Провадження № 2/537/16/2021
Справа № 537/2198/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2021 року м. Кременчук

Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого судді Мурашової Н.В.,

за участі секретаря Должаніци В.С.,

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Маслової О.С.,

представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Браташа Ю.П.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі судових засідань у приміщенні суду в м. Кременчук Полтавської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

23.05.2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 належить право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 . Так, на підставі рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 14.10.2014 року про визнання права власності ОСОБА_1 на Ѕ частину квартири як на спільне сумісне майно подружжя, придбане за час шлюбу з ОСОБА_3 . На підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 09.02.2018 року після померлого ОСОБА_3 , згідно з яким отримали право на його спадщину дружина ОСОБА_1 та син ОСОБА_2 кожен по Ѕ частині спадкового майна, тобто кожен по ј частини квартири. На підставі Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09.10.2018 року, залишеним без змін Постановою Полтавського апеляційного суду від 12.03.2019 року, яким припинено право власності ОСОБА_2 на 1/4 частину спірної квартири АДРЕСА_1 , визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину спірної квартири, та ухвалено виплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію в розмірі 60000,75 грн. Разом з тим, відповідач ОСОБА_2 без поважних причин не проживає більше року в квартирі, належній позивачу ОСОБА_1 , тому позивач вважала, що відповідно до положень ст.405 ЦК України, відповідач втратив право користування цим житловим приміщенням. ОСОБА_1 вважала, що реєстрація місця проживання відповідача ОСОБА_2 у належній їй квартирі перешкоджає їй вільно володіти, користуватися та розпоряджатися вказаною квартирою. В добровільному порядку ОСОБА_2 не сплачує комунальні послуги у вказаній квартирі, відмовляється знятися з реєстрації у належній ОСОБА_1 квартирі, що змушує її нести додаткові витрати на утримання нерухомого майна. За таких обставин ОСОБА_1 звернулася до суду за захистом, просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування належною їй квартирою АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 не подала суду квитанцію про сплату судового збору, оскільки звільнена від його сплати як інвалід ІІ групи.

21.07.2021 року після відкриття провадження у справі, в підготовчому провадженні позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву про залишення без розгляду вказаного позову про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

