Дата документу 12.08.2021 Справа № 334/1310/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/1310/21
Провадження №22-ц/807/2791/21
Головуючий в 1-й інстанції Фетісов М.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2021 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2021 року, ухвалене у м. Запоріжжі у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №SAMDN1620 від 23.04.2019 у сумі 117958,44 гривень станом на 29.12.2020. Позов обґрунтовує тим, що 23.02.2012 ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг №б/н від 23.02.2012, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка взяті на себе обов`язки, щодо виконання умов договору, належним чином не виконувала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. 23.04.2019 між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приват Банк» укладено Додаткову угоду до кредитного договору №SAMDN1620, порушення умов якої призвело до того, що відповідач станом на 29.12.2020 має заборгованість по сплаті кредиту у сумі 117958,44 гривень.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2021 року, позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.02.2011 у сумі 298,84 (двісті дев`яносто вісім) гривень 84 копійки станом на 29.12.2020, яка складається з заборгованості за тілом кредиту.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у сумі 5 (п`ять) гривень 66 копійок.

Не погоджуючись з рішенням суду, Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволені позову та ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що заборгованість відповідача підтверджується банківськими виписками та додатковою угодою підписаною відповідачем, якою зафіксовано розмір заборгованості за кредитним договором.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2021 року це 227 000 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік» з 1 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2270,00 грн. (2270,00 грн. Х 100 = 227 000 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що23.02.2012 відповідачка підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку (далі заява від 23.02.2012) та отримала кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, пам`яткою клієнта і тарифами, складає між нею та банком договір, що підтверджується її підписом у заяві від 23.02.2012.

23.04.2019 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду, відповідно до якої Банк здійснив анулювання частини заборгованості у сумі 134625,90 гривень (п. 1.2 Додаткової угоди), враховуючи, що клієнт здійснить платіж в у сумі 4198,01 гривень до 25.10.2019 (п. 1.5.1 угоди).

Відповідно до п. 1.6 Додаткової угоди, ця угода відповідно до ст. 212 ЦК України, укладається під відкладальну обставину, а саме: в разі неналежного виконання клієнтом зобов`язань, які передбачені договором та п. 1.5 угоди вступають в дію умови про анулювання заборгованості, визначені п. 1.2 угоди, умова про зміну процентної ставки, передбачене п. 1.4 угоди. Пунктом 1.6.1 угоди встановлено, що в разі прострочення виконання клієнтом будь - якого зобов`язання, передбаченого п. 1.5.2 угоди та /чи будь - якого із зобов`язань, передбачених договором на 31 день, умова про анулювання частини заборгованості, передбачене п. 1.2, умова про зміну процентної ставки передбачене п. 1.4 угоди не поширюються.

Як вбачається з Додаткової угоди до Договору № SAMDN1620 від 23.04.2019 (далі - Угода), сума заборгованості, яка виникла з дати укладення договору до дати підписання угоди складає 134625,90 гривень. Банк здійснює прощення (анулювання) частини заборгованості, що виникла в період з дати надання клієнтові кредиту, а саме: пені в сумі 106039,86 гривень та штрафу в сумі 599,31 гривень. Строк повернення кредиту - до 25.10.2019 року. Відсоткова ставка за кредитом становить 0,01%. Перший платіж в сумі не менше 4198,01 гривень клієнт зобов`язався внести до 23.04.2019. Подальше погашення заборгованості здійснюється клієнтом шляхом здійснення платежів у сумі 3964,79 гривні до 25 числа місяця протягом 6 місяців. Розмір останнього щомісячного платежу складає 3964,81 гривні. Терміном повернення кредиту є 31-й день з моменту такого порушення. Вся заборгованість за кредитом, починаючи з дня, який слідує за днем повернення кредиту (який визначається відповідно до п.1.7.1. угоди), є простроченою. Кошти, отримані від клієнта, а також від інших уповноважених органів/осіб, для погашення заборгованості за цим договором, перш за все спрямовуються на відшкодування простроченого тіла кредиту, далі - прострочених процентів, далі - тіла кредиту, далі - процентів, далі - простроченої комісії, далі - пені, далі - судових витрат, далі - штрафів. Графіком погашення від 23.04.2019 визначені порядок і строк погашення заборгованості за Додаткової угоди до Договору № SAMDN1620 від 23.04.2019. Вказаний графік підписаний відповідачкою особисто.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № SAMDN1620 від 23.04.2019 станом на 29.12.2020 заборгованість відповідачки складає 117958,44 гривень, з яких: заборгованість за кредитом 298,84 гривень, заборгованість по відсоткам за користування кредитом 5066,91 гривень, заборгованість за пенею 112592,69 гривень.

