Єдиний унікальний номер 725/3280/21
Номер провадження 2/725/580/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2021 року м.Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Федіної А.В.,

за участю секретаря судового засідання Кожолянко А.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Шалар І.В. ,

та представника відповідача Адамського Н.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шалар І.В., до Чернівецького прикордонного загону ЗхРУ Державної прикордонної служби України про витребування майна із чудового незаконного володіння, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року адвокат Шалар І.В. в інтересах позивача звернувся до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що 19.09.2020 року позивач знаходився недалеко від державного кордону України, маючи при собі власні кошти в сумі 9250 євро та, почувши невідомі звуки, почав втікати і загубив вказані грошові кошти. Після цього він одразу був затриманий працівниками Чернівецького прикордонного загону, які склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП. Постановою Путильського районного суду Чернівецької області від 24.11.2020 року провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП було закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення. Під час розгляду вказаної справи Путильським районним судом Чернівецької області в судовому засіданні було встановлено, що співробітниками прикордонного загону були виявлені належні позивачу грошові кошти в сумі 9250 євро.

З метою повернення загублених коштів адвокат неодноразово звертався до Чернівецького прикордонного загону з адвокатськими запитами на які отримав відповіді про те, що зазначені кошти класифікуються як майно, яке не має власника або власник якого не відомий, про що складено акт виявлення від 19.09.2020 року №2/1438 та відповідно до квитанцій № від 09.02.2021 року про здійснення в філії AT «Ощадбанк» по вул. Головна, 119 в м. Чернівці валютно-обмінної операції з продажу іноземної валюти 9250 євро у розрахунку на 304325 грн. та квитанції №17 щодо внесення громадянином ОСОБА_4 суми в розмірі 301312 грн. на розрахунковий рахунок UA0024405 Головного управління Державної казначейської служби України у Чернівецькій області, а також сплачено дохід від прийому платежу в розмірі 3013 грн. 10 коп. вказані кошти були зараховані до державного бюджету на розрахунковий рахунок НОМЕР_1 , відкритий за кодом класифікації доходів 31010100 «Кошти від реалізації скарбів, які є пам`ятками історії та культури, майна, одержаного державою в порядку спадкування чи дарування», з призначенням платежу: «*;140; НОМЕР_2 ; Кошти від реалізації скарбів, які є пам`ятками історії та культури, майна, одержаного дер, ОСОБА_4 ;» згідно меморіального ордеру від 09.02.2021 року №14404530SB, який є додатком до відповіді.

Таким чином, вважає, що відповідач, знайшовши грошові кошти, які належать позивачу, зберіг їх у себе без достатньої правової підстави, при цьому збагатившись за їх рахунок, а тому у позивача наявні підстави для витребування у відповідача свого майна у вигляді грошових коштів в порядку ст. 387 ЦК України.

На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просив витребувати у Чернівецького прикордонного загону ЗхРУ Державної прикордонної служби України та передати громадянину ОСОБА_1 належні йому валютні цінності в сумі 9250 євро.

На вказану позовну заяву надійшов відзив відповідача в якому останній позовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволені позову, посилаючись на наступні обставини.

Так, 19.09.2020 року, о 17 год. 30 хв., прикордонним нарядом «Прикордонний патруль», на напрямку 671 прикордонного знаку, на відстані 10 метрів від державного кордону, що на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Селятин» Чернівецького прикордонного загону, громадянина ОСОБА_1 було затримано за незаконне перетинання державного кордону з України в Румунію поза встановленими пунктами пропуску та зворотно, без документів, що посвідчують особу. В подальшому, у зв`язку із документуванням вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП його було затримано до трьох годин з метою встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення. Під час здійснення процесуальних дій у відділі прикордонної служби «Селятин» було проведено особистий огляд, про що складений відповідний протокол та під час вказаного огляду у позивача, будь-яких матеріальних цінностей, в тому числі грошовий коштів та особистих речей не виявлялось та не вилучалось. При цьому, під час затримання на ділянці місцевості та перебування позивача у службовому приміщенні відділу прикордонної служби «Селятин», будь-яких претензій, клопотань та заяв до персоналу підрозділу він не висловлював.

