Справа № 758/7034/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2021 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Ковбасюк О.О.,

за участю секретаря судового засідання Ситник Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Василюшка Владислава Валентиновича про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, -

В С Т А Н О В И В:

Державний виконавець Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Василюшко В.В. звернувся до Подільського районного суду м. Києва з поданням, в якому просить тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , до виконання зобов`язань за виконавчим листом Києво-Святошинського районного суду Київської області №1-КП/369/103/13 від 26.12.2013.

В обґрунтування подання державний виконавець зазначає, що в його провадженні перебуває виконавче провадження № 48068945 з примусового виконання виконавчого листа Києво-Святошинського районного суду Київської області №1-КП/369/103/13 від 26.12.2013 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів в сумі 100000,00 грн. У зв`язку з тим, що в результаті вжитих державним виконавцем в рамках вказаного виконавчого провадження заходів не вдалося примусово виконати судове рішення, боржник від виконання рішення ухиляється, державний виконавець вважає, що застосування такого заходу впливу як обмеження боржника у праві виїзду за кордон спонукатиме його до виконання судового рішення. Тому, на підставі ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» звернувся до суду із означеним поданням.

Ухвалою судді від 26 травня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду без повідомлення сторін та за участю державного виконавця.

У судове засідання державний виконавець не з`явився, про дату час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, заяв та клопотань до суду не подав.

З огляду на наведене, суд вважає за можливе проводити розгляд подання у відсутності державного виконавця за наявними матеріалами.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подання, дослідивши матеріали справи, суд дійшов доступного висновку.

Судом встановлено, що Києво-Святошинським районним судом Київської області було видано виконавчий лист №1-КП/369/103/13 від 26.12.2013 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів в сумі 100000,00 грн.

08 липня 2015 року державним виконавцем ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві Кущ В.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №48068945 з примусового виконання виконавчого листа Києво-Святошинського районного суду Київської області №1-КП/369/103/13 від 26.12.2013.

18 вересня 2015 року державним виконавцем ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві Жорноклей О.А. було винесено постанову ВП №48068945 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

20 травня 2021 року державним виконавцем ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві було винесено постанову ВП №48068945 про доручення вчинення виконавчих дій, якою було доручено Фастівському міськрайонному ВДВС ЦМУМЮ (м. Київ) провести виконавчі дії з опису й арешту належного боржникові майна, а саме: земельної ділянки площею 0,1514 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: Київська обл., Фастівський р-н, с. Волиця (Волицька сільська рада Фастівського району Київської області).

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року (з подальшими змінами) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Згідно п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року, право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

У відповідності із ч.ч. 2, 4 ст. 6 Закону «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, у випадках, передбачених п.п. 1-9 ч.1 цієї статті, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон або у вказаних випадках паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено.

Таким чином, за наявності підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, до громадянина в залежності від наявності чи відсутності паспорта для виїзду за кордон застосовується: відмова у видачі паспорта; відмова у виїзді за кордон; тимчасове затримання чи вилучення паспорта для виїзду за кордон.

Статтею 6 цього Закону передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, а громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон.

Згідно з п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

На підставі визначених у ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» обов`язків боржника можна зробити висновок, що поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, і коли виконати цей обов`язок не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). Таким чином, основною і єдиною підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України є його свідоме ухилення від виконання зобов`язань.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В своєму поданні державний виконавець посилається на те, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, однак, державний виконавець не надав суду жодних доказів на підтвердження зазначеного, як і доказів того, що боржник обізнаний про наявність виконавчого провадження, а так само доказів вжиття всіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів для виявлення та звернення стягнення на майно боржника.

Так, держаним виконавцем долучено до подання копії постанов, винесених у рамках виконавчого провадження №48068945, разом з тим ним не надано доказів їх направлення (вручення) боржнику, отже ним не доведено факт обізнаності боржника про наявність зазначеного виконавчого провадження.

Також, у поданні державний виконавець зазначає, що виконавче провадження №48068945 було відкрито за місцем отримання пенсії боржником в Головному управлінні ПФУ у Київській області за адресою: м. Київ, Подільський район, вул. Ярославська, 40, разом з тим державний виконавець не надав до суду відомостей та доказів стосовно результатів вжитих заходів зі звернення стягнення на пенсію боржника.

Суд зауважує, що сама по собі відсутність чи недостатність майна у боржника не може бути підставою для обмеження його у праві виїзду за кордон, оскільки вирішальне значення має саме навмисне, свідоме ухилення від виконання рішення суду.

Суду не надано доказів свідомого ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовими рішеннями. Сам факт наявності відкритого виконавчого провадження не свідчить про ухилення боржника від виконання судових рішень, а наявність грошового зобов`язання не є підставою для задоволення подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Судом враховується, що тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише при наявності достатніх на це підстав.

Свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, частина друга якої передбачає: "Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною". При цьому згідно ч. 3 вказаної статті на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом, і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26 листопада 2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Отже, тимчасове обмеження у праві виїзду боржника без встановлення факту ухилення від виконання зобов`язань не буде відповідати одному із критеріїв, визначених ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, за яких обмеження права на свободу пересування може бути виправдане.

Враховуючи встановлені обставини та норми права, суд доходить висновку, що у задоволенні подання державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Василюшка В.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_1 слід відмовити.

Водночас суд вважає за необхідне роз`яснити державному виконавцю, що відмова у задоволенні зазначеного подання не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою (поданням) у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність застосування тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 260, 441 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні подання державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Василюшка Владислава Валентиновича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , відмовити.

Роз`яснити державному виконавцю Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Василюшку Владиславу Валентиновичу, що відмова у задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою (поданням) у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність застосування тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд міста Києва.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СуддяО. О. Ковбасюк