Справа № 740/4653/17
Провадження № 4-с/740/13/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2021 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участю секретаря судового засідання Зінич А. С.,

учасники справи:

-скаржник ОСОБА_1 ,

-суб`єкт оскарження заступник начальника Ніжинського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Кільова Юлія Василівна,

-представник заінтересованої особи (стягувача) ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ніжині скаргу ОСОБА_1 на дії заступника начальника Ніжинського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (далі Ніжинський МРВДВС) Кільової Юлії Василівни, стягувач ОСОБА_2 ,

установив:

22 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаною скаргою, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 17 червня 2021 року заступником начальника Ніжинського МРВДВС Кільовою Ю. В. відкрито виконавче провадження № 6832251 на підставі судового наказу № 2-н/740/282/17, виданого 27 травня 2021 року Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області. Також виконавцем прийнято постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1 , якою накладено арешт, у тому числі і на рахунок, відкритий у АТ «Райффайзен Банк», куди виплачується заробітна плата Спеціальним авіаційним загоном оперативно-рятувальної служби цивільного захисту ДСНС України, де ОСОБА_1 проходить службу. Відповідно до довідки від 15.07.2021 року заробітна плата відповідно до зарплатного проекту, укладеного між Спеціальним авіаційним загоном оперативно-рятувальної служби цивільного захисту ДСНС України та АТ «Райффайзен Банк», зараховується на картковий рахунок № НОМЕР_1 (IBAN НОМЕР_2 ).

При знятті заробітної плати ОСОБА_1 дізнався про накладений арешт та звернувся до начальника Ніжинського МРВДВС із заявою про зняття арешту із заробітної банківської картки. Листом від 13 липня 2021 року за вих. № 36514 за підписом начальника відділу йому було відмовлено у знятті арешту, накладеного на його кошти, у зв`язку з відсутністю підстав.

Накладений на рахунок в банку арешт унеможливлює отримання ним зарплати та повністю позбавляє засобів на існування.

Скаржник вважає дії заступника начальника Ніжинського МРВДВС Кільової Ю. В. при прийнятті постанови від 17.06.2021 року у виконавчому провадженні про арешт коштів боржника в частині накладення арешту на зарплатний рахунок боржника неправомірними.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив визнати дії державного виконавця при прийнятті оскаржуваної постанови неправомірними та зобов`язати державного виконавця скасувати арешт з рахунку заявника.

Державний виконавець Кільова Ю. В. заперечила проти задоволення скарги, про що подала відзив на скаргу, зазначивши, що на виконанні у виконавчій службі перебуває виконавче провадження АСВП № 65832251 з примусового виконання судового наказу, виданого Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку відповідача щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.11.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

З метою забезпечення виконання рішення суду відповідно до ст. 56, 71 Закону України «Про виконавче провадження» було прийнято постанову, оскільки заборгованість зі сплати аліментів перевищувала суму платежів за 3 місяці. Резолютивною частиною постанови зазначено накласти арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після прийняття постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику, на вимоги ст. 73 та ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження».

Оскільки постанову державного виконавця про арешт коштів боржника від 17.06.2021 року прийнято банківськими установами, то рахунки, на які накладено арешт, не відносяться до рахунків зі спеціальним режимом використання або інших рахунків, звернення стягнення на які заборонено законом.

Статтею 7 Закону України «Про платіжні системи та перекази в Україні» визначено види рахунків, що можуть відкриватися банками своїм клієнтам, чітко передбачено, що банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу) та кореспондентські рахунки. При цьому відсутній такий вид рахунків, як «соціальна картка», «зарплатна картка».

Крім того, Верховним Судом у постанові від 03.02.2021 року в справі № 756/1927/15-ц визначено правову позицію з цього приводу.

Таким чином, підстави для зняття арешту з коштів, визначених ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», станом на сьогодні відсутні.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 липня 2021 року відкрито провадження у справі за вказаною скаргою, судове засідання призначено на 12-00 год. 11 серпня 2021 року.