Грошові кошти в розмірі 9250 євро було виявлено 19.09.2020 року о 18 год. 50 хв. на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Селятин» та таке майно класифікується як майно, яке не має власника або власник якого не відомий, про що складено акт виявлення від 19.09.2020 року № 2/1438. Вказані грошові кошти знаходились на відповідальному зберіганні у службовому приміщенні відділу прикордонної служби «Селятин», начальником даного підрозділу є майор ОСОБА_4 . З урахуванням роз`яснення викладеного у листі ГУ ДПС в Чернівецькій області від 25.09.2020 року № 494/вн/24-13-13, Чернівецький прикордонний загін керувався Постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1998 року № 1340, якою затверджено Порядок обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, відповідно до якого готівкова валюта України та готівкова іноземна валюта першої групи за Класифікатором іноземних валют та російські рублі, якщо вони не є речовими доказами і не підлягають спеціальному дослідженню, здаються правоохоронними органами, територіальними органами Держмитслужби, ДПС до уповноважених банків, що їх обслуговують, на спеціально визначені для цієї мети рахунки.

Таким чином, знайдені грошові кошти були зараховані в дохід держави відповідно до встановленого чинним законодавством порядку, а позивач не надав доказів того, що такі кошти є його особистою власністю та така обставина не встановлена постановою Путильського районного суду Чернівецької області від 24.11.2020 року.

Також, вважає заявлену у позовній заяві суму судових витрат на правову допомогою не співмірною із складністю справи та необґрунтованою.

У відповіді на відзив представник позивача зазначав, що при затриманні позивач вказував на те, що він не мав наміру перетинати державний кордон, а лише шукав місце для схованки грошей, які загубив, а тому відповідачу було відомо про наявність в останнього вказаної суми та належність позивачу знайдених коштів. З метою повернення загублених грошей позивач починаючи з 22.09.2021 року неодноразово звертався до відповідача. Вважає, що витребування майна із чужого незаконного володіння в порядку ст. 387 ЦК України є належним способом захисту порушених прав позивача.

У запереченні представник відповідача зазначав, що позивач не довів, що він є законним володільцем знайдених грошових коштів, при цьому відповідач заволодів коштами у законний спосіб, виявивши кошти безпосередньо біля державного кордону в прикордонній смузі за лінією прикордонних інженерних споруджень (зона з особливим режимом) та розпорядився ними у відповідності до Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1998 року № 1340, а також на даний момент Чернівецький прикордонний загін не є володільцем вказаних коштів, а тому не може бути належним відповідачем за віндикаційним позовом, який має пред`являтись до останнього володільця спірного майна.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити, вказуючи на те, що не мав наміру перетнути державний кордон, а шукав місце для схованки своїх накопичених коштів за які мав в майбутньому придбати певний товар. Прикордонники його налякали, у зв`язку з чим він загубив гроші, проте при затриманні вказував, що мав при собі гроші, які належать йому та які він загубив. Будь-яких доказів, окрім власних слів, на підставі яких він міг би підтвердити належність йому коштів в розмірі 9250 євро в нього немає.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві, також зазначив, що належність позивачу грошових коштів в сумі 9250 євро та відсутність у нього наміру перетнути державний кордон підтверджується постановою Путильського районного суду Чернівецької області. При цьому, працівники Чернівецького прикордонного загону були обізнані про належність вказаних коштів позивачу, оскільки він про це говорив, а також звертався з відповідними заявами.

Представник відповідача заперечував проти задоволення даного позову, посилаючись на обставини викладені у відзиві та письмових запереченнях.

