печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Батрин О.В.

секретар судового засідання Шевченко Т.В.,

справа № 757/32358/20-ц

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Акціонерне товариство «Приватбанк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача та стягнення пені,

представник позивача ОСОБА_4

представник відповідача Бригинець А.А.

В С Т А Н О В И В :

У липні 2020 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив (а.с. 21-29), до АТ КБ «Приватбанк» (далі - банк) про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є клієнтом АТ КБ «Приватбанк» та у Кіпрській філії банку ним були відкриті особові банківські рахунки та розрахункові рахунки на фірму, де він є власником і бенефіціаром. Протягом 2017-2018 років позивачем у АТ КБ «Приватбанк» були відкриті банківські рахунків фізичної особи (поточні та депозитні рахунки). 01.09.2017 року позивачу було відкрито рахунки в АТ «КБ «Приватбанк» для поповнення в іноземних валютах в доларах США. Згідно з угодою № SAMDNWFC6 від 12.06.2017 року позивачу відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 , на який зараховувались кошти з депозитних рахунків та здійснювались розрахункові операції, а також списання, перерахування коштів. Також, на підставі угоди № SAMDNWFD800 від 19.11.2018 року позивачу було відкрито депозитний рахунок, на якому зберігались належні йому грошові кошти. До того часу у відповідача також був відкритий депозитний рахунок № НОМЕР_2 , на якому обліковувались грошові кошти, які надійшли з ПАТ «МТБ Банк» 16.10.2018 року у розмірі 459 791,09 доларів США. Протягом 2017-2018 років банк належним чином виконував розпорядження позивача щодо перерахування коштів, зняття готівки, зарахування на депозит. Однак, 18.01.2019 року банк відмовився виконати розпорядження позивача щодо перерахування коштів у сумі 340 000,00 доларів США на його ж рахунок, відкритий в іноземному банку за кордоном для розрахунку із третіми особами згідно з наявними зобов`язаннями перед ними, чим порушено інтереси позивача та право на безперешкодне користування та розпорядження власними коштами на власний розсуд.

Тому позивач просив стягнути з відповідача на його користь пеню в розмірі 3% в день за прострочення виконання зобов`язання з перерахування грошових коштів з рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я позивача в АТ КБ «Приватбанк», на реквізити в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з суми 340 000,00 доларів США за 9 днів прострочення за період з 12.03.2019 року по 20.03.2019 року (включно) у розмірі 2 550 185,64 грн., у зв`язку з несвоєчасним виконанням банківської послуги, як відповідальність за неналежне виконання послуг банківською установою, передбачену ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Ухвалою суду від 31.07.2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 25.09.2020 року (а.с. 18).

08.10.2020 року від представника відповідача Тузової В.О. надійшов відзив на позовну заяву ( а.с. 56-62), відповідно до якого 18.01.2019 року позивач надав до банку на виконання платіжне доручення на суму 340 000,00 доларів США шляхом створення його самостійно за шаблоном в системі Приват24. Позивач бажав на підставі даного платіжного доручення в іноземній валюті перерахувати кошти зі свого власного поточного рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в АТ КБ «Приватбанк», на рахунок, який був відкритий у банку TURKIYE AKIFLAR BANKASI T.A.O., ISTANBUL, TURKEY. Валютний контроль банку, згідно з вимогами Положення про порядок здійснення банками аналізу та перевірки документів (інформації) про фінансові операції та їх учасників, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 15.08.2016 р. № 369, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, запросив у позивача підтвердження джерела походження коштів до розміщення їх на депозитному рахунку, з якого попередньо 18.01.2019 року грошові кошти у розмірі 402 032,40 доларів США були зараховані позивачем на поточний рахунок № НОМЕР_1 , з метою підтвердження факту зарахування коштів з депозитного рахунку, банком надається виписка по рахунку. Але, у зв`язку з ненаданням клієнтом документів, що підтверджують первинне джерело коштів для здійснення переказу за межі України, банк правомірно відмовив позивачу у здійсненні операції щодо перерахування коштів у розмірі 340 000,00 доларів США. Крім того, банк взагалі не зміг би виконати платіжне доручення позивача від 18.01.2019 року на суму 340 000,00 доларів США, навіть при умові надання позивачем усіх необхідних документів для здійснення фінансового моніторингу, оскільки грошові кошти у розмірі 402 176,91 доларів США, які були розміщені на поточному рахунку № НОМЕР_1 станом на 18.01.2019 року були позивачем самостійно перераховані 18-19 січня 2019 року на депозитний рахунок. Так, 18.01.2019 року позивач перевів 20 000,00 доларів США на поповнення депозиту 2620**6120, а 19.01.2019 року позивач перевів 382 176,91 доларів США на поповнення депозиту 2620**6120. Отже, станом на 19.01.2019 року баланс поточного рахунку позивача № НОМЕР_1 склав 0,00 доларів США. Таким чином, банк фізично не зміг би виконати платіжне доручення позивача, оскільки грошові кошти взагалі були відсутні на поточному рахунку позивача. Крім того, банк не здійснював жодних перешкод для позивача у користуванні ним та розпорядженні своїми коштами, які були розміщені на його поточному рахунку, оскільки позивач самостійно розпорядився своїми коштами на власний розсуд та перерахував їх знов на депозит.

