Ухвала

12 серпня 2021 року

місто Київ

справа № 667/2815/13

провадження № 61-10066ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Яремка В. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Комсомольського районного суду м. Херсона від 25 квітня 2013 року про відкриття провадження у справі, рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 06 серпня 2013 року, додаткове рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 29 квітня 2014 року, ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 23 вересня 2019 року про поворот виконання рішення суду, постанову Херсонського апеляційного суду від 23 січня 2020 року, а також на ухвали Верховного Суду від 29 березня 2021 року, від 20 травня 2021 року та від 30 червня 2021 року

у справі за позовом Міського комунального підприємства «Херсонтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з центрального опалення та гарячого водопостачання,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

Міське комунальне підприємство «Херсонтеплоенерго» (далі - МКП «Херсонтеплоенерго») у квітні 2013 року звернулося до суду з позовом про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за спожиті послуги з центрального опалення та гарячого водопостачання у розмірі 3 956, 04 грн.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Комсомольського районного суду м. Херсона від 25 квітня 2013 року відкрито провадження у справі.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 06 серпня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 21 листопада 2013 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь МКП «Херсонтеплоенерго» 839, 23 грн у рахунок заборгованості за спожиті послуги з центрального опалення та гарячого водопостачання. В іншій частині позову відмовлено.

Додатковим рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 29 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 01 липня 2014 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь МКП «Херсонтеплоенерго» судовий збір у розмірі 229, 40 грн.

ІІ. ВИМОГИ та АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

ОСОБА_1 14 червня 2021 року звернувся до Верховного Суду із процесуальним зверненням, названим ним «апеляційна скарга», у якому просив скасувати ухвалу Комсомольського районного суду м. Херсона від 25 квітня 2013 року про відкриття провадження у справі, рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 06 серпня 2013 року, додаткове рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 29 квітня 2014 року, ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 23 вересня 2019 року про поворот виконання рішення суду, постанову Херсонського апеляційного суду від 23 січня 2020 року, а також ухвали Верховного Суду від 29 березня 2021 року та від 20 травня 2021 року. Заявник просить ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову МКП «Херсонтеплоенерго» відмовити, скасувати постанову державного виконавця та повернути незаконно утримані із його пенсії кошти у розмірі 1 589, 49 грн.

ОСОБА_1 також просив постановити окремі ухвали відносно МКП «Херсонтеплоенерго» і суддів судів першої та апеляційної інстанцій.

До скарги додано клопотання про відвід колегії суддів: Черняк Ю. В., Воробйової І. А., Лідовця Р. А.

Ухвалою Верховного Суду від 30 червня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку в частині касаційного оскарження ухвали Комсомольського районного суду м. Херсона від 25 квітня 2013 року про відкриття провадження у справі, рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 06 серпня 2013 року, додаткового рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 29 квітня 2014 року.

Заявнику запропоновано навести виключні обставини, що були причиною пропуску строку на касаційне оскарження, передбачені пунктами 1 та 2 частини третьої статті 394 ЦПК України, та надати відповідні письмові докази в підтвердження таких виняткових обставин.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, надано для усунення недоліків строк тривалістю в десять днів від моменту отримання копії цієї ухвали суду.

Від заявника 26 липня 2021 року засобами поштового зв`язку до Верховного Суду надійшла заява про відвід судді-доповідача Погрібного С. О.

Ухвалою Верховного Суду від 30 липня 2021 року заяву ОСОБА_1 про відвід судді-доповідача Погрібного С. О. визнано необґрунтованою. Зазначену заяву передано для вирішення питання відводу, у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України, іншому судді.

Ухвалою Верховного Суду від 03 серпня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді-доповідача Погрібного С. О. відмовлено.

Одночасно із поданням заяви про відвід судді-доповідача Погрібного С. О. заявником подано клопотання про поновлення процесуального строку оскарження ухвали Комсомольського районного суду м. Херсона від 25 квітня 2013 року про відкриття провадження у справі, рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 06 серпня 2013 року, додаткового рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 29 квітня 2014 року.

У поданому клопотанні заявник повторно наводить посилання на обставини, які враховано судом касаційної інстанції в ухвалі від 30 червня 2021 року, зокрема ухвалення процесуальних рішень судами першої та апеляційної інстанцій у період до 01 липня 2014 року у справі № 667/2815/13. Інших обставин оскарження наведених судових рішень, визначених частиною третьою статті 394 ЦПК України, заявником не зазначено.

Додатково заявник вважає, що Верховний Суд помилково визначив строк, протягом якого можуть бути оскаржені ухвала Комсомольського районного суду м. Херсона від 25 квітня 2013 року про відкриття провадження у справі, рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 06 серпня 2013 року, додаткового рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 29 квітня 2014 року, а саме - двадцять днів, оскільки за правилом статті 325 КПК України від 18 березня 2004 року зазначений строк визначено тривалістю в два місяці.