Допитаний в судовому засіданні якості свідка ОСОБА_4 суду пояснив, він очолює Відділ прикордонної служби «Селятин», працівники якого знайшли біля державного кордону грошові кошти в сумі 9250 євро. З метою з`ясування подальшої долі грошових коштів було надіслано лист в податкову службу у відповідь на який були отриманні роз`яснення про необхідність перерахувати на відповідний розрахунковий рахунок таких коштів із зазначенням, що вказані кошти є знахідкою. Керуючись роз`ясненнями податкової служби знайдені грошові кошти були перераховані на вказаний податківцями розрахунковий рахунок як знахідка.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що він працює на посаді першого заступника начальнику відділу прикордонної служби «Селятин» та був присутнім при затриманні позивача, який на момент затримання не вказував на те, що він загубив якісь гроші та не вимагав їх повернення. Грошові кошти, які є предметом спору були виявлені прикордонним нарядом приблизно через годину після затримання позивача. Крім того, зазначив, що після вказаних подій позивач повторно був затриманий за незаконний перетин державного кордону.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, покази свідків, дослідивши письмові докази, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, судом встановлено, що 19.09.2020 року ОСОБА_1 був затриманий прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» на напрямку 671 прикордонного знаку на відстані 10 метрів від державного кордону на території Селятинської об`єднаної територіальної громади Путильського району, Чернівецької області, що на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Селятин» Чернівецького прикордонного загону, за незаконний перетин державного кордону з України в Румунію та зворотно поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон. Наведене підтверджується копією протоколу про адміністративне затримання від 19.09.2020 року та рапорту молодшого інспектора прикордонної служби 3 категорії ВПС «Селятин» солдата ОСОБА_8 від 19.09.2020 року (а/с 62, 63).

Цього ж дня, а саме 19.09.2020 року, о 18 год. 50 хв. молодший інспектор З категорії ВПС «Селятин» солдат ОСОБА_9 , перебуваючи в прикордонному наряді «Прикордонний патруль» на напрямку 671 прикордонного знаку (15 метрів від лінії державного кордону, на околиці с. Селятин), на території Селятинської об`єднаної територіальної громади, Путипьського району Чернівецької області, на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Селятин» виявив схованку із коштами у сумі 9250 євро (номінали 200 - 3 шт., 100 - 2 шт., 50 - 143 шт., 20 - 65 шт.). Наведене підтверджується копією акту виявлення №2/1438 від 19.09.2020 року (а/с 39).

За змістом ст. 337 ЦК України, особа, яка знайшла загублену річ, зобов`язана негайно повідомити про це особу, яка її загубила, або власника речі і повернути знайдену річ цій особі. Якщо особа, яка має право вимагати повернення загубленої речі, або місце її перебування невідомі, особа, яка знайшла загублену річ, зобов`язана заявити про знахідку Національній поліції або органові місцевого самоврядування. Особа, яка знайшла загублену річ, має право зберігати її у себе або здати на зберігання Національній поліції, або органові місцевого самоврядування, або передати знахідку особі, яку вони вказали.

Згідно ст. 335 ЦК України, безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий.

У зв`язку виявленням вказаних коштів 19.09.2020 року Чернівецьким прикордонним загоном направлено повідомлення ГУ ДПС у Чернівецькій області про виявлення безгосподарського майна, яке не має власника або власник якого невідомий (а/с 37).

У відповідь на вказане повідомлення ГУ ДПС у Чернівецькій області надіслано лист в якому роз`яснено, що на виявлені безгоподарські кошти поширюються положення Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1998 року № 1340 та такі кошти слід здати до уповноважених банків на спеціально визначені для цією мети рахунки (а/с 32).

