Справа № 712/7086/12
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 квітня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів ГОТРИ Т.Ю., МАЦУНИЧА М.В.

при секретарі ТЕРПАЙ С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 712/7086/12 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» про заміну стягувача у справі зі стягнення на користь Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Фідобанк», боргу зі ОСОБА_1 , за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 20 січня 2021 року, повний текст якої складено 20 січня 2021 року, головуюча суддя Шумило Н.Б., -

встановив:

ТОВ «Спектрум Ессетс» 07.12.2020 звернулося до суду із зазначеною заявою мотивуючи таким.

24.12.2012 Ужгородським міськрайонним судом ухвалено рішення в справі № 712/7086/12 за позовом ПАТ «Ерсте Банк» до ОСОБА_1 про стягнення з неї на користь банку боргу за кредитним договором від 11.06.2008 № 014/1228/2/17523. На виконання рішення суду були видані виконавчі листи.

За договором від 25.09.2020 № GL3N218881 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, укладеним між ПАТ «Фідобанк», який є правонаступником ПАТ «Ерсте Банк», і ТОВ «Спектрум Ессетс», заявник набув право вимоги за кредитним договором від 11.06.2008 № 014/1228/2/17523 та усіма забезпечувальними договорами.

Відповідно до ст. 512 ч. 1, ст. 514 ЦК України, новий кредитор набуває прав і обов`язків первісного кредитора в обсязі та на умовах, що існували на момент відступлення відповідних прав, якщо інше не передбачено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні на підставі відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва і можлива на будь-якій стадії процесу. Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження.

У разі вибуття однієї зі сторін у виконавчому провадженні суд за заявою сторони або заінтересованої особи замінює таку сторону правонаступником (ст. 15 ч. 5 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 442 ч. 1 ЦПК України).

Посилаючись на ці обставини, на те, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим і підлягає виконанню, заявник просив у виконавчих документах та подальших виконавчих провадженнях із виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду від 24.12.2012 у справі № 712/7086/12 за позовом ПАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 11.06.2008 № 014/1228/2/17523 замінити стягувача Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» (, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 10) на Товариство з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» (, місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Кловський узвіз, 7, поверх 5).

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 20.01.2021 заяву задоволено, замінено стягувача ПАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», , на його правонаступника ТОВ «Спектрум Ессетс» (, місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Кловський узвіз, 7, поверх 5) у цивільній справі № 712/7086/12.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив із її обґрунтованості, з того, що правонаступництво, яке відбулося встановленим порядком у матеріальних правовідносинах, має наслідком і правонаступництво у відповідних процесуальних відносинах, в тому числі, з виконання рішення суду.

ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Андрейчук О.М., оскаржила ухвалу суду як незаконну та необґрунтовану. Доводи скарги зводяться до таких.

На виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду від 24.12.2012 у справі № 712/7086/12 виконавчі листи не видавалися. Виконавчого провадження за вказаним рішенням суду теж немає, що підтверджується витягом з Автоматизованої системи виконавчих проваджень.

Положення ст. 442 ЦПК України не передбачають заміни стягувача за відсутності виконавчого провадження або виконавчого листа, однак, суд фактично здійснив заміну стягувача у виконавчому провадженні (виконавчому листі), яких не існує.

У 2014 році ПАТ «Фідобанк» вже зверталося до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, у чому ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 12.12.2014 було відмовлено саме через те, що виконавчий лист у справі не видавався за відсутністю відповідної вимоги позивача.

Оскільки розгляд цивільної справи № 712/7086/12 закінчено, то в ній не може бути замінена сторона чи інший учасник.

З огляду на викладене, апелянт просить ухвалу суду скасувати.

У відзиві на апеляцію заявник ТОВ «Спектрум Ессетс» вказує на її необґрунтованість, просить залишити скаргу без задоволення, а судове рішення без змін. Зазначає, зокрема, що заміна стягувача, який набув відповідних прав, правонаступником може бути проведена на будь-якій стадії процесу, в тому числі, і за відсутності відкритого виконавчого провадження, оскільки без такої заміни правонаступник позбавлений можливості реалізувати свої права щодо виконання рішення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Андрейчука О.М., який апеляцію підтримав, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності інших учасників процесу, обговоривши доводи учасників процесу, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 24.12.2012 у справі № 712/7086/12, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 09.04.2013, було задоволено частково позов ПАТ «Ерсте Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, стягнуто зі ОСОБА_1 на користь банку борг за кредитним договором від 11.06.2008 № 014/1228/2/17523 у розмірі 146102,34 грн і 1461,02 грн судових витрат, в іншій частині позовних вимог відмовлено, а також відмовлено в зустрічному позові ОСОБА_1 до ПАТ «Ерсте Банк» про зобов`язання зарахування всіх платежів у повернення кредиту (а.с. 200-205 т. 1, а.с. 61-70 т. 2).