У судовому засіданні скаржник підтримав вимоги скарги з викладених у ній обставин та просив задовольнити. Зазначив, що він недавно дізнався про заборгованість зі сплати аліментів, раніше про це йому не було відомо. Рахунок, на який накладено арешт, є спеціальним, призначеним для отримання заробітної плати, командировочних і за харчування, а тому на нього не може бути накладено арешт. На його думку, державний виконавець повинен був відокремити цей рахунок із заробітної плати від інших.

Державний виконавець просив відмовити в задоволенні скарги з викладених у відзиві на скаргу обставин.

Представник заінтересованої особи (стягувача) ОСОБА_2 ОСОБА_3 заперечив проти задоволення скарги, пославшись на те, у скаржника існує заборгованість зі сплати аліментів у розмірі близько 155 000,00 грн. На сьогодні заборгованість погашена частково у розмірі близько 28 000,00 грн. Таким чином, арешт коштів боржника є дієвим способом виконання судового рішення. Скаржник не довів, що рахунок, на який накладено арешт, є спеціальним.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Установлено, що на виконанні в Ніжинському МРВДВС перебуває виконавче провадження АСВП № 65832251 з примусового виконання судового наказу, виданого Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку відповідача щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.11.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Постановою заступника начальника Ніжинського МРВДВС Кільової Ю. В. від 17 червня 2021 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику ОСОБА_1 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 87 294,6 грн.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

За змістом ст. 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з п. 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» заборонено звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення, до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», з виконавчих проваджень, стягувачами за якими є Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», її дочірня компанія «Газ України», публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз», постачальники електричної енергії, а боржниками - підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до п. 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

З наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом.

При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк у свою чергу в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів.

Кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат), та набули статус вкладу.

Такого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 24 червня 2015 року у справі № 6-535цс15.

Велика Палата Верховного Суду від зазначеного висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах не відступала.

При постановленні ухвали суд ураховує також правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 03 лютого 2021 року в справі № 756/1927/16-ц (провадження № 61-10611св20), у подібних правовідносинах.

АТ «Райффайзен Банк», на яке нормами ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» покладений обов`язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому, постанову виконавця про накладення арешту на кошти боржника виконало. Зазначене свідчить про те, що банк також не визнав цей рахунок та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення.

За таких обставин, рахунок не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено, кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат тощо), та набули статусу вкладу.

Зняття арешту здійснюється виконавцем відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. Також арешт може бути знятий судом у порядку оскарження відмови виконавця зняти арешт з коштів, призначених для виплати заробітної плати.

Таких самих висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20).

Статтею 24 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця.

Отже, арешт на рахунок боржника не унеможливлює отримання заробітної плати ним, за його бажанням, готівкою через касу роботодавця або поштовими переказами на вказаний ним рахунок (адресу).

За таких обставин відсутні підстави вважати, що накладення арешту на грошові кошти боржника порушує його право на отримання заробітної плати.

Посилання скаржника на висновки Верховного Суду в постановах від 17 січня 2020 року у справі № 340/1018/19, від 29 січня 2020 у справі № 820/5422/17, від 27 червня 2019 року у справі № 916/73/19, не є релевантним, оскільки правовідносини у наведених справах стосуються накладення арешту на рахунки юридичної особи роботодавця боржника, з яких здійснюється виплата заробітної плати працівникам та сплата податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, а в цій справі правовідносини стосуються питання накладення арешту на рахунок фізичної особи боржника, призначений для отримання особистих коштів, зокрема, заробітної плати.

З огляду на вказане, у задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст. 259, 263-265, 268, 272, 273, 447 453 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні скарги ОСОБА_5 на дії заступника начальника Ніжинського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Кільової Юлії Василівни, стягувач ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Повну ухвалу складено і підписано 16 серпня 2021 року.

Суддя І. М. Шевченко