Згідно акту здачі готівкової іноземної валюти до уповноваженого банку для зарахування у дохід держави, затвердженого 09.02.2021 року виявлене 19.09.2020 року на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Селятин» майно, яке не має власника або власник якого невідомий - готівка в іноземній валюті у розмірі 9250 євро, перерахована на реєстраційні рахунки у дохід держави відповідно до роз`яснень Головного Управління Державної податкової служби. Зокрема, в AT «Ощадбанк» здійснено обмін іноземної валюти у сумі 9 250,00 євро на українську гривню у сумі 304 325 грн. по курсу 32,9 грн. за 1 євро, відповідно додатку до акту виявлення від 19.09.2020 року № 2/1438. Українську гривню у сумі 301 312,00 зараховано на визначений ГУ ДПС у Чернівецькій області реєстраційний рахунок у дохід держави та оплату відсотків за здійснення касової операції в сумі 3 013 грн. (а/с 49-52).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на положення ст. 387 ЦК України відповідно до якої власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Так, цивільним законодавством передбачено такий спосіб захисту порушених прав, як віндикація, тобто витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору (правий висновок викладений у постанові Великої палати Верховного суду в від 04.07.2018 року у справі № 653/1096/16-ц).

Однією з обов`язкових умов для задоволення віндикаційного позову є встановлення під час розгляду спорів про витребування майна, зокрема, і тієї обставини, чи перебувало спірне майно у володінні позивача, який указує на порушення своїх прав як власника, на підставах, визначених законодавством, і який на момент подання позову не є власником цього майна, однак уважає себе таким (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 року у справі № 522/7636/14-ц).

Так, позивач, в тексті позовної заяви та в своїх поясненнях, наданих в судовому засіданні, вказував, що грошові кошти в сумі 9250 євро він намагався сховати в лісі, оскільки боявся їх зберігати вдома, проте був затриманий прикордонниками і під час затримання вказані кошти він загубив, при цьому про їх втрату повідомляв прикордонників під час свого затримання. Вважає, що належність вказаних грошових коштів йому та обізнаність в цьому прикордонників підтверджується обставинами встановленими постановою Путильського районного суду Чернівецької області від 24.11.2020 року.

Натомість, як вбачається з копії письмових пояснень ОСОБА_1 відібраних у нього 19.09.2020 року першим заступником начальника відділу прикордонної служби «Селятин» ОСОБА_6, позивач зазначав, що був затриманий прикордонниками під час повернення з Румунії, оскільки ходив шукати корів. Будь-яких відомостей про наявність у нього грошових коштів в такій сумі та їх втрату під час затримання позивач не зазначав (а/с 64).

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Зі змісту постанови Путильського районного суду Чернівецької області від 24.11.2020 року вбачається, що провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 204 КУпАП по факту обставин, які мали місце 19.09.2020 року о 17 год. 30 хв. на напрямку 671 прикордонного знаку на відстані 10 метрів від державного кордону на території Селятинської об`єднаної територіальної громади Путильського району, Чернівецької області, що на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Селятин» Чернівецького прикордонного загону, закрито за відсутністю складу вказаного правопорушення у зв`язку з відсутністю доказів наявності в діях ОСОБА_1 суб`єктивної сторони вказаного правопорушення, зокрема прямого умислу. У вказаній постанові відсутні встановлені судом обставини щодо грошових коштів в сумі 9250 євро, зокрема щодо їх належності саме позивачу та втрати при обставинах його затримання, а лише містяться пояснення ОСОБА_1 щодо складеного відносно нього адміністративного правопорушення в яких останній зазначив, що в лісі шукав схованку для грошей про що повідомив прикордонникам, які на це не відреагували (а/с 17-18).

Таким чином, вказана постанова не є тим належним та допустимим доказом, що беззаперечно вказує на належність грошових коштів в сумі 9250 євро позивачу та обізнаність прикордонників на момент його затримання про втрату останнім вказаної суми коштів.

Європейський суд з прав людини у справі «Кобець проти України» зазначав, що відповідно до прецедентної практики при оцінці доказів суд керується критерієм «поза розумним сумнівом» та доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і взаємоузгоджених.