Також від заявника у серпні 2021 року надійшло процесуальне звернення, назване ним «апеляційна скарга», у якому ОСОБА_1 просив скасувати ухвалу Верховного Суду від 30 червня 2021 року.

Заявником подана заява про вчинення стосовно нього кримінального правопорушення з боку позивача, суддів судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій у справах № 2114/2538/12, № 3795/12, № 667/2815/13.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Щодо оскарження ухвали Комсомольського районного суду м. Херсона від 25 квітня 2013 року про відкриття провадження у справі, рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 06 серпня 2013 року, додаткового рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 29 квітня 2014 року

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ». Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з підпунктом 14 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 325 ЦПК України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного судового рішення (далі - ЦПК України 2004 року), касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням (ухвалою) апеляційного суду. У разі пропущення цього строку з причин, визнаних поважними, суддя касаційної інстанції за заявою особи, яка подала скаргу, може поновити цей строк.

Отже за правилами ЦПК України 2004 року та станом на момент набрання чинності ЦПК України у чинній редакції строки звернення заявника з касаційною скаргою на зазначені судові рішення сплинули.

Відповідно до частини третьої статті 394 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання касаційної скарги особою не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі у ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Аналіз наведених положень ЦПК України дає підстави для висновку, що у разі подання касаційної скарги після спливу одного року з дня складення повного тексту оскаржуваного судового рішення, то строк на касаційне оскарження може бути поновлений лише за наявності двох умов, а саме: 1) якщо заявник не був повідомлений про розгляд справи або не залучений до участі у ній, за умови, що суд ухвалив рішення про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) строк на касаційне оскарження пропущено внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Однак у процесуальному зверненні, названому ОСОБА_1 «апеляційна скарга», заявник не наводить та не посилається на наявність винятків, за умови наявності яких суд касаційної інстанції вправі відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою, поданою після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення. Доводи заявника, які обґрунтовуються викладенням переліку процесуальних рішень судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалених у справі № 667/2815/13 протягом періоду до 01 липня 2014 року, не свідчать про пропуск ОСОБА_1 строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Непереборною силою є надзвичайна або невідворотна за таких умов подія. Непереборна сила характеризується двома ознаками. По-перше, це зовнішня до діяльності особи обставина, яку вона хоча і могла передбачити, але не могла попередити. До таких обставин, як правило, відносяться стихійні лиха (землетрус, повінь, пожежі тощо) та соціальні явища (війни, страйки, акти владних органів тощо). По-друге, ознакою непереборної сили є її надзвичайність, що означає, що це не є звичайною обставиною, яка хоча і може спричинити певні труднощі для особи, але не виходить за певні розумні рамки, тобто це має бути екстраординарна подія, яка не є звичайною.

Отже, касаційна скарга заявника та клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження не містять посилання на наявність обставин непереборної сили, що зумовили пропуск строку на касаційне оскарження, зокрема, ухвали Комсомольського районного суду м. Херсона від 25 квітня 2013 року про відкриття провадження у справі, рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 06 серпня 2013 року, додаткового рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 29 квітня 2014 року.

За змістом статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод

(далі - Конвенція) кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Відповідно до частини першої статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить положення res judicata (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності»).

З огляду на те, що із касаційною скаргою на ухвалу Комсомольського районного суду м. Херсона від 25 квітня 2013 року про відкриття провадження у справі, рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 06 серпня 2013 року, додаткового рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 29 квітня 2014 року, ОСОБА_1 звернувся більше ніж через рік після ухвалення оскаржуваних судових рішень, за відсутності обставин непереборної сили, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Безпідставне поновлення процесуального строку, пропущеного у зв`язку зі спливом тривалого періоду та за відсутності підстав, які можуть бути визнані переконливими, свідчитиме про порушення судом принципу юридичної визначеності та вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» ЄСПЛ роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Щодо оскарження ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 23 вересня 2019 року про поворот виконання рішення суду, постанови Херсонського апеляційного суду від 23 січня 2020 року

ОСОБА_1 у серпні 2019 року звернувся до суду із заявою про поворот виконання рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 06 серпня 2013 року.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 23 вересня 2019 року, залишеною без змін постановою Херсонського апеляційного суду від 23 січня 2020 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поворот виконання рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 06 серпня 2013 року відмовлено.

ОСОБА_1 у березні 2020 року звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 23 вересня 2019 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 23 січня 2020 року.

