Провадження № 2-о/638/325/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2021 року м. Харків

Суддя Дзержинського районного суду м. Харкова Поволяєва О.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Трест столових Київського району м. Харкова, який реорганізовано в комбінат громадського харчування Київського району м. Харкова, Харківського обласного виробничо-торгівельного об`єднання громадського харчування УРСР про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі заявник) звернувся до суду з заявою, в якій просив встановити факт того, що він у період з 07 жовтня 1986 року по 21 жовтня 1986 року залучався до складу невоєнізованих формувань цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції (далі - Чорнобильська АЕС).

Заяву мотивовано тим, що з 18 вересня 1980 року по 01 лютого 1993 року перебував у трудових відносинах з Трестом столових Київського району м. Харкова, який реорганізовано в комбінат громадського харчування Київського району м. Харкова, Харківського обласного виробничо-торгівельного об`єднання громадського харчування УРСР.

На підставі наказу № 370 від 03 жовтня 1986 року був відряджений до Чорнобильської АЕС.

В період з 07 жовтня 1986 року по 21 жовтня 1986 року був зарахований до штату працівників структурного підрозділу ОРС в структурі Чорнобильської АЕС та залучений до складу формувань цивільної оборони для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

ОСОБА_2 набув статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, через зумовлені ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС захворювання отримав ІІ групу інвалідності.

Зважаючи на те, що інформація щодо участіОСОБА_2 в складі формувань цивільної оборони на зберігання до архіву ВДЗ ДСП «Чорнобильська АЕС» ненадходила, склад та список формувань цивільної оборони відсутній, заявник звернувся до суду з даною заявою.

Дослідивши матеріали даної заяви, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно п. 1 - 4 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 3 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також інші справи у випадках, встановлених законом.

Як роз`яснено в абз. 1, 7 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при вирішенні питання про підвідомчість справи суди мають право враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено несудовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду. Не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду.

Встановлення факту, що має юридичне значення, а саме залучення у період з 07 жовтня 1986 року по 21 жовтня 1986 року до складу невоєнізованих формувань цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції, заявник не обґрунтував конкретною необхідністю, тобто не зазначив які саме наслідки породжує даний юридичний факт, а лише зазначив, що з метою встановлення факту безпосередньої участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС звернувся до органі державної влади, громадських організацій, об`єднань громадян з вимогою зібрати повну та вичерпну відповідну інформацію.

Суд дійшов висновку, що вказаний вище факт не може бути встановлений в порядку окремого провадження у цивільному судочинстві, оскільки не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської АЕС.

Статтею 1 Конституції України встановлено, що Україна є правовою державою.

Отже, як будь-яка правова держава Україна гарантує захист прав і законних інтересів людини і громадянина в суді шляхом здійснення правосуддя. Обов`язок держави забезпечувати право кожної людини на доступ до ефективних та справедливих послуг у сфері юстиції та правосуддя закріплені як основоположні принципи в Конституції України, національному законодавстві та її міжнародних зобов`язаннях, в тому числі міжнародних договорах, стороною яких є Україна.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплено принцип доступу до правосуддя.

Згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) під доступом до правосуддя розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 761/16799/15-ц).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (ст. 10, 11 і ч. 3 ст. 12), щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до інвалідів війни належать, зокрема, інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Правовий статус інваліда війни підтверджується відповідним посвідченням, виданим відповідно до Порядку видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302 (далі також - Порядок).

У пункті 10 Порядку зазначено, що посвідчення інваліда війни видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

На підтвердження факту залучення до формувань цивільної оборони для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС заявником долучено до заяви про встановлення факту копії документів та судову практику, відповідно до якої судом першої інстанції було встановлено факт з метою отримання заявником статусу інваліда війни.

З огляду на документи, які є у матеріалах справи суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 звернувся до суду з метою отримання доказу, який би підтверджував правомірність його дій, спрямованих на отримання статусу інваліда війни.

Проте оскільки законодавство передбачає спеціальний порядок встановлення статусу інваліда війни, то в окремому провадженні не може бути встановлений юридичний факт залучення заявника до складу невоєнізованих формувань цивільної оборони для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який фактично підтвердить належність заявника до інвалідів війни.

У випадку якщо заінтересована особа отримала від заявника документи, які підтверджують факт його залучення до формувань цивільної оборони для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, проте надала відмову, яку заявник, маючи документальні підтвердження зазначеного факту, вважає безпідставною, він може оскаржити такі дії заінтересованої особи до адміністративного суду, до повноважень якого належить, зокрема, перевірка законності й обґрунтованості відмови заінтересованої особи та оцінка наданих їй заявником документів як доказів його залучення до формувань цивільної оборони для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 27 березня 2019 року у справ № 310/8703/17 (провадження № 14-98цс19).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заявлені ОСОБА_1 вимоги про встановлення юридичного факту не підлягають розгляду в порядку окремого провадження.

Відповідно до п.1 ч.1, ч. 5 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої п. 1 ч. 1 цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Керуючись п.1 ч.1, ч. 5 ст. 186 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Трест столових Київського району м. Харкова, який реорганізовано в комбінат громадського харчування Київського району м. Харкова, Харківського обласного виробничо-торгівельного об`єднання громадського харчування УРСР про встановлення факту, що має юридичне значення відмовити.

Роз`яснити ОСОБА_1 право звернутися з відповідним позовом до суду адміністративної юрисдикції.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали. Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Поволяєва