З витягу зі Статуту Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», зареєстрованого 09.10.2015, випливає, що ПАТ «Фідобанк» є правонаступником прав і обов`язків, зокрема, Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» (а.с. 86-88 т. 2).

На підставі договору від 25.09.2020 № GL3N218881 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, укладеного ПАТ «Фідобанк» із ТОВ «Спектрум Ессетс» і посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. за реєстровим № 1218, право вимоги за кредитним договором від 11.06.2008 № 014/1228/2/17523 набуло ТОВ «Спектрум Ессетс» (новий кредитор) (а.с. 79, 81-85 т. 2).

Отже, в силу положень ст. 202, ст. 512 ч. 1 п. 1, ст. 514, ст. 517 ч. 1 ЦК України та умов договору відбулася заміна кредитора в зобов`язанні з ПАТ «Фідобанк» на ТОВ «Спектрум Ессетс». Правомірність правочину презюмується, договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 204, 629 ЦК України). Тож відповідне правонаступництво відбулося встановленим порядком.

Виконавчий лист на виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду від 24.12.2012 у справі № 712/7086/12 не видавався, виконавче провадження на виконання цього рішення суду не відкривалося (а.с. 76, 127 т. 2).

Конституція України в редакції, що була чинною на час ухвалення судом першої інстанції рішення в справі, встановлювала, що судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України (ст. 124 ч. 5). В редакції, чинній на час вирішення заяви ТОВ «Спектрум Ессетс» про заміну стягувача Конституція України передбачає, що судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку (ст. 129-1). Аналогічні положення щодо обов`язковості виконання на всій території України судового рішення, що набрало законної сили, встановлені й частиною 1 статті 14 ЦПК України, а частина 2 цієї статті містить правило, відповідно до якого невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (у редакції на час ухвалення судом рішення про стягнення боргу), що відповідає положенням ст. 18 редакції цього Кодексу, чинної з 15.12.2017.

Рішення суду, що набрало законної сили, за заявою особи, на користь якої воно ухвалено, звертається до виконання (ст. 368 і ст. 431 ЦПК України відповідних редакцій ЦПК України). Реальне виконання рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковою складовою реалізації особою права на справедливий суд, передбаченого п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, що підтверджується і висловленою Європейським судом з прав людини правовою позицією у «пілотному» рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine) від 15.10.2009 (заява № 40450/04) і в багатьох інших справах як щодо України, так і щодо інших країн.

Виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, сукупністю дій органів і посадових осіб, визначених у законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених Конституцією, Законами України та іншими нормативно-правовими актами (ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження (Закон № 606-XIV), що у відповідній частині був чинним до 05.10.2016, ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (Закон № 1404-VIII), що набрав чинності з 05.10.2016). Дії, що вчиняються під час виконавчого провадження, є за своєю правовою природою процесуальними, що окрім змісту відповідного законодавства підтверджується й правовими позиціями, висловленими Верховним Судом України у ряді справ (постанова від 23.04.2014 у справі № 6-26цс14, постанова від 19.08.2014 у справі № 3-56гс14, постанова від 30.03.2016 у справі № 6-2411цс15 та ін.) та практикою Верховного Суду.

За приписами ст. 442 ч.ч. 1, 2 ЦПК України, ст. 15 ч. 5 Закону № 1404-VIII, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником; заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Ці правила застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (ст. 442 ч. 5 ЦПК України).

Верховний Суд у постановах від 15.05.2019 у справі № 370/2464/17, від 09.12.2019 у справі № 2-3627/09 і в ряді інших постанов висловив правові позиції, відповідно до яких, зокрема:

заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу;

згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник;

за змістом ст. 512 ЦК України, ст. 442 ЦПК України та ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником;

виходячи із цих норм, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення?права вимоги) на?стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора;

така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі, зокрема, відступлення права вимоги;

у зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини?5 статті 15 Закону № 1404-VIII, статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження;

виходячи зі змісту ст.ст. 512, 514 ЦК України, ст. 15 Закону № 1404-VIII, з урахуванням положень ст. 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав, зокрема, відступлення вимоги (цесія), до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача;

підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах;

норма ст. 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин;

таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу; без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом № 1404-VIII;

звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту ст.ст. 512, 514 ЦК України та??ст. 15 Закону № 1404-VIII.

