресивною людиною, яка систематично здійснювала та здійснює насильство у сім`ї, порушував права трьох відповідачів на користування житлом та особистий спокій.

01.04.2019 року представник відповідача 1 ОСОБА_2 - ОСОБА_6 до суду надав додаткові письмові пояснення у справі (а.с.147-149), відповідно до яких вселення за судовим рішенням учасника спільної власності до іншого, який використовує приміщення для постійного проживання, за відсутності можливості надання учаснику спільної власності, який звернувся з такими вимогами, у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності порушує як право на недоторканність житла, так і право на повагу до свого житла. Крім того, вселення за судовим рішенням учасника спільної власності на житлове приміщення до іншого при відсутності технічної можливості поділу, виділу або встановлення порядку користування житлом, незначний розмір жилої площі якого не забезпечує фактичної можливості проживати та використовувати для житла площу, яка відповідає розміру частки у власності, не узгоджується з ч. 3 ст. 358 ЦК України.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача 1 ОСОБА_2 - ОСОБА_6 заперечив щодо задоволення позовних вимог.

Інші учасники справи до судового засідання не з`явились з невідомих причин. Тому, суд розглянув справу у їх відсутність, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушеним (стаття 41 Конституції України).

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 , належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_2 та членам ї сім`ї: ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 в рівних долях, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданого 21.12.2000 року відділом приватизації державного житлового фонду Печерського району м. Києва, згідно з розпорядженням № 903 від 21.12.2000 року (а.с. 115-116).

Згідно з Технічним паспортом на квартиру виготовленого станом на 25.12.2000 року, спірна квартира посімейного, спільного заселення розташована на другому поверсі 5-поверхового будинку та складається з двох кімнат житловою площею 32,2 кв.м., у тому числі 1 кімната - 13,90 кв.м, 2 кімната - 18,30 кв.м., кухні площею 6,9 кв.м., ванної кімнати площею 3,1 кв.м., вбиральні 1,5 кв.м., коридору 7,5 кв.м., квартира обладнана балконом 1,7 кв.м., загальна площа квартири 51,7 кв.м (а.с. 116).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_3 (а.с. 123), зареєстрований та проживає за вказаною адресою, що підтверджується довідкою Ушомирської міської ради № 317 від 15.05.2017 року (а.с. 114).

Відповідно до акту перевірки житлових умов заявника від 09.08.2017 року, складеного майстром т/д №3 ЖЕД «Печерськжитло» ОСОБА_8 , мешканцем кв. 30 ОСОБА_9 , мешканцем кв. АДРЕСА_4 ОСОБА_10 , у квартирі АДРЕСА_2 , загальною площею 51,70 кв.м., житловою площею 32,20 кв.м., 1 кімната - 13,90 кв.м, 2 кімната - 18,30 кв.м., проживають: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 112).

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, відповідачам на праві власності інше нерухоме майно не належить (а.с. 122, 124).

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно з частинами першою, другою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Відповідно до статті 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.

Статтею 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен зі співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Винятки із загального правила можуть встановлюватись законом, зокрема статтею 361 ЦК України щодо самостійного права співвласника розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності).

Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма права визначає право власника майна, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для надання захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом існування перешкод у користуванні власником своїм майном. При цьому не має значення, ким саме створюється порушення права та з яких підстав.

Наведений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилався на те, що порушуючи його права власника відповідачі чинять перешкоди у користуванні та розпорядженні належним йому майном, відповідачі на даний час не проживають у спірній квартирі та без його згоди здали квартиру у користування квартирантам.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, доказами у справі на підтвердження наявності перешкод у користуванні майном, що належить особі на праві власності, зокрема у його вселенні до спірного житлового приміщення можуть бути: акти про не допуск до належного особі на праві власності майна, звернення до правоохоронних органів, пояснення осіб, які можуть підтвердити ті чи інші обставини, які мають значення для вирішення справи, показання свідків тощо.

Водночас, позивачем не було надано суду жодного доказу на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві.

Відповідачі користується спірною квартирою на законних підставах, вимог про їх виселення позивач не заявляв, сам по собі факт проживання відповідачів у спірній квартирі, не є беззаперечним підтвердженням того, що вони чинять перешкоди у вселенні позивача до зазначеної квартири.

Аналогічна позиція міститься у Постанові Верховного суду України від 06.04.2020 у справі № 754/14843/16.

Доводи позивача про те, що відповідачі здали спірну квартиру квартирантам та в останній не проживають, суд не бере до уваги, оскільки вказане спростовуються матеріалами справи, зокрема, актом перевірки житлових умов заявника від 09.08.2017 року, складеного майстром т/д №3 ЖЕД «Печерськжитло».

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до договору оренди жилого приміщення від 14.02.2006 року, укладеного між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_12 , відповідно до умов якого орендодавець передає спірну квартиру орендатору для проживання. А останній зобов`язується сплачувати оренду, у визначеному договором розмірі, що також спростовує доводи позивача про відсутність доступу до спірної квартири впродовж 10 років.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, відповідач 1 - ОСОБА_2 та відповідач 2 - ОСОБА_3 належним чином виконують свої зобов`язання щодо оплати житлово-комунальних послуг (а.с. 102-110).

Разом з тим, позивачем не надано доказів щодо належного утримання ним належної йому частки спірної квартири, зокрема, сплати житлово-комунальних послуг.

При цьому суд враховує, що у позивача наявне інше зареєстроване місце проживання на відміну від відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які іншого майна не мають, на утримані відповідача 2 - ОСОБА_3 перебуває співвласник спірної квартири ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який потребує постійного лікування за станом здоров`я та сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є неповнолітнім та постійно проживає з матір`ю у спірній квартирі.

Крім того, між сторонами склалися неприязні, конфліктні стосунки, що підтверджується витягом ЄРДР з кримінального провадження № 0001907 від 27.10.2017 року, відповідно до фабули якого ОСОБА_1 перебуваючи у АДРЕСА_5 , на грунті неприязних відносин наніс ОСОБА_2 тілесні ушкодження (а.с. 117).

Таким чином, позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що відповідачі чинять йому перешкоди у вселенні до спірної квартири, порушення його прав та інтересів, що потребують захисту.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. 15, 16, 317, 319, 321, 356, 358, 361, 383, 391 ЦК України та ст. 12, 13, 19, 76-81, 141, 263-265, 267, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про вселення, усунення перешкод користування квартирою, встановлення порядку користування квартирою- відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - я кщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

позивач: ОСОБА_1 : АДРЕСА_6 , паспорт серії НОМЕР_1

відповідач 1: ОСОБА_2 : АДРЕСА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2

відповідач 2: ОСОБА_3 : АДРЕСА_8

відповідач 3: ОСОБА_4 : АДРЕСА_8

Суддя О.В.Батрин