Провадження № 2-о/638/334/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2021 року суддя Дзержинського районного суду м. Харкова Невеніцин Є.В., при прийнятті заяви ОСОБА_1 , зацікавлена особа: Національний юридичний університет імені Ярослава Мудрого про встановлення факту, що має юридичне значення,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту перебування на військовій службі у Збройних Силах України в період навчання на військово-юридичному факультеті Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого у період з 31.07.1997 року по 31.07.2001 рік.

Суддя, вивчивши матеріали заяви, прийшов до висновку про відмову у відкриття провадження, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1, 3 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Частиною 1 статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із п.1,2 ч.1 ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до п.17 ч.1 ст.4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

В п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01.03.2013 року, зазначено, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12), Кримінальним процесуальним кодексом України (далі КПК) або Кодексом України про адміністративні правопорушення України (далі КупАП) віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства. У зв`язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Як роз`яснено в абзацах першому, сьомому пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при вирішенні питання про підвідомчість справи суди мають право враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено несудовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду. Не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту початку перебування ОСОБА_1 на військовій службі у Збройних силах України, а саме з 31 липня 1997 року, заявник обґрунтовує необхідністю зарахування періоду навчання в Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого до вислуги років та безперервної військової служби.

При цьому зазначає, що на час зарахування його на навчання до військово-юридичного факультету Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого він вважався таким, що розпочав проходження військової служби в силу вимог ст.34 Закону України «Про загальний військової обов`язок і військову службу» та п.4 Розділу І «Тимчасового положення про проходження військової служби солдатами, матросами, сержантами і старшинами», затвердженого Указом Президента України від 13.05.1993 року №174/93.

Зазначені обставини свідчать про те, що вимоги заявника полягають у встановленні факту проходження військової служби в певний період.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 , зацікавлена особа: Національний юридичний університет імені Ярослава Мудрого про встановлення факту перебування на військовій службі у Збройних Силах України в період навчання на військово-юридичному факультеті Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого у період з 31.07.1997 року по 31.07.2001 рік не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та у випадку відмови суб`єкта владних повноважень зарахувати у термін військової служби період навчання заявника у національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого, останній має право оскаржити такі дії в порядку адміністративного судочинства.

Зазначене узгоджується з постановою Верховного Суду від 19.02.2021 року по справі №509/823/16-ц в якій зазначено, що військова служба є публічною службою та враховуючи суть заявлених заявником вимог, зокрема встановлення факту, що має юридичне значення, а саме - день його прибуття на навчання до Львівського військового ліцею імені Героїв Крут (початок перебування на військовій службі) 17 липня 1992 року (згідно з наказом № 62 від 17 липня 1992 року про зарахування абітурієнта), та суб`єктний склад спірних правовідносин, справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Разом з тим у випадку відмови суб`єкта владних повноважень зарахувати у термін військової служби період навчання заявника у Львівському військовому ліцеї імені Героїв Крут він вправі оскаржити такі дії в порядку адміністративного судочинства.

Посилання заявника на висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у рішеннях Козелецького районного суду Чернігівської області, Вінницького міського суду Вінницької області, Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області є безпідставним, оскільки відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Пунктом 1 частини 1 статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного та керуючись ст. 186 ЦПК України, суддя, -

постановив:

Відмовити у відкритті провадження по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа: Національний юридичний університет імені Ярослава Мудрого про встановлення факту, що має юридичне значення.

Роз`яснити заявнику, що він не позбавлений права з відповідним позовом до суду адміністративної юрисдикції.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її підписання відповідно до ч.2 ст.261 ЦПК України та може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м.Харкова шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Є.В.Невеніцин