06.08.2021 року відповідач ОСОБА_2 подав письмову заяву, в якій не заперечував проти задоволення заяви позивача ОСОБА_1 про залишення позову без розгляду. Разом з тим відповідач ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь компенсацію понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 13000,00 грн. внаслідок необґрунтованих дій позивача. В обґрунтування заяви зазначено, що позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з безпідставним позовом, в якому просила визнати співвласника квартири ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням внаслідок не проживання в ньому понад 1 рік, відповідно до положень ст.405 ЦК України. Подання позивачем ОСОБА_1 позовної заяви змусило ОСОБА_2 звернутися за професійною правничою допомогою. З адвокатом був укладений договір №17/06/10 від 16.06.2019 року. Відповідач поніс витрати на правничу допомогу. Проте, 21.07.2021 року позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву про залишення позову без розгляду. Відповідач ОСОБА_2 вважав, що ОСОБА_1 не мала правових підстав для звернення до суду з вказаним позовом, оскільки ОСОБА_2 є співвласником спірної квартири, а власник має право вільно володіти, розпоряджатися та користуватися належним йому майном. Обраний позивачем ОСОБА_1 спосіб захисту своїх прав та інтересів не спрямований на їх реальний захист, оскільки не можливо визнати співвласника квартири таким, що втратив право користування нею у зв`язку з непроживанням в спільній квартирі більше строку, визначеного в ст.405 ЦК України. Що підтверджує необґрунтованість дій позивача ОСОБА_1 та відсутність предмету спору. Разом з тим ОСОБА_1 не зверталася до ОСОБА_2 з пропозицією врегулювати спір в досудовому порядку. Оскільки дії позивача ОСОБА_1 є необґрунтованими, тому відповідно до положень ч.5 ст.142 ЦПК України позивач зобов`язана компенсувати витрати відповідача, понесені ним на правничу допомогу у цій справі.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Маслова О.С. підтримала заяву позивача ОСОБА_1 про залишення позову без розгляду. Просила відмовити в задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про компенсацію йому витрат на правничу допомогу. Адвокат Маслова О.С. зазначила, що 23.05.2019 року на момент звернення до суду з вказаним позовом ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності належала квартира АДРЕСА_1 . Право спільної часткової власності ОСОБА_2 на ј частину спірної квартири було припинено рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 09.10.2018 року, яке набрало законної сили 12.03.2019 року. В добровільному порядку ОСОБА_2 не знявся з реєстрації у спірній квартирі, що порушувало право ОСОБА_1 вільно користуватися та розпоряджатися належним їй майном, змушувало нести додаткові витрати на оплати комунальних послуг. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх прав, обравши на власний вибір спосіб захисту, визначений законом. Вже після відкриття провадження у справі №537/2198/19 стало відомо, що ухвалою Верховного Суду від 07.06.2019 року у справі №524/2579/18 було відкрито касаційне провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права останнього на частку у спільному майні та визнання права власності за позивачем; зупинено виконання рішення Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 09.10.2018 року, постанови Полтавського апеляційного суду від 12.03.2019 року, якими позов було задоволено. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 09.09.2019 року було зупинено провадження у справі №537/2198/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою, до вирішення Верховним Судом справи №524/2579/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності відповідача на ј частину спірної квартири, визнання права власності на вказану частину квартири за позивачем, що мала приюдиційне значення для справи №537/2198/19. Постановою Верховного Суду від 27.04.2021 року у справі №524/2579/18 було скасовано рішення Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 09.10.2018 року, постанову Полтавського апеляційного суду від 12.03.2019 року, про припинення права власності ОСОБА_2 на ј частину квартири та визнання за ОСОБА_1 права власності на зазначену частину квартири. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 19.07.2021 року провадження у справі №537/2198/19 було відновлено. Одразу ж ОСОБА_1 подала до суду заяву, в якій просила залишити без розгляду її позов про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування спірною квартирою. Також представник позивача адвокат Маслова О.С. стверджувала, що витрати ОСОБА_2 на правничу допомогу є завищеними. Справа №537/2198/19 по суті не слухалася, відбулося два підготовчих засідання, загальною тривалістю менше 30 хв., де було задоволено клопотання відповідача ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі №537/2198/19 до розгляду Верховним судом справи №524/2579/18. А потім після поновлення провадження у справі в другому підготовчому засіданні розглядалося заява позивача ОСОБА_1 про залишення позову без розгляду. На момент подання процесуальних документів, а саме відзиву на позов, заяви про відвід судді, інтереси ОСОБА_2 в суді представляв іншій адвокат Кобзій Б.І., тому пред`явлення рахунку на оплату складання цих документів адвокату Браташу Ю.П. є безпідставною.

Представник відповідача ОСОБА_4 не заперечував проти залишення позовної заяви без розгляду, оскільки це є безспірне право позивача. Однак просив стягнути з позивача на користь відповідача компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Суд, розглянувши заяви сторін, встановив наступне.

23.05.2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Обираючи такий спосіб захисту, ОСОБА_1 зазначила, що їй належить право власності на квартиру АДРЕСА_1 . На підтвердження права власності подано рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 14.10.2014 року про визнання права власності ОСОБА_1 на Ѕ частину квартири як на спільне сумісне майно подружжя, придбане за час шлюбу з ОСОБА_3 . Свідоцтво про право власності на спадщину за законом від 09.02.2018 року після померлого ОСОБА_3 , згідно з яким отримали право на його спадщину дружина ОСОБА_1 та син ОСОБА_2 кожен по Ѕ частині спадкового майна, тобто кожен по ј частини квартири. А також рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09.10.2018 року, що набрало законної сили 12.03.2019 року, яким припинено право власності ОСОБА_2 на 1/4 частину спірної квартири АДРЕСА_1 , визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину спірної квартири, та ухвалено виплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію в розмірі 60000,75 грн.