13.11.2020 року від представника позивача ОСОБА_4 надійшла відповідь на відзив (а.с. 99-117), відповідно до якого посилання відповідача на Положення про порядок здійснення банками аналізу та перевірки документів (інформації) про фінансові операції та їх учасників, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 15.08.2016 р. № 369 не може бути належною підставою для відмови банку у виконанні платіжного доручення, оскільки фінансова операція, доручення на виконання якої надав позивач відповідача, за своєю природою є переказом між рахунками власника коштів, та не мала жодних ознак таких валютних операцій (ризикових), що передбачені у п. 3 вказаного Положення, які вимагають проведення уповноваженою особою банку додаткової перевірки інформації щодо такої операції. При цьому, станом на отримання вказаного платіжного доручення від позивача, відповідач мав всю необхідну інформацію щодо законного походження коштів.

02.04.2021 року у справі закрито підготовче судове засідання, судовий розгляд справи призначено на 14.06.2021 року (а.с. 159)

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позові.

Представник відповідача Бригинець А.А. заперечив щодо задоволення позовних вимог з підстав, наведених у відзиві.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунку), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунку.

Відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму чи фінансування розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду.

Судом встановлено, що 08 червня 2017 року ОСОБА_3 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку для індивідуальних клієнтів, приватних підприємців та керівників корпоративних клієнтів, що не заперечувалось сторонами.

18.01.2019 року позивач надав до АТ «КБ «Приватбанк» на виконання платіжне доручення на суму 340 000,00 доларів США з перерахування коштів з його власного поточного рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в АТ «КБ «Приватбанк», на свій рахунок, відкритого у банку TURKIYE AKIFLAR BANKASI T.A.O., ISTANBUL, TURKEY (а.с. 66).

Листом за підписом заступника керівника департаменту по вдосконаленню бізнес-процесів і технологій ГО АТ «КБ «Приватбанк» Чорної Г.В. за № 20.1.0.0.0/7-190201/372 від 01.02.2019 року позивача було повідомлено про необхідність надання документів на підтвердження джерела походження вищевказаних коштів у розмірі 340 000,00 доларів США (а.с. 37).

08.08.2019 року позивач ОСОБА_3 звернувся до відповідача АТ «КБ «Приватбанк» із заявою про досудове врегулювання спору та просив виплатити йому пеню у розмірі 3 % річних за кожен день прострочення виконання зобов`язання по перерахуванню грошових коштів у сумі 340 000,00 доларів США (а.с. 38-39).

Постановою правління Національного банку України № 369 від 15.08.2016 року затверджено Положення про порядок здійснення банками аналізу та перевірки документів (інформації) про фінансові операції та їх учасників (чинного на час виникнення спірних правовідносин, втратило чинність з 07.02.2019 року) (надалі - Положення).

Вказане Положення було розроблене відповідно до Законів України «Про Національний банк України», «Про банки і банківську діяльність» з метою недопущення здійснення банками ризикової діяльності, що загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку та підвищення ефективності управління ризиками, і вимоги Положення поширювалися на банки, відокремлені підрозділи банків, філії іноземних банків.

Згідно з п. 5 Положення аналіз і перевірка документів (інформації) про фінансову операцію (намір здійснення фінансової операції) та її учасників здійснюються працівниками банку, які відповідають за функцію валютного контролю та/або іншим працівниками, на яких покладено обов`язок перевірки документів, що надаються клієнтами банку або іншими особами (у визначених законодавством випадках), до моменту здійснення фінансової операції (наміру здійснення фінансової операції) з урахуванням вимог законодавства України у сфері валютного регулювання та валютного контролю, з метою виявлення ризикової фінансової операції, зокрема, шляхом установлення наявності індикатора(ів) ризикової фінансової операції, наведених у додатку 1 (у тому числі індикатора на власний розсуд банку) та додатку 2 до цього Положення, визначення наявності або відсутності ознак здійснення банком ризикової діяльності наявності або відсутності ознак здійснення банком ризикової діяльності, наявності або відсутності підозр та підстав уважати, що характер або наслідки фінансових операцій можуть нести реальну або потенційну небезпеку інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, та складання висновку відповідно до пункті 12, 13 цього Положення.

