Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/2063/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2021 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.

при секретарі Осадчій А.Ю.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника позивача

адвоката Кравчука С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

в с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що між нею та відповідачем 05.02.2014 укладено шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 12.

Крім того, вказує, що від цього шлюбу у них з відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 , про що Виконавчим комітетом Стеблівської селищної ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області у книзі реєстрації народжень зроблено відповідний запис №11.

Зазначає, що одруження з відповідачем виявилося не вдалим. Спільне життя не склалося через відсутність порозуміння, різні погляди на вирішення сімейних проблем, ігнорування налагодження сімейних відносин, що призвело до втрати почуття поваги та любові один до одного, кожний із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, мають місце непорозуміння з різних питань сімейного життя із-за взаємних претензій один до одного.

Вказала, що їх сім`я остаточно розпалася із-за непорозумінь, психологічної несумісності, спільного небажання відновити сімейні відносини та існує лише формально, а подальше спільне життя та збереження шлюбу буде суперечити її інтересам, а тому є недоцільним. Тож і виникла необхідність у звернені до суду з позовом про розірвання шлюбу, оскільки розірвати шлюб за взаємною згодою відповідач відмовляється. Збереження сім`ї вважає неможливим, строк на примирення просить не надавати.

Крім того, зазначила, що відповідач ОСОБА_2 офіційно працевлаштований, має офіційне джерело доходу, що підтверджується його декларацією державного службовця за 2020 рік. Таким чином, зауважує, що оскільки дитина проживає з нею, то саме на неї покладено більше турбот щодо утримання дитини саме тому обґрунтованими є вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 .

Тож, на підставі викладеного вище, позивачка просить розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 05.02.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 12, залишивши їй після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_4 , а також стягнути із відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Відповідно до даних протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.03.2021, суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Позарецька Світлана Михайлівна, у результаті автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначена для розгляду судової справи № 711/2063/21.

Ухвалою суду від 23.04.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду у відкритому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Крім того, сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи.

11.06.2021 року судом від ОСОБА_2 отримано відзив на позовну заяву від 11.06.2021 року. Зі змісту відзиву вбачається, що відповідач визнав у повному обсязі вимогу позивача про розірвання шлюбу. Разом з тим, свою позицію заперечення проти позовних вимог про стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітньої дитини обґрунтовує наступним.

Так, вказав, що дійсно, від шлюбу вони мають спільну дитину, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Зауважив, що позивачка у своєму позові зазначила, що їх спільна дитина проживає разом з нею і саме тому вважає обґрунтованими вимоги щодо стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів. Відповідач не погоджується з цим, так як позивачка не надала докази, що дитина проживає з нею.
Разом з тим, автор відзиву звернув увагу, що на сьогоднішній день вони всі разом, а саме: він, позивачка та їхній син зареєстровані та проживають в одній квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Даний факт підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи, копії яких додає до відзиву. З моменту переїзду у зазначену квартиру сім`єю, він сплачував комунальні платежі за квартиру. Крім того, він як батько, постійно бере участь у вихованні сина, піклується про стан його здоров`я, про його фізичний розвиток, постійно спілкується із сином, увесь свій вільний час проводить разом із ним. Крім того, бере участь в утриманні сина (забезпечує одягом, харчуванням, при необхідності забезпечує ліками тощо). Будучи офіційно працевлаштованим та щомісячно отримуючи заробітну плату, враховуючи те, що син проживає разом з ним, то звичайно, за рахунок цих коштів, здійснює утримання сина. Оскільки він не розраховував, на звернення позивачки з позовом про стягнення аліментів, то не збирав відповідних чеків та квитанцій.
Зазначає, що факт того, що його син знаходиться на його утриманні підтверджується довідкою №6/3/471 від 11.06.2021 року, виданою військовим комісаром Черкаського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Крім того, звертає увагу, що відповідно змісту позовної заяви, позивачка не вказує на те, що відповідач якимсь чином ухиляється від виконання своїх обов`язків по утриманню сина, що, на його думку, також є підтвердженням вищевказаних обставин.
Тож, посилаючись на положення ч.3 ст.181 СК України, п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року (з відповідними змінами та доповненнями), а також приймаючи до уваги те, що їх спільний син проживає разом з ним, вважає заявлену позивачкою вимогу про стягнення аліментів на утримання сина - безпідставною.Крім того, вважає, що позивачка не довела, що саме з нею проживає їхній син. Також вказав, що на сьогоднішній день вони, а саме: відповідач, позивачка та їхній син, продовжують проживати в одній квартирі, разом харчуються, спілкуються тощо. Після розірвання шлюбу, відповідач має намір залишитися проживати у квартирі, за вказаною вище адресою, разом з сином та виїжджати з квартири не буде.
Відповідач, посилаючись на вимоги ст. 161 СК України, зазначив, що на сьогоднішній день, позивачка не ставила питання щодо встановлення місце проживання їхнього сина саме з нею, а тому, фактично відсутня згода між ними в питанні, з ким саме буде проживати дитина. Додав, що вимоги позивачки про стягнення з нього судових витрат вважає також безпідставними, так як він, як учасник бойових дій, звільнений від сплати судового збору, згідно вимог Закону України «Про судовий збір».
Представник позивачки, адвокат - Кравчук С.І., у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі. Пояснив суду, що сторони по даній справі проживають у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , де і зареєстровані обоє, вказана квартира належить батькам позивачки. Життю дитини більше уваги приділяє мати (позивачка), купує речі, водить до школи. Батько (відповідач) часто відсутній вдома і мало знає про потреби сина. ОСОБА_2 допомагав утримувати сина, але після розірвання шлюбу, потреба в утриманні сина також зберігається.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала думку свого представника, адвоката Кравчука С.І. Додала, що строк на примирення надавати немає потреби. Судові витрати залишає за собою. Вказала, що працює в органах Державної фіскальної служби України, її заробітна плата становить 9-10 тис. грн. Зазначила, що син відвідуватиме 2-й клас у школі, що тягне за собою більші потреби на його утримання. З березня 2021 року вони з відповідачем разом не проживають, спільного бюджету немає, добровільно відповідач кошти на утримання дитини не надає.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснив, що він з позивачкою з 2013 року перебувають у шлюбі. Спору про батьківство відносно дитини немає. Вказав, що позивачка йому зрадила з іншим чоловіком, з цього приводу він вчинив сварку, проте зауважив, що ОСОБА_1 має бажання підтримувати стосунки з іншим чоловіком, тож погодився на розірвання шлюбу.