Ухвалою Верховного Суду від 17 березня 2020 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 23 вересня 2019 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 23 січня 2020 року за заявою ОСОБА_1 про поворот виконання рішення суду у справі за позовом МКП «Херсонтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з центрального опалення та гарячого водопостачання відмовлено на підставі пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

Отже, ОСОБА_1 , звертаючись у червні 2021 року до суду касаційної інстанції, повторно просить переглянути зазначені рішення судів першої та апеляційної інстанцій, а саме: ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 23 вересня 2019 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 23 січня 2020 року.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

В пункті 3 частини другої статті 394 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення касаційної скарги цієї особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на те саме судове рішення.

Враховуючи, що ухвала Херсонського міського суду Херсонської області від 23 вересня 2019 року та постанова Херсонського апеляційного суду від 23 січня 2020 року оскаржена до суду касаційної інстанції за касаційною скаргою ОСОБА_1 , за результатами розгляду якої Верховним Судом постановлено ухвали від 17 березня 2020 року (провадження № 61-3571ск20) та від 20 травня 2021 року (провадження № 61-7155ск21) про відмову у відкритті касаційного провадження, відсутні правові підстави для повторного розгляду поданої ОСОБА_1 касаційної скарги на зазначені рішення судів першої та апеляційної інстанцій.

Верховний Суд констатує, що у пункті 3 частини другої статті 394 ЦПК України передбачено безумовну відмову у відкритті касаційного провадження у разі, якщо заявнику раніше було відмовлено у відкритті касаційного провадження за скаргою на ті самі судові рішення. Винятків, за наявності яких особа може повторно звернутися до суду касаційної інстанції, процесуальне законодавство не передбачає.

Щодо оскарження ухвал Верховного Суду від 29 березня 2021 року, від 20 травня 2021 року та від 30 червня 2021 року

Ухвалою Верховного Суду від 29 березня 2021 року (провадження

№ 61-3861ск21) у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Верховного Суду від 18 листопада 2020 року відмовлено на підставі пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 20 травня 2021 року (провадження

№ 61-7155ск21) у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Херсонського апеляційного суду від 23 січня 2020 року, ухвали Верховного Суду від 18 листопада 2020 року, від 29 березня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 про зупинення виконавчого провадження та про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відмовлено на підставі пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 30 червня 2021 року (провадження

№ 61-10066ск21) касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Комсомольського районного суду м. Херсона від 25 квітня 2013 року про відкриття провадження у справі, рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 06 серпня 2013 року, додаткове рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 29 квітня 2014 року, ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 23 вересня 2019 року про поворот виконання рішення суду, постанову Херсонського апеляційного суду від 23 січня 2020 року, ухвали Верховного Суду від 29 березня 2021 року та від 20 травня 2021 року залишено без руху. Заявнику надано строк для усунення недоліків касаційної скарги.

Відповідно до статті 25 ЦПК України Верховний Суд переглядає у касаційному порядку судові рішення, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій.

Чинним ЦПК України не передбачено повноважень Верховного Суду щодо перегляду судових рішень Верховного Суду, інакше ніж в порядку частини першої статті 423 ЦПК України, де визначено, що рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Отже, у відкритті касаційного оскарження за касаційною скаргою ОСОБА_1 в частині оскарження ухвал Верховного Суду від 29 березня 2021 року, від 20 травня 2021 року та від 30 червня 2021 року потрібно відмовити.

Щодо постановлення окремих ухвал відносно позивача, суддів судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій, направлення їх до правоохоронних органів з метою порушення кримінальних проваджень

За правилом частини першої статті 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Окрему ухвалу може бути постановлено судом першої інстанції, судами апеляційної чи касаційної інстанції. Суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції порушення норм матеріального або процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення. Такі самі повноваження має Велика Палата Верховного Суду щодо питань передачі справ на розгляд Великої Палати Верховного Суду (частина восьма, десята статті 262 ЦПК України).

Системний аналіз частини першої статті 262 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що питання постановлення окремої ухвали може бути вирішено під час розгляду справи по суті, відповідно, судом касаційної інстанції після відкриття касаційного провадження у справі.

Отже, процесуальна вимога ОСОБА_1 про постановлення окремих ухвал не підлягає процесуальному вирішенню на стадії відкриття касаційного провадження, тому відсутні правові підстави для вирішення такої вимоги заявника.

Щодо відводу колегії суддів Верховного Суду Черняк Ю. В., Воробйової І. А., Лідовця Р. А.

До касаційної скарги ОСОБА_1 додано клопотання про відвід суддів Черняк Ю. В., Воробйової І. А., Лідовця Р. А., якими постановлено ухвалу від 20 травня 2021 року (провадження № 61-7155ск21) про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Херсонського апеляційного суду від 23 січня 2020 року, ухвали Верховного Суду від 18 листопада 2020 року та від 29 березня 2021 року.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є обставини, що викликають сумнів в неупередженості або необ`єктивності судді.

