Ухвала

12 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 463/4490/18

провадження № 61-3010ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Усика Г. І., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на постанову Львівського апеляційного суду від 26 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Львівської міської ради, Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, ОСОБА_3 про визнання незаконними та скасування правовстановлюючих документів на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та ухвалених судових рішень судів попередніх інстанцій

У липні 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Львівської міської ради, Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, ОСОБА_3 про визнання незаконними та скасування правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 20 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано ухвалу Львівської міської ради

від 30 червня 2011 року № 656 «Про надання громадянам дозволу на виготовлення технічних документацій із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки в частині надання дозволу на виготовлення технічних документацій із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки» ОСОБА_3 площею

0,0514 га по АДРЕСА_1 » (пункт 4 Додатку до ухвали міської ради від 30 червня 2011 року № 656).

Визнано протиправною та скасовано ухвалу Львівської міської ради від 24 травня 2012 року № 1565 «Про затвердження громадянам технічних документацій із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки і передачу громадянам у власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок» в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки і передачу громадянам у власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок ОСОБА_3 площею 0,0514 га по АДРЕСА_1 (пункт 52 Додатку, затверджено Ухвалою Львівської міської ради від 24 травня 2012 року № 1565).

Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0.0514 га, кадастровий номер :08:008:0085, серія та номер 5579516, видане 02 липня 2013 року реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції.

У задоволенні позову в частині визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора Львівського міського управління юстиції

Савченко Т. В., Львівське міське управління юстиції, індексний номер 3583295

від 02 липня 2013 року про реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку площею 0.0514 га, кадастровий номер :08:008:0085, відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 26 січня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, рішення Личаківського районного суду м. Львова від 20 вересня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У лютому 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на постанову Львівського апеляційного суду

від 26 січня 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 15 березня 2021 року касаційну скаргу

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без руху, надано заявникам строк до 12 квітня 2021 року для подання касаційної скарги у новій редакції із зазначенням підстав касаційного оскарження судового рішення відповідно до вимог частини другої статті 389 та пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України. Роз`яснено заявникам положення пункту 1 частини першої та частину другу статті 389 ЦПК України щодо випадків касаційного оскарження судових рішень, а також положення частин першої та третьої статті 411 ЦПК України.

У квітні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у новій редакції, у якій заявники просили скасувати постанову Львівського апеляційного суду від 26 січня 2021 року та залишити в силі рішення місцевого суду, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обґрунтування

Серед основних засад судочинства Конституцією України встановлено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції.

За змістом пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Як на підставу касаційного оскарження судових рішень, у поданій на усунення недоліків касаційній скарзі, заявники посилаються на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права у зв`язку з відсутністю висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, однак не вказали норму матеріального права, яку неправильно застосував апеляційний суд та щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду.

Статтею 392 ЦПК України визначені вимоги щодо змісту касаційної скарги, зокрема особа, яка подає касаційну скаргу зобов`язана вказати підстави, на яких подається касаційна скарга, визначені статтею 389 ЦПК України, а саме зазначити конкретну норму права щодо застосування якої відсутній висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

В силу вимог статті 400 ЦПК України Верховний Суд перевіряє правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального чи процесуального права, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

В уточненій касаційній скарзі, поданій ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на виконання ухвали суду касаційної інстанції про залишення цієї скарги без руху з підстав невідповідності її змісту вимогам цивільного процесуального закону, не було усунуто зазначеного недоліку, зокрема не зазначено щодо застосування якої конкретно норми права відсутній висновок Верховного Суду. Узагальнене посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, без зазначення конкретної норми права, яку неправильно застосував апеляційний суд не дає підстав для відкриття касаційного провадження на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи наведене, станом на 12 квітня 2021 року недоліки касаційної скарги, зазначені в ухвалі Верховного Суду від 15 березня 2021 року заявники не усунули.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню заявника із касаційною скаргою на судові рішення судів попередніх інстанцій, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.

Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на постанову Львівського апеляційного суду від 26 січня

2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Львівської міської ради, Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, ОСОБА_3 про визнання незаконними та скасування правовстановлюючих документів на земельну ділянку, вважати неподаною та повернути заявникам.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. І. Усик