Справа № 459/1725/20
Провадження № 2/459/123/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2021 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Новосад М.Д.

з участю: секретаря судових засідань Канюки В.Р.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м.Червонограді цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння,-

ВСТАНОВИВ :

22.06.2020 позивачка звернулась до суду із даним позовом, в якому просила витребувати у відповідача автомобіль марки Форд Транзит з номерним знаком НОМЕР_1 , ключі від автомобіля та свідоцтво про реєстрацію цього транспортного засобу, та судові витрати. В обґрунтування позову послалась на те, що їй на праві власності належить автомобіль марки Форд Транзит НОМЕР_1 . 19.10.2012 відповідач підприємець ОСОБА_3 заволодів цим транспортним засобом під приводом його купівлі, з переоформленням в майбутньому цього ТЗ на нього, після сплати всіх обумовлених коштів відповідно до чинного законодавства. На підтвердження наміру купити автомобіль відповідач надав розписку, що придбає автомобіль за 2500 доларів США, що по курсу НБУ становить 66 908,25 грн., з розстрочкою платежів, які зобов`язувався сплачувати протягом 20 місяців з кінцевим терміном виплати 19.06.2014. Автомобіль разом з усіма документами, ключами до нього було передано відповідачу і з цього часу він знаходиться у нього. На виконання взятих зобов`язань щодо придбання автомобіля у 2014 році ОСОБА_3 виплатив їй двома платежами в загальному розмірі 200 Доларів США, і подальшу сплату коштів припинив. Належний їй автомобіль протягом всього цього часу знаходиться у відповідача. З цього приводу вона зверталась у поліцію, однак провадження закрито. Крім того, зверталась до відповідача з вимогою про повернення автомобіля. Наведене, на її думку, свідчить про те, що відповідач незаконно, без належної правової підстави заволодів належним їй автомобілем. Тому на підставі ст.388 ЦКУ просить витребувати належне їй на праві власності майно.

13.07.2020 у справі відкрито провадження.

В судовому засіданні 01.04.2021 представник позивача позовні вимоги підтримав повністю. Вказав, що відповідач неправомірно заволодів автомобілем позивачки, коштів за придбання їй не оплатив. Право власності на зазначений транспортний засіб зареєстроване за позивачем.

10.11.2020 відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву, заяв та клопотань не подав. В судове засідання 25.01.2021 відповідач не з`явився, подав письмове клопотання про відкладення судового засідання до квітня-травня 2021 року у зв`язку із перебуванням за межами міста Червонограда.

01.04.2021 відповідач повторно не з`явився у судове засідання.

22.03.2021 відповідач подав заяву про відкладення розгляду справи на липень-серпень 2021 з причини неможливості прибути в судове засідання.

Крім того, відповідач, як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язаний добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суд враховує поважність/неповажність причин неявки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне.

Процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки учасника процесу до суду. За принципом диспозитивності цивільного судочинства особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами. Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними.

Як вбачається з заяв відповідача, останній був належним чином повідомлений про дату і час судового засідання, однак не з`явився в судове засідання. Заявлену причину неявки відповідача суд не визнав поважною.

Відповідач відзиву не подав.

У відповідності положень ч.5 ст.279 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд дійшов наступного висновку.

Позивачка є власником транспортного засобу марки «Форд Транзит», 1990 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.8).

Згідно із копією розписки від 19.10.2012 відповідач ОСОБА_3 отримав у власника - позивачки ОСОБА_2 транспортний засіб Форд Транзит НОМЕР_2 та свідоцтво на транспортний засіб НОМЕР_3 , та вказав, що гроші в сумі 2500 доларів США зобов`язався виплатити до 20 місяців (а.с.9).

Позивачка у позовній заяві вказала, що відповідач на виконання вимог розписки виплатив їй двома платежами по 100 доларів США суму в загальному розмірі 200 доларів США, і подальшу сплату коштів припинив.

З даного приводу позивачка зверталась у Червоноградський відділ поліції із заявою про вчинення злочину за ознаками ч.1 ст.190 КК України, що підтверджується витягом з кримінального провадження №00001091 від 26.06.2014 (а.с.10).

З копій протоколів допиту свідка ОСОБА_3 від 25.07.2014 та 29.01.2015 встановлено, що останній не заперечив факт отримання спірного автомобіля та написання розписки. Він вказав, що сплатив 200 доларів США, а потім у нього не було грошей. У 2013 році звертався до продавця, що він зменшив суму за автомобіль, так як той у несправному стані. Від сплати грошей не відмовляється (а.с.14-15,16-19).

З копії постанови слідчого від 26.01.2015 встановлено, що кримінальне провадження було закрито у зв`язку із відсутністю складу злочину (а.с.13).

Крім того, як вбачається із копії вимоги від 11.01.2018 позивачка зверталась до відповідача за місцем його реєстрації по АДРЕСА_1 із вимогою про розрахунок за спірний автомобіль. Однак така вимога повернулась без отримання у зв`язку з тим, що отримувач не з`явився за нею та закінченням терміну її зберігання (а.с.20).

Копією заяви від 17.06.2020 стверджується, що позивачка звернулась до відповідача з вимогою про повернення автомобіля (а.с.21), яка була скерована рекомендованим листом за місцем реєстрації відповідача.

Перереєстрація автомобілів з однієї на іншу особу, як і підстави для цього, передбачені Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів затвердженого Постановою КМУ від 7 вересня 1998 p. N 1388 із змінами.

У визначеному законом порядку відповідач право власності на спірний автомобіль не набув та не зареєстрував його

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із т. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно із ст. 321 ЦK України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, що передбачено ст.387 ЦК України.

Відповідно до пункту 21 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню за правилами статей 387,388 ПК України. Пунктом 19 вказаної постанови передбачено, що застосовуючи положення ст. 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави» ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4)відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем був отриманий

спірний автомобіль без достатньої правової підстави, у зв`язку з чим такий підлягає поверненню позивачу.

З врахуванням задоволення позову суд, керуючись вимогами ст.141 ЦПК України , приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 840,80 грн. сплаченого судового збору.

Вирішуючи питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу, судом ураховано наступне.

Згідно із ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.ч.1-3 ст.137 ЦПК України) .

Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Представник позивача надав детальний опис виконаних робіт (наданих послуг) по справі та квитанцію про оплату за надані послуги згідно договору про правову допомогу, згідно із якою позивачка оплатила ТзОВ «Юридичний центр захисту прав власників» 4900 грн..

Виходячи з принципу обґрунтованості та пропорційності розміру судових витрат до предмета спору, співмірності розміру судових витрат зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання відповідних послуг, обсягом наданих послуг, значенням справи для сторони, а також визнання відповідачем розміру судових витрат, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на корить позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4900 грн. згідно із наданої квитанції.

Керуючись ст.ст. 2, 141, 259, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 ( НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ) про витребування майна з чужого незаконного володіння - задовольнити.

Витребувати у ОСОБА_3 з передачею ОСОБА_2 автомобіль марки Форд Транзит з номерним знаком НОМЕР_1 , ключі від автомобіля та свідоцтво про реєстрацію цього транспортного засобу.

Стягнути із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 4900 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 840,80 грн. сплаченого судового збору.

На рішення може бути подана апеляційна скарга через Червоноградський міський суд Львівської області до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 05.04.2021

Суддя: М. Д. Новосад