УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2021 м. Бар Вінницької області

Барський районний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Салдан Ю. О.,

секретар судового засідання Гаврищук К. М.,

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Вітюка В.В.

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно за законом,

У С Т А Н О В И В :

16.04.2021 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно за законом, в якому просила визнати за нею право на спадкове майно за законом на житловий будинок в АДРЕСА_1 , та на земельну ділянку площею 2 га, кадастровий номер :02:003:0071 після смерті її матері ОСОБА_3 .

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 47 років померла її мати ОСОБА_3 , що постійно проживала в АДРЕСА_2 . Після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку з погосподарськими будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 , і земельної ділянки площею 2,0 га. Позивач зазначила, що крім неї спадкоємцем першої черги за законом також є її батько - він же відповідач у справі. Відповідач прийняв спадщину шляхом спільного проживання разом з спадкоємцем на час відкриття спадщини.

Вказувала також, що зазначені будинок і земельна ділянка її матір придбала для неї і мала намір їй подарувати, однак не встигла цього зробити за життя. На момент звернення до суду позивач фактично проживає в спадковому будинку і користується земельною ділянкою. Однак на це майно вона не може отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки спадкоємцем першої черги є її батько, який прийняв спадщину, але нотаріусом не може бути прийнята відмова ним від спадщини, оскільки така відмова приймається в шестимісячний строк. Зазначила, що фактично батько і мати проживали та зареєстровані в будинку по АДРЕСА_2 , а вона проживає в будинку номер АДРЕСА_1 .

До початку розгляду справи по суті представник позивача надав суду письмові пояснення щодо позову. В обґрунтування законності позову представник позивача навів такі аргументи: позивач має інвалідність першої групи з дитинства, тому звільнена від сплати податку на спадкове майно; предмет позову - житловий будинок є спільним майном подружжя спадкодавця, яке придбано у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , тобто відповідач ОСОБА_2 має право на Ѕ спірного майна; крім цього у спадкодавця та відповідача є ще один будинок, де право на частку майна мала спадкодавець ОСОБА_3 , тому позивач ОСОБА_1 не вказує про цей будинок і не вимагає частки у спадковому майні; оскільки ОСОБА_1 має інвалідність, їй важко прибути в державну нотаріальну контору в м. Вінницю, яка виконує обов`язки Барської держконтори, крім того слід витратити кошти на проїзд, нотаріус веде прийом громадян Барського району тільки по п`ятницях за живою чергою, а записатись неможливо; тому ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Барського нотаріального округу, але в приватного нотаріуса не державні розцінки, за постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії сплачено 1800 гривень, тому держава не втрачає ні копійки зі спадщини ОСОБА_1 .

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Вітюк В. В. позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні надав пояснення, зміст яких зводиться до того, що в нотаріальному порядку можливо оформити лише право на спадкове майно за позивачем та відповідачем по 1/2 частці на зазначені у позовній заяві будинок і земельну ділянку, а позивач бажає оформити право власності на увесь будинок і земельну ділянку в цілому, що потребує додаткових витрат на переоформлення документів, тому ОСОБА_1 змушена була звернутись до суду.

На запитання суду, чому сторони не вирішили питання щодо перерозподілу часток у спадковому майні у нотаріуса в шестимісячний строк, позивач пояснила, що їм було не до того, оскільки у позивача були проблеми із здоров`ям.

У судовому засіданні представник позивача наполягав на тому, що оскільки послуги приватного нотаріуса коштують занадто дорого, а до державного нотаріуса потрапити важко, то позивач має право вирішити питання про поділ спадкового майна через суд, оскільки хоче бути власницею цілого будинку і земельної ділянки, а не їх частки. Крім того, зазначив, що оскільки писати рішення суду довго, то вони подали до суду заяву про визнання позову, щоб суд прийняв визнання позову і не писав повне рішення, а потім подали до суду мирову угоду, щоб суд затвердив угоду.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову і зазначив, що не заперечує проти того, щоб усе майно перейшло доньці. Підтвердив слова позивача про те, що вирішити питання про відмову від його частки у спадщині в нотаріуса у шестимісячний строк він не зміг, оскільки у доньки були проблеми із здоров`ям і вони займались цим питанням.

Заслухавши пояснення сторін та представника позивача, дослідивши письмові докази і з`ясувавши дійсний зміст правовідносин сторін, суд дійшов висновку, що провадження у справі слід закрити, виходячи з таких мотивів.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Київ померла ОСОБА_3 , яка є матір`ю позивача ОСОБА_1 і до моменту смерті перебувала у шлюбі з відповідачем. Ці обставини підтверджуються: свідоцтвом про смерть ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 , виданим виконавчим комітетом Барської міської ради Вінницької області 11.05.2017; свідоцтвом про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_2 , яке видано виконавчим комітетом Антонівської сільської Ради народних депутатів 05.03.1996; свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , яке видано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Барського районного управління юстиції у Вінницькій області 04.10.2014, за даними якого ОСОБА_4 змінила прізвище на « ОСОБА_5 ».

Згідно із довідкою №39 від 26.03.2021, яка видана Антонівським старостинським округом після смерті ОСОБА_3 спадщину шляхом спільної реєстрації та проживання в АДРЕСА_2 прийняли чоловік ОСОБА_2 і дочка ОСОБА_1 . Реєстрація місця проживання позивача у вказаному будинку підтверджується також даними паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого Барським РС УДМС України в Вінницькій області 09.12.2014.