З приводу позовних вимог щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини заперечив. Свою позицію обґрунтував тим, що син проживає разом з ним в одній квартирі, знаходиться в його кімнаті. У минулому та поточному році він возив дитину відпочивати на море, оплачував витрати, пов`язані з відвідуванням школи, в т.ч. і за додаткові заняття.

Запевняв, що він цікавиться успіхами сина у школі, сплачує послуги репетитора і не відмовляється утримувати дитину. Крім того, відповідач звернув увагу, що спільно проживає із сином в одній кімнаті, позивачка мешкає також з ними в одній квартирі, також водить дитину до школи. Між іншим, ОСОБА_2 повідомив, що його заробітна плата становить на місяць близько 17-18 тис. грн.

Враховуючи пояснення сторін, та представника, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, 05.02.2014, згідно даних Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 уклали шлюб, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції Черкаської області, про що складено відповідний актовий запис № 12. Після реєстрації шлюбу присвоєно прізвища: чоловікові ОСОБА_4 , дружині ОСОБА_4 (а.с. 6).

Також встановлено, що за час перебування в шлюбі у сторін народилася дитина син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується даними Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 21.05.2014 Виконавчим комітетом Стеблівської селищної ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області (а.с.7). Батьком дитини є відповідач. Також, не встановлено наявності спору стосовно батьківства та про поділ спільного майна між сторонами.

Судом встановлено, що сторони хоча і проживають разом, шлюбні стосунки не підтримують і їх спільна дитина проживає разом з ними за адресою: АДРЕСА_1 , яка є і зареєстрованим місцем проживання обох сторін (а.с.13,19,64). Реєстрація місця проживання сторін за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується також довідками про реєстрацію місця проживання особи за № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 , виданими 15.01.2021 року Управлінням з питань державної реєстрації Черкаської міської ради (а.с.78-79).

Згідно довідки №6/3/471 від 11.06.2021року Черкаського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки вбачається, що на утриманні підполковника ОСОБА_2 (відповідача) дійсно знаходиться сім`я у складі: дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.80).

Між тим, суд вважає, що дана довідка не є належним та допустимим доказом в обгрунтування позиції відповідача про те, що дитина знаходиться на його утриманні, оскільки відсутня інформація про те, що із заробітку відповідача утримуються та перераховуються на утримання сина грошові кошти. Крім того, відповідачем не доведено той факт, що ця установа має повноваження надавати відомості щодо матеріального забезпечення дітей.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи, може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини,які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків,встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

За приписами ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

З`ясувавши обставини справи, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, подружніх відносин сторони не підтримують протягом тривалого часу, вони не пов`язані спільним побутом та бюджетом, взаємні почуття між ними втрачено і примирення між ними неможливе. Крім того, на думку суду, подальше перебування їх у шлюбі буде шкодити їхнім інтересам та інтересам дитини.

