Ухвала

Іменем України

10 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 691/1029/15-ц

провадження № 61-13201ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Тітова М. Ю., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Городищенського районного суду Черкаської області від 27 квітня 2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 06 липня 2021 року в частині видачі дубліката виконавчого листа у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 27 квітня 2021 року, залишеною без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 06 липня 2021 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відмовлено.

Рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції мотивовані тим, що стягувач ОСОБА_1 , починаючи з 08 лютого 2017 року, володіючи інформацією, що виконавчий лист не пред`явлено до виконання, лише 03 березня 2021 року звернувся до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку пред`явлення його до виконання, але поважних причин пропущення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання не встановлено.

ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку 04 серпня 2021 року подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Городищенського районного суду Черкаської області від 27 квітня 2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 06 липня 2021 року. Посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким заяву задовольнити.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

У відповідності до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, вкрадено, знищено або істотно пошкоджено.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має перевірити, чи не було виконано рішення суду на підставі якого його видано, чи не втратило судове рішення законної сили, чи не пропущений строк на пред`явлення до виконання.

Суди встановили, що рішенням апеляційного суду Черкаської області від 24 січня 2017 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь заявника борг у розмірі 164 019,50 грн, відсотки за користування кредитом 7 966,04 грн, а також три відсотки річних у розмірі 10 661,26 грн та з ОСОБА_3 на його користь борг у розмірі 164 019,50 грн, відсотки за користування кредитом 7 966,04 грн, а також три відсотки річних у розмірі 10 661,26 грн.

На підставі заяви стягувачу ОСОБА_1 від 06 лютого 2017 року було видані два виконавчі листи про стягнення боргу з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які були отримані особисто заявником 08 лютого 2017 року, про що свідчить його підпис на заяві. У заяві про видачу дубліката виконавчого листа ОСОБА_1 вказував, що ним було подано державному виконавцю два виконавчі листи про стягнення із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на його користь грошових коштів, однак, державним виконавцем було відкрито виконавче провадження лише за одним виконавчим листом.

Під час розгляду справи за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Городищенського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Статніка О. О., відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у виконавчому провадженні № 53381843 встановлено, що згідно з даними Автоматизованої системи виконавчого провадження Міністерства юстиції виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_3 , в тому числі на користь ОСОБА_4 , відсутні.

Разом з тим, боржником ОСОБА_3 надано копію постанови головного державного виконавця Городищенського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Статніка О. О. від 23 лютого 2017 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 53475671 про стягнення з ОСОБА_3 на користь держави судового збору у розмірі 1 826,47 грн на підставі виконавчого листа № 691/1029/15/2, виданого Городищенським районним судом Черкаської області 07 лютого 2017 року. Однак, вказаний виконавчий лист пред`являвся до виконання Городищенським районним судом, як встановлено Законом України «Про виконавче провадження».

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 24 січня 2017 року про стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошових коштів набрало законної сили 24 січня 2017 року, отже строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання за даним рішенням суду закінчився 25 січня 2020 року.

Із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання ОСОБА_1 звернувся лише 03 березня 2021 року, тобто більше ніж через рік після закінчення такого строку.

Пропуску строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа заявник вказує, що він був впевнений, що рішення суду про стягнення на його користь грошових коштів із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виконується у одному виконавчому провадженні та про відсутність виконавчого провадження щодо ОСОБА_3 йому стало достеменно відомо лише у грудні 2020 року.

В ухвалі Городищенського районного суду Черкаської області від 30 грудня 2020 року зазначено, що звертаючись до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, ОСОБА_1 вказував, що в результаті ознайомлення ним з матеріалами виконавчого провадження ВП № серпня 2018 року, встановлено, зокрема, що державний виконавець не звернувся до суду за роз`ясненням судового рішення, внаслідок чого не залучив до виконавчого провадження іншого боржника, а саме ОСОБА_3 .

Із наведеного слідує, що ОСОБА_1 ще 02 серпня 2018 року було відомо про те, що рішення суду про стягнення на його користь грошових коштів із ОСОБА_3 не виконується, тобто не перебуває на виконанні у відділі державної виконавчої служби.

Однак, жодних дій щодо з`ясування причин відсутності на виконанні вказаного виконавчого листа ОСОБА_1 вчинено не було.

Посилання ОСОБА_1 на те, що судом тривалий час розглядалась його скарга на бездіяльність державного виконавця, що призвело до пропущення ним строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, є безпідставними та не взаємопов`язаними. Так, ОСОБА_1 не був позбавлений права звертатись до державного виконавця із відповідними запитами щодо стану виконання рішення суду. Крім того, стягувач не позбавлений можливості у досудовому порядку оскаржувати дії державного виконавця у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Судом апеляційної інстанції встановлено, що з матеріалів справи не вбачається надання заявником належних та допустимих доказів, які свідчать про поважність пропущення строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа та втрату виконавчого документу.

Сам по собі факт того, що рішення суду залишається невиконаним, не може бути підставою для поновлення пропущеного строку, оскільки визначаючи строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання, законодавець був обізнаний, що рішення суду повинно виконуватися. Однак, законодавець визнав за необхідне обмежити строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання, таким чином забезпечив рівність сторін виконавчого провадження.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зазначено, «якщо строк для пред`явлення виконавчого документу до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дублікату втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви».

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Отже встановивши, що поважних причин пропущення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання не встановлено, суди обґрунтовано відмовили у видачі його дублікату.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженого судового рішення свідчить, що правильне застосовування судом першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Городищенського районного суду Черкаської області від 27 квітня 2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 06 липня 2021 рокув частині видачі дубліката виконавчого листа у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. Ю. Тітов