Справа № 310/6867/20
РІШЕННЯ

Іменем України

02 серпня 2021 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Дністрян О.М.,

при секретарі Герасимовій Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства комерційного банку „Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В с т а н о в и в :

АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 29.03.2007 року ОСОБА_2 підписала заяву б/н з метою отримання банківських послуг, та відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову, та для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 6400,00 грн. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 3.2, 3.3 договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору надав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. ОСОБА_2 належним чином не виконує взятих на себе зобов`язань, в зв`язку із чим станом на 17.06.2020 року має заборгованість в розмірі 16567,39 грн., яка складається з наступного: 12967,41 грн. заборгованість за тілом кредиту, в тому числі: 20,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту, 12947,41 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 3599,98 грн. заборгованість за простроченими відсотками, яку позивач просить стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 грудня 2020 року, ухваленому у справі №310/6867/20 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 29.03.2007 року у розмірі 12967 грн. 41 коп., а також судовий збір в розмірі 1645 грн. 24 коп., а всього 14612 (чотирнадцять тисяч шістсот дванадцять) грн. 65 коп.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 29.03.2021 року задоволено частково апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк», заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01.12.2020р. змінено щодо правового обґрунтування відмови в позовних вимогах про стягнення відсотків.

За результатами розгляду заяви представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Токмань Вікторії Тарасівни про перегляд заочного рішення, ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11.05.2021р. заочне рішення від 01 грудня 2020 року за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувано та призначено справу до розгляду в спрощеному позовному провадженні.

Представник позивача АТ КБ «Приватбанк», сповіщені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що, на її думку, вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки заява клієнта, підписана відповідачкою, не містить посилань на конкретні умови користування кредитом та його погашення, порядок нарахування та сплати відсотків за користування кредитом, інших умов кредитного договору, а Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи не є складовими кредитного договору, оскільки вони не підписані відповідачем. Також зазначила, що судом апеляційної інстанції встановлено не законність нарахування відсотків, пені, комісії, штрафів та стягнення заборгованості в розмірі, що перевищує кредитний ліміт, тобто 6400,00 грн. Не погоджується із зазначеною заборгованістю, оскільки не встановлено, з яких саме платежів (нарахувань) складається ця заборгованість. Вважає, що позивач в односторонньому порядку змінював підстави нарахування заборгованості, наприклад, при нарахованій та частково сплаченій пені в подальшому зарахував залишок до заборгованості за тілом кредиту, а згодом нараховану заборгованість за тілом кредиту змінив на заборгованість за поточним талом кредиту. Зазначила, що відповідачем станом на 30.09.2019р. внесена на погашення заборгованості сума коштів становить 27091,90 грн., що перевищують розмір вказаного кредитного ліміту. Крім того, позивачем не надано до суду будь-якого належного доказу на підтвердження заявлених вимог, а саме укладення договору між сторонами 9надання боржнику кредитної карти), наявності та розрахунку заборгованості, здійснення розрахунків між сторонами. Надані банком розрахунком заборгованості, виписка по рахунку, довідка про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, довідка про видані кредитні картки, копія Анкети-заяви позичальника, витяг з «тарифів» не засвідчені належним чином, так як не містить посади, прізвища та підпису особи, яка склала (засвідчила) дані документи та підтвердження права на його засвідчення, тому вказані документи є недопустимими.

Також від представника відповідача адвоката Токмань В.Т. до початку розгляду справи надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності відповідача.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази в їх сукупності, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до укладеного з ПАТ КБ «Приватбанк» договору б/н від 29.03.2007 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 6400,00 грн. .

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість відповідача за вказаним кредитом станом на 17.06.2020 року має заборгованість в розмірі 16567,39 грн., яка складається із наступного: 12967,41 грн. заборгованість за тілом кредиту, в тому числі: 20,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту, 12947,41 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 3599,98 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

Відповідно до анкети-заяви встановлено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, такі умови повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 29.03.2007 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема відсотків.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 29.03.2007 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, позовну давність щодо вимог банку, та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг «ПриватБанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначених в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Саме така позиція зазначена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є

договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» з часу виникнення спірних правовідносин (29.03.2007 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (вересень 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Суд вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 29 березня 2007 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у ст. 8 Конституції України.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно із ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у ст. 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У ч.ч. 1, 3, ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Враховуючи наведене, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_2 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Також суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 29.03.2007 року у вигляді заяви-анкети (а.с. 15 зв.бік), підписаної сторонами, містить лише узгодження базової процентної ставки по кредитному ліміту 1,9% на місяць, що складає 22,8% річних, на залишок заборгованості, проте банк нараховував відсотки позичальнику за такими ставками: з 01.01.2013р. 30% річних, з 01.09.2014р. 34,8% річних, з 01.04.2015р. 43,2% річних, з 01.06.2015р. 30% річних, з 11.03.2016р. 34,8% річних, з 02.09.2016р. 42% річних, тобто за ставками, більшими від узгодженої з позичальником. Таким чином, банком ця процентна ставка застосувалась лише у періоді з 27.03.2007р. по 31.12.2012р., а в подальшому була зміна в односторонньому порядку без укладення з позичальником додаткових угод, що є неприпустимим відповідно до приписів ч.3 ст. 1056-1 ЦК України. Крім того, дана заява-анкета не містить строку повернення кредиту (користування ним).

При цьому, при перевірці розрахунку відсотків та залишку, на який вони нараховуються, судом було з`ясовано, що максимальний розмір кредитного ліміту відповідачці був встановлений 25.12.2012р. у розмірі 6400 грн., а вже 08.09.2016р. він зменшений до 0,00 (а.с.14). Проте, банком визначено до стягнення суму кредиту в розмірі 12967,41 грн.

Встановлено за розрахунком та за випискою про рух коштів по картрахунку відповідача, що банк надавав кредитні кошти під нараховані проценти, поступово збільшуючи тіло кредиту на ці суми, але фактично позичальник цих коштів не отримувала та ними не користувалась.

Отже, в будь-якому разі сума фактично отриманих коштів не могла перевищувати визначеного значення ліміту 6400 грн., оскільки позичальник не погоджувалась на умови її кредитування банком у випадку відсутності коштів на рахунку для погашення відсотків. У такий же спосіб банком погашалась пеня, неправомірно нарахована відповідачу, попри узгодження такої умови договору в підписаній заяві клієнта.

Відтак, фактично використані відповідачем кредитні кошти становлять суму 6400,00 грн., заборгованість за відсотками навіть заявлена банком до стягнення у розмірі 3599,98 грн., хоча їх дійсний розмір є ще значено менший, оскільки мав розраховуватися, виходячи з узгодженої базової процентної ставки по кредитному ліміту 1,9% на місяць (22,8% річних)), а сума погашення відповідачкою заборгованості за кредитом, відповідно до наданого позивачем розрахунку, становить 28810,24 грн.

Таким чином, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» повернуті в значно більшому розмірі ніж підлягає до стягнення, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 629, 1054 ЦК України, ст.ст. 10,76,141, 263-265, ЦПК України, суд

В и р і ш и в :

В задоволенні позову Акціонерного товариства комерційного банку „Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк „Приватбанк, код ЄДРПОУ -14360570, місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д.

Відповідачка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 12 серпня 2021 року.

Суддя Бердянського міськрайонного суду

Запорізької області О. М. Дністрян