Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2021 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді: Чорного І.Я.,

за участю секретаря судового засідання: Поперечної А.С.,

позивача: ОСОБА_1 ,

третьої особи: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального провадження, в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Покровської районної у місті Кривому Розі ради, третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності за правом набувальної давності на частку в житловому будинку, -

В С Т А Н О В И В :

в листопаді 2019 року позивач звернулася до суду з позовом, який був уточнений у процесі розгляду справи, до відповідача про визнання права власності за правом набувальної давності на частку в житловому будинку.

В обгрунтування своїх вимог позивач зазначила, що згідно ордеру № 1037 від 06.08.1975 року квартира АДРЕСА_1 була надана гр. ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_4 . В подальшому, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 30.01.1995 року, власником зазначеного житла була гр. ОСОБА_4 . Позивач зазначає, що вона працювала з ОСОБА_3 на одному піприємстві, а також була знойома ОСОБА_4 , вони товаришували. Після смерті ОСОБА_3 позивач допомагала ОСОБА_4 доглядати за будинком і земельною ділянкою. В 1995 року померла ОСОБА_4 , вона організувала її поховання, оскільки родичів у неї не було. В подальшому з вересня 2005 року позивач переїхала проживати в будинок, що належав ОСОБА_4 , де проживає по теперішній час, сплачує комунальні платежі, зробила ремонт будинку, полагодила дах та огорожу земельної ділянки. В зв`язку з зазначеними обставинами позивач вважає, що вона набула право власності в порядку набувальної давності та просить визнати за нею це право.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.12.2019 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою судді від 21.02.2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 26.01.2021 року підготовче судове засідання закрито, справу призначено до судового розгляду.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Представник відповідача надала відзив на позовну заяву, просила справу слухати у її відсутності, у задоволенні позовних вимог відмовити.

Третя особа ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, не заперечував проти їх задоволення.

Суд, вислухавши сторони, допитавши свідка, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, квартира АДРЕСА_1 була надана виконкомом Жовтневої ради депутатів працюючих міста, ОСОБА_3 на склад сім`ї ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується ордером № 1037 від 06.08.1975 року.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 30.01.1995 року виданого ШУ «Октябрське» В/О «Кривбасруда», ОСОБА_4 належить частка житлового будинку АДРЕСА_2 , «А-1», загальною площею 102,7 кв.м., житловою площею 56,6 кв.м., з господарськими будівлями, сараєм «Б» та гаражем «Г».

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серія НОМЕР_1 .

Відповідно до довідки № 20 від 20.06.2018 року, що видана головою квартального комітету Копиловою Н.П., ОСОБА_1 проживає разом з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно довідки № 28, що видана головою квартального комітету ОСОБА_5 , позивач ОСОБА_1 проживає разом з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 з березня 2005 року.

Згідно Акту про проживання від 20.06.2018 року, ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 з вересня 2005 року, доглядала за будинком, сплачувала комунальні послуги, в будинку провела повну заміну електромережі, встановила ванну, дві раковини, унітаз, привела в належний стан присадибну ділянку.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що знає ОСОБА_1 , їй відомо, що вона з 2005 року стала проживати за адресою - АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 41 Конституції України, главою 24 ЦК України встановлено, що право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Отже, для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК України, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство).

По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо). Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги.

По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків (відповідно до ч. 2 ст. 344 ЦК особа, яка володіє майном, до часу свого фактичного володіння може приєднати час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є).

Звертаючись до суду позивач указує на те, що більше 10 років відкрито користується та проживає у спірному будинку, а тому просить визнати за нею право власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Відповідно до п. 13 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014, можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014, відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. Виняток прямо передбачено законом - це наявність між набувачем і власником договору, строк дії якого закінчився, а власник не заявив позову про витребування цього майна.

За змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України, добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути без титульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.

Володіння без правової підстави - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном.

Аналізуючи поняття добросовісності володіння як ознаки набувальної давності за статтею 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений в тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.05.2019 у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18).

Отже, як встановлено у судовому засіданні позивачу було достеменно відомо про наявність титульного власника спірного майна, жодних домовленостей чи договорів про користування чи володіння відповідним майном між власником майна та позивачем не було укладено, жодних правових підстав для зайняття та користування спірним житлом у позивач не було, тому на думку суду, правові підстави для визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю відсутні. Тривалий час проживання, відкритість володіння, догляд та утримання нерухомого майна не є безумовною підставою для задоволення позовних вимог з підстав, передбачених статтею 344 ЦК України.

З урахуванням ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин у справі суд також врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 31.01.2019 по справі № 225/2258/17.

Крім того, суд враховує вимоги ст.41 Конституції України, відповідно до змісту якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Аналогічний принцип непорушності права власності закріплений і в ст. 321 ЦК України.

Суд із урахуванням вказаних норм матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 не довела наявності підстав для набуття права власності на нерухоме майно за давністю володіння, а тому позов не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 4, 259, 265-268, 273 ЦПК України, ст..ст.335, 344 ЦК України суд,

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Покровської районної у місті Кривому Розі ради, третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності за правом набувальної давності на частку в житловому будинку- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з часу його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 12 квітня 2021 року.

Суддя: І. Я. Чорний