Справа № 466/1944/20 Головуючий у 1 інстанції: Донченко Ю.І.
Провадження № 22-ц/811/3622/20 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2021 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 21 жовтня 2020 року у справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

В березні 2020 року Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 02.05.2018 у розмірі 14 550, 75 гривень та судові витрати

В обґрунтування позову посилався на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 02.05.2018 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 500, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які розміщені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (далі Договір), що підтверджується підписом у заяві, а також на те, що він був повністю ознайомлений із умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді а також наказом банку про їх затвердження. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.5, 2.1.1.2.6 Договору, за якими кредитний ліміт може бути змінений за рішенням та ініціативою банку.

Пунктами 1.1.1.67., 1.1.5.1., 1.1.5.2. Договору передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин договору. Таким чином, банк використав своє право щодо зміни умов договору, а саме: впровадженні зміни відсоткової ставки із 01.09.2014 р. до розміру 34,8 % річних, із 01.04.2015 р. до розміру 43,2 % річних; із 01.09.2015 впроваджені зміни Умов та правил надання банківських послуг, в частині нарахування відсотків, а саме відповідно до п.2.1.1.3.1. Клієнт доручає банку здійснювати списання грошей з його рахунку, в тому числі за рахунок кредитного ліміту; з 01.04.2019 згідно до п.2.1.1.2.12 впроваджені зміни Умов та правил надання банківських послуг в частині нарахування відсотків, а саме, в разі порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом , неустойки та виконання інших зобов`язань, починаючи з 181 -го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту, Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 Цивільного Кодексу України встановлюються за допомогою Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4 % - для картки «Універсальна» та 84,0 % - для карти «Універсальна голд».

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 25.12.2020 року має заборгованість у розмірі 14 550 гривень 75 копійок, яка складається з 9 927 гривень 17 копійок - заборгованість за тілом кредиту; 728 гривень 50 копійок - заборгованість за простроченими відсотками; 2 726 гривень 00 копійок- заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0, 00 гривень нарахована пеня; 0, 00 гривень нараховано комісії; 500 гривень 00 копійок- штраф (фіксована частина); 669 гривень 08 копійок штраф (процентна складова). Просив винести рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_1 на їх користь згадану вище заборгованість у розмірі 14 550 гривень 75 копійок та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 21 жовтня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПРИВАТБАНК" заборгованість за кредитом у розмірі 9 927,17 (дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять сім) гривень 17 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПРИВАТБАНК" судові витрати в розмірі 2102 гривень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її доводи.

АТ КБ «Приватбанк» не погоджується з рішенням суду в частині відмовлених позовних вимог, вважає рішення в цій частині незаконним та необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Зазначає, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів та штрафів за користування кредитними коштами.

ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг від 02.05.2018 року та паспорт споживчого кредитування.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договор).

На підставі ч. 1 ст. 634 ЦК України, підписавши заяву, фізична особа, приєднується до запропонованих банком Умов та правил надання банківських послуг, що підтверджується його особистим підписом. Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Тобто, з моменту підписання фізичною особою заяви, між Банком та клієнтом був укладений договір шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору.

З огляду на зазначене, вважає висновок суду про відсутність погодження умов кредитування безпідставним.

Із врахуванням наведеного просить скасувати рішення суду в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задоволити вимоги АТ КБ «Приватбанк».

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору №б/н від 02.05.2018 року, оформленого шляхом підписання анкети - заяви про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» ОСОБА_1 отримав кредиту розмірі 500грн. у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У заяві позичальника зазначено, що відповідач згідний з тим, що ця заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку», що розміщені на банківському сайті www.privatbank.ua, становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Згідно з наданим банком розрахунком, станом на 25.12.2020 року ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 14 550 гривень 75 копійок, яка складається з 9 927 гривень 17 копійок - заборгованість за тілом кредиту; 728 гривень 50 копійок - заборгованість за простроченими відсотками; 2 726 гривень 00 копійок- заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0, 00 гривень - нарахована пеня; 0, 00 гривень - нараховано комісії; 500 гривень 00 копійок- штраф (фіксована частина); 669 гривень 08 копійок штраф (процентна складова).

Позиція Апеляційного суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту підлягають задоволенню. В задоволенні іншої частини позовних вимог, а саме заборгованість по процентах за користування кредитом, заборгованість за пенею та комісією не підлягають до задоволення у зв`язку з їх недоведеністю. Суд вважав, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження встановлення пені та штрафів при порушенні позичальником зобов`язань з погашення кредиту, оскільки відповідач не підписував Умов та правил надання банківських послуг і Тарифів банку, якими передбачено їх нарахування, а отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у вигляді пені та штрафу за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як вбачається з матеріалів справи, анкета-заява від 02 травня 2018 року містить анкетні дані ОСОБА_1 та його контактну інформацію.