Відповідно до п. 7 вказаного Положення аналіз документів у разі виявлення ризикової фінансової операції або наявності індикатора(ів) ризикової операції має уключати такі заходи, зокрема: вивчення суті та мети фінансової операції; установлення відповідності/невідповідності суті фінансової операції змісту діяльності її учасників; установлення наявності/відсутності економічної доцільності (сенсу) фінансової операції та/або інших ознак здійснення ризикової діяльності; установлення достатності/недостатності реальних фінансових можливостей проводити (ініціювати) фінансову операцію на відповідну суму; вивчення інформації про учасників фінансової операції, їх діяльність та ділову репутацію; установлення джерел походження коштів (активів), до яких зокрема може бути віднесено: заробітну плату фізичної особи, дохід, отриманий від реалізації продукції, надані послуги, виконані роботи, продаж майна, отримання спадку, набуття права на скарб; установлення кінцевих бенефіціарних власників учасників фінансової операції, у тому числі відсутність підстав уважати, що вони використовують агентів, номінальних утримувачів (номінальних власників) або посередників з метою приховування кінцевого(их) бенефіціарного(их) власника(ків) контролера(ів).

Згідно з п. 8 Положення якщо до здійснення фінансової операції (наміру здійснення фінансової операції) немає необхідності для проведення аналізу документів (відомостей, у тому числі розміщених у публічних джерелах, зокрема в мережі Інтернет) щодо такої фінансової операції, відомостей про її учасників або ці документи (відомості) не містять достатньої інформації щодо неї (них) та/або у разі виявлення ризикової фінансової операції або наявності індикатора(ів) ризикової фінансової операції, то банк має право витребувати від клієнта (представника клієнта) або інших осіб (у визначених законодавством випадках) додаткові документи (інформацію), перелік яких наведено в додатках 1, 2 до цього Положення (далі - додаткові документи), у визначених банком обсягах та строки. Перелік додаткових документів не є вичерпним та визначається банком з урахуванням суті та мети фінансової операції (намірів здійснення фінансової операції).

Згідно з додатком 1 до Положення про порядок здійснення банками аналізу та перевірки документів (інформації) про фінансові операції та їх учасників для здійснення переказу коштів в іноземній валюті фізичною особою на суму, що перевищує еквівалент 150 000,00 грн. за офіційним курсом гривні до іноземних валют, установленим Національним банком України на дату здійснення операції, додатково подаються до банка документи, що підтверджують власні фінансові можливості, джерела походження власних коштів та інших активів особи, наявність, розміщення та/або використання активів клієнта, що дають змогу проводити або ініціювати проведення фінансової операції на відповідну суму.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження джерела походження коштів, які знаходяться на рахунку позивача, останнім було надано банку виписку по рахунку юридичної особи, бенефіціаром якої є позивач. Разом з тим, вказана виписка по рахунку, містить відомості лише щодо проведення операцій по рахунку юридичної особи за певний період часу, проте інформації щодо джерела походження коштів, які знаходяться на депозитному рахунку позивача, до того моменту як вони були перераховані на вказаний власний поточний рахунок, така виписка не містить.

Таким чином, виписка по рахунку юридичної особи, бенефіціаром якої, є позивач ОСОБА_3 , не є документом, який би підтверджував джерело походження коштів позивача розміщених на його рахунку.

Будь-яких інших документів на підтвердження джерела походження коштів, позивачем надано не було.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачем не було надано банку відповідних документів на підтвердження джерела походження коштів позивача розміщених на рахунку в АТ «КБ «Приватбанк», а відтак, банком було правомірно відмовлено у проведені операції з перерахування коштів позивача у сумі 340 000,00 доларів США на рахунок у банку TURKIYE AKIFLAR BANKASI T.A.O., ISTANBUL, TURKEY.

Крім того, суд звертає увагу, що банком було повідомлено позивача про те, що у разі ненадання вказаних документів, останньому буде відмовлено у здійснені операції з перерахунку коштів.

При цьому, як вбачається з наданої представником відповідача виписки по рахунку № НОМЕР_1 за період з 29.08.2018 року по 29.09.2020 року, грошові кошти у розмірі 402 176, 91 доларів США були перераховані позивачем 18.01.2019 року та 19.01.2019 року на депозитний рахунок, що також фактично унеможливило виконання відповідачем платіжного доручення позивача щодо перерахування грошових коштів.

Таким чином, враховуючи, що відповідачем не допущено невиконання платіжного доручення позивача щодо перерахування його коштів та позивач на власний розсуд розпорядився своїми коштами, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення пені.

Крім того, щодо застосування до спірний правовідносин положень ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» суд вважає за належне зазначити наступне.

Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в України» визначає загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами.

Відповідно до п. 32.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов`язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів.

Таким чином, у разі порушення банком строків щодо виконання ним обов`язку здійснити банківську операцію щодо зарахування грошових коштів на валютний рахунок клієнта підлягає застосуванню відповідальність у виді нарахування пені виключно на підставі статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в України», а не на підставі ч. 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Тому, суд погоджується з доводами відповідача, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення ч. 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки предметом спору є здійснення переказу грошових коштів.

З урахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір компенсується за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. 1066, 1068, 1074 ЦК України, Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та ст. 12, 13, 81, 141-142, 200, 263-265, 267, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача та стягнення пені - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

позивач: ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

відповідач: Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк»: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д,

Суддя О.В.Батрин