Наведені вище обставини, а також відмінності між письмовими поясненнями позивача на час його затримання та в подальшому його поясненнями під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, а також в ході судового розгляду даного спору, ставить під розумний сумнів факт наявності у позивача 9250 євро на момент його затримання, належність цих коштів йому та обізнаність прикордонників 19.09.2020 року о 18 год. 50 хв. (більш ніж через одну годину після затримання позивача 19.09.2020 року о 17 год. 30 хв.) про те, що знайдені ними кошти в сумі 9250 євро можуть належати позивачу.

Крім того, надаючи оцінку правовій підставі звернення позивача до суду з віндикаційним позовом, слід зазначити наступне.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) зазначила, що суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)). Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 761/6144/15 (провадження № 61-18064св18)).

Отже, саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Так, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача це майно.

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 січня 2020 року у справі № 161/17945/18 дійшла висновку, що положення ст. 1212 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Отже, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача це майно.

Верховний Суд України у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15 висловив правову позицію, що конструкція статті 1212 ЦК, як і загалом норм глави 83 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Так, за наслідками розгляду справи не встановлено належними та допустимими доказами поза розумним сумнівом факт належності позивачу грошових коштів в сумі 9250 євро, виявлених прикордонниками 19.09.2020 року о 18 год. 50 хв. на напрямку 671 прикордонного знаку (15 метрів від лінії державного кордону, на околиці с. Селятин), при цьому такі грошові кошти були знайдені відповідачем та останній розпорядився ними у відповідності до положень Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1998 року № 1340, перерахувавши їх на реєстраційні рахунки у дохід держави, у зв`язку з чим такі кошти на даний час вибули із володіння відповідача.

При цьому, варто зазначити, що повноваження контролюючих органів щодо обліку, зберігання, оцінки та розпорядження безхазяйним майном визначені Постановою КМУ від 25.08.1998 року № 1340 «Про порядок обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, в розпорядження ним».

За змістом п. 18 Розділу «Прикінцеві положення» вказаного Порядку, повернення майна відбувається за рішенням суду або за рішенням керівника органу, в якому майно перебуває на обліку, за наявності відповідних підстав у порядку, встановленому органом, що здійснив його вилучення, або міністерством, керівник якого спрямовує та координує діяльність такого органу. У разі відсутності майна повернення його вартості здійснюється у розмірі, встановленому підпунктом 6 пункту 9 розділу VI Бюджетного кодексу України. Повернення за рішенням суду національної та іноземної валюти здійснюється Казначейством у валюті платежу, яка була зарахована до бюджету, або за заявою одержувача у гривневому еквіваленті за офіційним курсом, установленим Національним банком на дату проведення операції.

Механізм взаємодії між структурними підрозділами органів доходів і зборів під час виконання покладених згідно із законодавством України завдань і виявлення, обліку, зберігання, оцінки, розпорядження безхазяйним майном та майном, що переходить у власність держави визначено Порядком взаємодії між підрозділами органу доходів і зборів під час роботи з безхазяйними речами та майном, що переходить у власність держави, що затверджений наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 року № 570 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 31.10.2013 року за № 1849/24381 (далі Порядок № 570). Дія зазначеного Порядку поширюється на безхазяйне майно та майно, що переходить у власність держави, крім безхазяйного нерухомого майна та вказаним Порядком передбачено певну процедуру звернення в дохід держави безхазяйного майна, при цьому таке рішення приймається відповідним органом доходів та зборів.

Наведені вище обставини в їх сукупності свідчать про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шалар І.В., до Чернівецького прикордонного загону ЗхРУ Державної прикордонної служби України про витребування грошових коштів в сумі 9250 євро з незаконного володіння відповідача.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 184, 337, 387, 1212 ЦК України, п. 18 Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1998 року № 1340, ст.ст. 2, 4, 5, 7, 1, 12, 76-89, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шалар І.В., до Чернівецького прикордонного загону ЗхРУ Державної прикордонної служби України про витребування майна із чудового незаконного володіння - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту до Чернівецького апеляційного суду через Першотравневий районний суд м. Чернівці відповідно до вимог п. 15.5 Розділу ХІІІ ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлений 13 серпня 2021 року.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці А. В. Федіна