Право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 і земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :02:003:0071 було зареєстровано за померлою ОСОБА_3 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягами з названого реєстру №16139920 від 15.01.2014 (підстава реєстрації права власності на будинок - рішення суду від 14.06.2013) і №16373667 від 20.01.2014 (підстава реєстрації права власності на земельну ділянку свідоцтво про право власності від 20.01.2014 індексний номер 16373329, яке наявне в матеріалах справи).

Згідно з даними витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-020 від 28.02.2020 власником земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0071 зазначена померла ОСОБА_3 .

Спадкові правовідносини врегульовано нормами Книги шостої «Спадкове право» Цивільного кодексу України.

Так, згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з частиною 3 статті 1268 ЦПК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до норм статті 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них.

За нормами частини 1 статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (а саме протягом шести місяців з часу відкриття спадщини). Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Отже, відповідно до наведених вимог законодавства позивач і відповідач є спадкоємцями першої черги і вважаються такими, що прийняли спадщину. При цьому частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Станом на момент розгляду цієї справи ні позивач, ні відповідач не отримали свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У позовній заяві не обґрунтовано, у чому саме полягає порушення прав позивача відповідачем, які саме права, свободи чи інтереси позивача відповідач не визнавав чи оспорював на момент звернення до суду. Не обґрунтовано також наявності охоронюваного законом інтересу, який підлягає захисту у суді. Не обґрунтовано цього і сторонами під час судового розгляду.

Після з`ясування усіх обставин справи і дослідження наданих доказів судом встановлено, що сторони фактично бажають відступити від засади рівності часток спадкоємців першої черги з тією метою, щоб єдиним власником будинку і земельної ділянки стала позивач.

Однак, з наведених норм законодавства вбачається, що відмова від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців допускається лише протягом строку для прийняття спадщини. Після закінчення цього строку частка у спадщині не може бути збільшена з тих підстав, що хто-небудь зі спадкоємців відмовляється від спадщини на користь інших спадкоємців. У таких випадках особа, яка прийняла спадщину, має право розпорядитись усім або частиною майна, отриманого в порядку спадкування, шляхом відчуження її іншому спадкодавцеві за договором купівлі-продажу, дарування, міни тощо.

Відповідаючи на аргумент сторони позивача про те, що сторони мають право оформити майно через суд, слід зазначити, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

У зв`язку із внесенням змін до Конституції України, на сьогодні в контексті цивільного судочинства юрисдикція судів поширюється не на всі правовідносини, які виникають у державі між особами, а саме на юридичні спори. Такі зміни обумовлені прагненням законодавця запобігти виконанню судами не притаманних їм функцій, включаючи в деяких випадках функції інших органів державної влади, оскільки суди не покликані вирішувати будь-які питання, які виникають з усіх можливих правовідносин. Функцією суду є розгляд і вирішення юридичних конфліктів, тобто - юридичних спорів. Саме про це зазначено у пояснювальній записці до проекту Закону України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)".

Внесення зазначених змін у Конституцію України обумовило запровадження правила, яке передбачено пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України, а саме: суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Отже, за змістом пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку із цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Наведені правові висновки сформульовані Верховним Судом у постанові від 01.03.2021 у справі № 372/977/19, які суд враховує у цій справі.

Судом достовірно встановлено, що дійсною причиною звернення до суду стало бажання сторін перерозподілити частки у спадковому майні після закінчення законодавчо встановленого строку для відмови від спадщини. Зокрема, позивач бажає, щоб право власності в цілому на будинок і земельну ділянку, які є спадковим майном після смерті її матері, було зареєстровано лише за нею, і відповідач також бажає цього. При цьому це спільне бажання сторони мали і до звернення до суду з позовом, про що вони підтвердили у судовому засіданні, і що також вбачається зі змісту позовної заяви і змісту письмових пояснень представника позивача.

Під час судового розгляду не встановлено жодних суперечностей чи наявності конфлікту між сторонами з приводу розподілу майна. Натомість судом з`ясовано, що перерозподілити частки у спадковому майні в порядку відмови батьком (відповідачем у справі) від частки у спадщині на користь своєї доньки (позивача у справі) сторони не змогли через те, що звернулися з цим питанням до нотаріуса після закінчення відведеного на це законом шестимісячного строку.

Судом також з`ясовано, що перерозподілити частки у майні в позасудовий спосіб сторони не бажали і не бажають лише через фінансові труднощі в оплаті послуг приватного нотаріуса, а до державного нотаріуса їм складно записатися через великі черги.

Встановлені під час судового розгляду обставини свідчать про те, що юридичний спір між сторонами відсутній, відтак на ці правовідносини сторін юрисдикція суду не поширюється.

Долучена до позовної заяви постанова приватного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 21/02-31 від 27.03.2021, якою сторонам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з причин, що не доведено факт належності правовстановлюючих документів щодо належності спірного майна спадкодавцеві, а також з підстав, що між спадкоємцями щодо поділу спадщини визначається спір щодо розподілу спадкового майна, не свідчить про наявність юридичного спору між позивачем і відповідачем за викладених у позовній заяві підстав і предмета позовних вимог, а, відповідно, і не свідчить про наявність предмета спору у цій справі. Постанову нотаріуса сторони не оспорювали і, як пояснив представник позивача, ця постанова була отримана саме з метою звернутися з позовом до суду, оскільки, на думку представника позивача, без відмови нотаріуса суд би не відкрив провадження у цій справі.

Оскільки сам спір і, як наслідок, предмет спору були відсутні на час пред`явлення позову, то провадження у цій справі підлягає закриттю на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно за законом.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Барський районний суд Вінницької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 16.08.2021.

Суддя Ю.О. Салдан