Частиною третьою статті 105 СК України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Частиною 2 ст. 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Отже, зважаючи на викладене вище, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають до задоволення, враховуючи, що сторони прийшли до спільного рішення про таке.

Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Позивач виявила бажання залишити собі після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_4 , що не суперечить нормам чинного законодавства, а тому такі вимоги також підлягають до задоволення.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною першою ст. 12 вказаного Закону визначено, батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, - держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Аліменти це обов`язок утримання у визначених законом випадках одним членом сім`ї інших, які потребують цього.

За положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини, не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За приписами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини ; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів ; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина ; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна; грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

При визначенні розміру аліментів враховуються такі доходи платника аліментів як: основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до заробітної плати, премії та винагороди, пенсії, стипендії, допомоги по безробіттю, дивіденди та інші доходи, що передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб».

Крім того, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України).

За положеннями ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» визначено, що прожитковий мінімум для дітей вікoм від 6 років до 18 років становить: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.

Отже, встановлені під час розгляду справи обставини, наявні та досліджені докази дають суду підстави для повного задоволення заявлених позовних вимог. Враховуючи позицію позивачки, працездатність відповідача, наміри та бажання утримувати спільну з позивачкою дитину, а також принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, визначивши до стягнення розмір аліментів у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 31.03.2021 року продовжуючи до повноліття дитини, що є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

При цьому, суд вважає безпідставними доводи відповідача про те, що факт проживання сторін та їхньої дитини в одній квартирі та знаходження сина в кімнаті батька, свідчить про утримання батьком дитини. Крім того, відповідачем жодним чином не доведено той факт, що саме він утримує дитину, що остання не потребує матеріального забезпечення і, що він, як батько, не може матеріально утримувати сина. Також суд звертає увагу, що розмір аліментів, визначений позивачкою, є мінімальним, який передбачений законом.

Суд враховує те, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків, у тому числі, щодо утримання дитини, мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалася позивачка та її представник, як на підставу своїх вимог, а також враховуючи думку відповідача щодо заявленого позову, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість повного задоволення позовних вимог.

Як на думку суду, таке рішення є справедливим і таким, що постановлене виключно в інтересах неповнолітньої дитини.

Відповідно до положень п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.

Щодо розподілу судових витрат, то відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Наявність у відповідача права на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій (а.с.81), не звільняє його, в даному випадку, від обов`язку сплати судових витрат по справі щодо вирішення сімейного спору.

Так, правовий статус ветеранів війни, умови створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст. 22 якого передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань. Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, міститься у ст. 12 Закону.

Отже, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм п.13 ч. 1 ст. 5 Закону № 3674-VI суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень ст.ст. 12, 22 Закону № 3551-XII. Такої позиції дотримується Велика палата Верховного Суду, виклавши її у постанові від 12.02.2020р. у справі № 545/1149/17.

Тож, з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 908 грн. 00коп., як передбачено ст. 141 ЦПК України та Законом України «Про судовий збір».

Судові витрати, сплачені позивачкою (стосовно позовних вимог про розірвання шлюбу), остання виявила бажання залишити за собою.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 24, 56, 105, 110, 112, 113, 141, 150, 180-183, 191 СК України, ст.ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 76-81, 141, 259, 265, 268, 273, 353, 430 ЦПК України, Постановою КМУ від 26 лютого 1993 року № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» суд, -

в и р і ш и в:
Позовні вимоги задовольнити.
Розірвати шлюб, укладений 05.02.2014 року (актовий запис № 12) між ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП дані відсутні, місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , код дані відсутні), який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції у Черкаській області.
Стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП дані відсутні, місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , код дані відсутні) на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти в розмірі ј частини всіх видів доходів (заробітку) , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 31.03.2021 року до повноліття дитини.
Рішення про стягнення аліментів в частині виплати за один місяць підлягає до негайного виконання.
Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити прізвище ОСОБА_4 .
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП дані відсутні, місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) в дохід держави судовий збір в розмірі 908грн. 00коп.
Рішення суду після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду через суд першої інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.
Повний текст судового рішення складено 11.08.2021.

Головуючий: С. М. Позарецька