За правилом частини другої статті 36 ЦПК України суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Згідно із частиною третьою статті 39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Після спливу наведеного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу цього строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Отже, з врахуванням наведеного учасник справи вправі заявити вмотивований відвід судді (суддям) у межах визначеного законом строку, заявлення такого відводу після спливу процесуального строку має обґрунтовуватися заявником наявністю виняткової обставини (доведенням необізнаності про наявність підстав відводу).

Верховний Суд наголошує, що подання заяви про відвід суддів, якими у складі повноваженого суду ухвалено рішення про відмову у відкритті касаційного провадження у справі, тобто, таке рішення за своїм змістом є остаточним судовим рішенням, - не передбачено правилами чинного процесуального законодавства.

За загальним правилом частини першої статті 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Інститут відводу судді полягає у запровадженні певного правового регулювання порядку та підстав усунення судді від розгляду певної справи та її вирішення в разі наявності визначених процесуальним законом умов.

Подання заяви про відвід після завершення розгляду справи судом, у складі якого перебуває певний суддя (судді), якому не довіряє заявник, є очевидним зловживанням процесуальними правами, оскільки свідчить про незгоду з постановленим судовим рішенням, а не з наявністю перешкод для участі такого судді у судовому розгляді.

Вирішуючи питання про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Черняк Ю. В., Воробйової І. А., Лідовця Р. А., Верховний Суд не вирішує питання обґрунтованості заявленого відводу.

Щодо заяви про вчинення злочину

Усуваючи недоліки, ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із заявою про вчинення злочину позивачем, суддями судів першої та апеляційної інстанцій, а також суддею суду касаційної інстанції Погрібним С. О.

За правилами частин першої, другої та третьої статті 182 ЦПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі. Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлено - він встановлюється судом.

Наведене свідчить про те, що учасник цивільної справи вправі звернутися до суду із письмовою заявою та/або клопотанням, порядок вирішення та розгляду яких регулюється за правилами, за якими здійснюється розгляд цивільної справи, тобто за правилами цивільного судочинства.

Єдиним процесуальним способом реагування суду під час розгляду цивільної справи на виявлені порушення є постановлення окремої ухвали.

За правилами статті 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги якого порушено, і в чому саме полягає порушення.

Окрема ухвала надсилається відповідним юридичним та фізичним особам, державним та іншим органам, посадовим особам, які за своїми повноваженнями повинні усунути виявлені судом недоліки чи порушення чи запобігти їх повторенню. Окрема ухвала щодо прокурора або адвоката надсилається органу, до повноважень якого належить притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора або адвоката відповідно.

Зазначене процесуальне рішення ухвалюється при вирішенні спору, тобто за наслідками розгляду цивільної справи по суті.

Отже, заява ОСОБА_1 про вчинення стосовно нього кримінального правопорушення не підлягає вирішенню судом під час розгляду цивільної справи на стадії відкриття касаційного провадження, а тому не приймається до розгляду та повертається заявнику.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Резюмуючи, Верховний Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на ухвалу Комсомольського районного суду м. Херсона від 25 квітня 2013 року про відкриття провадження у справі, рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 06 серпня 2013 року, додаткове рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 29 квітня 2014 року на підставі частини третьої статті 394 ЦПК України; в частині оскарження ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 23 вересня 2019 року про поворот виконання рішення суду, постанови Херсонського апеляційного суду від 23 січня 2020 року відповідно до пункту 3 частини другої статті 394 ЦПК України; щодо оскарження ухвал Верховного Суду від 29 березня 2021 року, від 20 травня 2021 року та від 30 червня 2021 року на підставі пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

Керуючись частинами другою, третьою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суд.

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у цивільній справі за позовом Міського комунального підприємства «Херсонтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з центрального опалення та гарячого водопостачання, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Комсомольського районного суду м. Херсона від 25 квітня 2013 року про відкриття провадження у справі, рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 06 серпня 2013 року, додаткове рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 29 квітня 2014 року, ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 23 вересня 2019 року про поворот виконання рішення суду, постанову Херсонського апеляційного суду від 23 січня 2020 року, ухвали Верховного Суду від 29 березня 2021 року, від 20 травня 2021 року та від 30 червня 2021 року, відмовити.

Заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Черняк Ю. В., Воробйової І. А., Лідовця Р. А. у цивільній справі № 667/2815/13 залишити без розгляду.

Заяву ОСОБА_1 про вчинення кримінального злочину повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання судом та оскарженню не підлягає.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

О. В. Ступак

В. В. Яремко