Зі змісту вказаної заяви вбачається, що ОСОБА_1 погодився з тим, що дана заява разом із Пам`яткою, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.. 625 , пені і штрафів, суд першої інстанції послався на правовий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, згідно якого без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. З урахуванням зазначеного, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ "ПриватБанк" дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

При цьому, судом першої інстанції не звернуто уваги на наявну в матеріалах справи копію паспорту споживчого кредиту, підписаної ОСОБА_1 (а.с. 10-11).

У зазначеному документі, який підписаний відповідачем, міститься інформація про: тип картки, тип кредитної лінії, пільговий період, валюту кредитування, базову відсоткову ставку в місяць, розмір щомісячних платежів, термін внесення щомісячних платежів, штраф та комісію.

З урахуванням наявності в матеріалах справи вказаного паспорту споживчого кредиту, підписаного позичальником, колегія суддів приходить до висновку про обізнаність відповідача з умовами кредитування, зокрема, з розміром відсоткової ставки та штрафами, тому в даному випадку, правові висновки, що містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, не можуть бути застосовані.

Отже, позивачем доведено, що з моменту підписання відповідачем анкети-заяви, між банком та ним укладено кредитний договір шляхом приєднання до запропонованого банком договору, а також доведено, що відповідач був повідомлений про умови кредитування, в тому числі про відсоткову ставку за користування кредитними коштами та штрафами.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Позивач обов`язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачу.

ОСОБА_1 свої обов`язки за кредитним договором №б/н від 02.05.2018 року належним чином не виконував, що призвело до виникнення заборгованості, а тому Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості, яка за розрахунками банку станом на 25.12.2020 року становить 14 550 гривень 75 копійок, яка складається з 9 927 гривень 17 копійок - заборгованість за тілом кредиту; 728 гривень 50 копійок - заборгованість за простроченими відсотками; 2 726 гривень 00 копійок- заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0, 00 гривень - нарахована пеня; 0, 00 гривень - нараховано комісії; 500 гривень 00 копійок- штраф (фіксована частина); 669 гривень 08 копійок штраф (процентна складова).

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У паспорті споживчого кредиту від 02.05.2018 року, з якою 02.05.2018 року під власноручний підпис був ознайомлений позичальник ОСОБА_1 , умовами кредитування зазначено, що процентна ставка кредитування становить 43,2 % в рік, а також встановлено, що за порушення термінів платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором, встановлено штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту із врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій ( а.с.11).

За вище наведених обставин у відповідача наявна заборгованості за процентами за користування кредитними коштами в сумі 728, 50 грн.

5 % (які передбачені у вище згаданому паспорті споживчого кредитування від 02.05.2018 року (а.с.10-11) від суми заборгованості по кредитному ліміту становлять 532, 78 грн. (5 % від 9 927 грн 17 коп. ( тіло кредиту) + 728 грн. 50 коп. ( відсотки)).

Відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача 1 169 грн. 08 коп. (500 грн. + 669, 08 грн.) заборгованості по штрафах підлягає до задоволення частково: у розмірі 1032, 78 грн.(500 грн. + 532, 78 грн.).

Одночасно, апеляційний суд вирішуючи питання судових витрат відзначає, що за подання апеляційної скарги позивачем сплачено 3153,00 грн. (а.с. 97), а у своїй апеляційній скарзі позивач просив скасувати рішення в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги в цій частині повністю.

Відповідно до ст.. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом задоволено 38,09 % вимог Банку (стягнуто з відповідача 1761, 28 грн. з 4 623, 58 грн.).

Відтак, з відповідача підлягає до стягнення на користь Банку 1201 грн. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке

конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2.ч.1 ст.374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 21 жовтня 2020 року в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченими відсотками, відсотками нарахованими на прострочений кредит, заборгованості по, штрафах скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь АТ КБ "ПРИВАТБАНК" (р/р НОМЕР_1 , МФО 305299, ідентифікаційний код за ЄДРПОУ 14360570) заборгованість у розмірі 1761 грн. 28 коп., що складає 728 грн 50 коп. заборгованості за простроченими відсотками, 500 грн. штрафу (фіксована складова) та 532, 78 грн. штрафу (процентна складова).

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 1201 грн. судових витрат за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 05 квітня 2021 року.

Головуючий Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.