За таких обставин, суд вважає необґрунтованими твердження відповідача ОСОБА_2 та його представника адвоката Браташа Ю.П. про те, що станом на 23.05.2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання останнього таким, що втратив право користування у зв`язку з не проживанням в спірній квартирі більше року, не маючи права власності на спірну квартиру.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11.06.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Після відкриття провадження у справі стало відомо, що Ухвалою Верховного Суду від 07.06.2019 року відкрито касаційне провадження по справі №524/2579/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності; зупинено виконання рішення Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 09.10.2018 року, постанови Полтавського апеляційного суду від 12.03.2019 року, додаткового рішення Крюківського районного суду міста Кременчука від 17.12.2018 року про розподіл судових витрат до завершення розгляду касаційної скарги.

Постановлення рішення у справі №537/2198/19 за позовом ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 , можливо після підтвердження фактів, що мають преюдиційне значення для даної справи, в іншій справі №524/2579/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності останнього на ј частину квартири АДРЕСА_1 , що розглядалася в порядку цивільного судочинства Верховним судом.

За таких обставин, Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09.09.2019 року на підставі положень п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України зупинено провадження у справі до прийняття рішення Верховним Судом у справі №524/2579/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності відповідача на частку у спільному майні та визнання права власності на вказану часту за позивачем.

Постановою Верховного Суду від 27.04.2021 року у справі №524/2579/18 касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, скасовано рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 09.10.2018 року, додаткове рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17.12.2018 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 12.03.2019 року у справі №524/2579/18, направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19.07.2021 року поновлено провадження у справі №537/2198/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратив право користування житловим приміщенням, з підстав розгляду Верховним судом справи №524/2579/18. Призначено підготовче засідання.

Розглядаючи №537/2198/19 заяву позивача ОСОБА_1 від 21.07.2021 року про залишення позову про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, суд керувався положеннями ст.257, ст.200 ЦПК України.

Так, в п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України встановлено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд може постановити ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду.

Оскільки позивачем ОСОБА_1 до початку розгляду справи по суті подана заява про залишення позову без розгляду, дана заява не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд залишає позов без розгляду.

Разом з тим оцінюючі обґрунтованість дій позивача, суд врахував положення ст. 55 Конституції України, де встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Також в ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

В ст.4 ЦПК України, ст.15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, ст.16 ЦК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

З огляду на те, що станом момент звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право власності на спірну квартиру, саме позивачу ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності належала спірна квартира, а право спільної часткової власності ОСОБА_2 на ј частини вказаної квартири було припинено із виплатою компенсації, що вбачалося із судового рішення, яке набрало законної сили. Тому ОСОБА_1 мала право вважати, що її права як власника квартири порушуються особою, яка не проживає в цій квартирі більше року, в добровільному порядку не знімається з реєстрації, проте не приймає участі в утриманні квартирі та оплаті комунальних послуг.

Після скасування Верховним Судом рішення суду першої інстанції, яким припинено право власності відповідача ОСОБА_2 на частину спірної квартири, внаслідок чого позивач ОСОБА_1 набула право особистої приватної власності на спірну квартиру, остання подала заяву про залишення позову без розгляду.

Більш того слід зазначити, що позивач ОСОБА_1 є особою похилого віку, інвалідом ІІ групи.

За таких обставин суд не вбачає підстав вважати необґрунтованими дії ОСОБА_1 при зверненні до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщення

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.5 ст. 142 ЦПК України, у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

З огляду на положення ч.5 ст.142 ЦПК України, оскільки позивач ОСОБА_1 не чинила необґрунтованих дій при зверненні до суду з позовом, в її діях відсутні ознаки зловживання процесуальними правами, перелічені в ст.44 ЦПК України, справа по суті не слухалася, лише в підготовчому провадженні було задоволено клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи Верховним судом, що мало преюдиційне значення для вирішення даного спору, а також розглянуто клопотання позивача про залишення позову без розгляду, таким чином позов за заявою позивача залишено без розгляду в підготовчому засіданні. Тому суд не вбачає підстав для компенсації витрат відповідача, пов`язаних з розглядам справи.

Керуючись ст.ст. 200, 257, 44, 141, 142, 352, 353 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, залишити без розгляду.

Відмовити в задоволенні заяви відповідача ОСОБА_2 про стягнення з позивача ОСОБА_5 на його користь витрат на правову допомогу.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду на протязі п`ятнадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст ухвали складений 11.08.2021 року.

Суддя Крюківського районного суду

м. Кременчука Полтавської області Мурашова Н.В.