У справі № 370/2464/17 Верховний Суд у ситуації, коли ставилося питання про заміну сторони виконавчого провадження за відсутності такого провадження, а конкретною вимогою заявника була заміна стягувача правонаступником у цивільній справі, провадження в якій було завершене, скасував судові рішення, якими було відмовлено в задоволенні заяви, задовольнив заяву та постановив «замінити стягувача (відповідний банк) його правонаступником (відповідним товариством)». Таке ж формулювання застосував Верховний Суд і в справі № 2-3627/09 за обставин, коли ставилося питання про заміну стягувача у виконавчому провадженні за відсутності такого провадження.

Аналогічна по суті правова позиція була раніше відображена і в постанові Верховного Суду від 21.03.2018 у справі № 6-1355/10.

Відтак слід констатувати, що ТОВ «Спектрум Ессетс» як кредитор у відносинах, що виникли з кредитного договору від 11.06.2008 № 014/1228/2/17523 та з рішення Ужгородського міськрайонного суду від 24.12.2012 у справі № 712/7086/12, боржником у яких є ОСОБА_1 , управі було ставити питання про заміну ним попереднього стягувача, а суд першої інстанції з урахуванням правових позицій, сформульованих Верховним Судом, мав підстави для задоволення заяви.

Самі по собі відсутність виконавчого листа та виконавчого провадження не можуть слугувати підставами для відмови в задоволенні заяви нового кредитора, правонаступництво якого щодо прав і обов`язків первісного кредитора вже виникло з матеріально-правових підстав і реалізувати яке щодо виконання рішення суду про стягнення відповідного боргу новий кредитор може лише шляхом набуття статусу стягувача цього боргу.

Посилання апелянта на факт відмови ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 12.12.2014 в заміні стягувача ПАТ «Ерсте Банк» правонаступником ПАТ «Фідобанк» через відсутність виконавчого листа та виконавчого провадження на виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду від 24.12.2012 у справі № 712/7086/12 (а.с. 129) не може бути взяте до уваги. За приписами ст. 263 ч. 4 ЦПК України, ст. 13 ч. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Підстав для неврахування неодноразово підтверджених через тривалий час після постановлення вказаної ухвали висновків Верховного Суду, що наведені вище, апеляційний суд підстав не вбачає, не наводилися такі підстави і апелянтом.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення про заміну стягувача ПАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», на правонаступника останнього ТОВ «Спектрум Ессетс», чого доводи апеляції не спростовують.

Поряд із цим, суд, правильно замінивши стягувача боргу за кредитним договором від 11.06.2008 № 014/1228/2/17523 виклав у резолютивній частині ухвали зайве формулювання «у цивільній справі № 712/7086/12», для чого належних підстав не мав.

Формулюючи таким чином резолютивну частину ухвали суд вийшов за межі вимог заяви, що її розглядав (ст. 13 ч. 1, ст. 442 ч.ч. 1, 5 ЦПК України), позаяк ТОВ «Спектрум Ессетс» просило замінити стягувача у виконавчих документах і у виконавчих провадженнях, а не в цивільній справі № 712/7086/12.

Окрім цього, суд не врахував, що за змістом положень ст.ст. 1-4, 107, 118, 122, 208, 223 та інших норм ЦПК України (в редакції, що була чинною на час ухвалення судом рішення в справі № 712/7086/12 і набрання ним чинності), яким регулюється порядок провадження в цивільних справах (цивільний процес), цивільне судочинство полягає в розгляді судом цивільних справ, розгляд справ покладається на суд першої інстанції, рух справи в суді розпочинається з моменту подання та реєстрації відповідної заяви і закінчується ухваленням остаточного судового рішення, після набрання яким законної сили правові підстави для провадження в справі перестають існувати. Аналогічно ці питання регулюються ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 (ст.ст. 1-4, 23, 184, 187, 258, 273 та ін.). Питання заміни сторони в справі в порядку правонаступництва вирішуються під час провадження в справі (ст. 37 і ст. 55 відповідних редакцій ЦПК України). Тож будь-які процесуальні дії в справі, провадження в якій закінчено, не ґрунтуються на законі і як такі недопустимі.

За таких обставин, на підставі ст. 376 ч. 1 п. 4, ч.ч. 2, 4 ЦПК України апеляцію слід задовольнити частково, привівши формулювання резолютивної частини ухвали у відповідність до сформованої наразі практики шляхом виключення з неї слів і цифр «у цивільній справі № 712/7086/12» та залишивши на підставі ст. 375 цього Кодексу в іншій частині апеляцію без задоволення, а ухвалу без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п.п. 1, 2, ст. 375, ст. 376 ч. 1 п. 4, ч.ч. 2, 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 20 січня 2021 року змінити, виключивши з її резолютивної частини слова і цифри «у цивільній справі № 712/7086/12» і залишивши в іншій частині апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 12 квітня 2021 року.

Судді