Відповідно до виписок за договором по рахунку відповідачкою за період з 23.04.2019 по 29.12.2020 сплачені тіло кредиту в сумі 4699,04 гривень, відсотки за користування кредитом в сумі 4948,95 гривень, пеня в сумі 6934,20 гривні.

Пунктом 1.6.1 Угоди встановлено, що в разі прострочення виконання Клієнтом будь-якого із зобов`язань, передбачених п. 1.5.2. Угоди та/або будь-якого із зобов`язань, передбачених договором, на 31 день, умова про прощення частини заборгованості, передбачене п. 1.2 та умова про зміну відсоткової ставки передбачене п. 1.4 Угоди не застосовується.

Відповідно до п. 1.7 Угоди, в разі порушення Клієнтом строків по погашенню кредиту, зазначених в п. 1.5.2., понад 31 безперервно: 1.7.1 - терміном повернення кредиту є 31-й день з моменту такого порушення (але не пізніше терміну, вказаного в п. 1.3. цієї Угоди); 1.7.2 - вся заборгованість за кредитом, починаючи з дня, який слідує за днем повернення кредиту (який визначається відповідно до п. 1.7.1 Угоди), є простроченою.

Як вбачається з п. 1.7.3 Угоди, кошти отримані від Клієнта, а також від інших уповноважених органів/осіб, для погашення заборгованості за цим Договором, перш за все спрямовуються на відшкодування простроченого тіла кредиту, далі - прострочених процентів, далі - тіла кредиту, далі - процентів, далі - простроченої комісії, далі - пені, далі - судових витрат, далі - штрафів.

Таким чином, сторони при укладенні Угоди погодили, що у разі невиконання відповідачем своїх зобов`язань не застосовуються її умови в частині прощення боргу та встановлення пільгової процентної ставки, а отже продовжують діяти умови кредитного договору № SAMDN1620 в частині нарахування процентів та пені.

На підтвердження укладення кредитного договору суду надана лише заява від 23.02.2012 та розрахунок заборгованості.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, відсутні правові підстави для стягнення на користь Банку5066 грн. 91 коп. заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 112592,69 грн. заборгованість за пенею. Між тим, оскільки відповідачем не спростовані доводи позивача, щодо розміру заборгованості за тілом кредиту 298,84 грн., суд вважав доведеними ці позовні вимоги та стягнув вказану суму.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

ОСОБА_1 звернулась до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання кредитних послуг, у зв`язку з чим 23.02.2012 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 5).

У заяві-анкеті зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав додаткову угоду до договору № SAMDN1620 від 23.04.2019, відповідно до якої Банк здійснив анулювання частини заборгованості у сумі 134625,90 гривень (п. 1.2 Додаткової угоди), враховуючи, що клієнт здійснить платіж в у сумі 4198,01 гривень до 25.10.2019 (п. 1.5.1 угоди). Таким чином, відповідно до п. 1.6 Додаткової угоди, ця угода відповідно до ст. 212 ЦК України, укладається під відкладальну обставину, а саме: в разі неналежного виконання клієнтом зобов`язань, які передбачені договором та п. 1.5 угоди вступають в дію умови про анулювання заборгованості, визначені п. 1.2 угоди, умова про зміну процентної ставки, передбачене п. 1.4 угоди. Пунктом 1.6.1 угоди встановлено, що в разі прострочення виконання клієнтом будь - якого зобов`язання, передбаченого п. 1.5.2 угоди та /чи будь - якого із зобов`язань, передбачених договором на 31 день, умова про анулювання частини заборгованості, передбачене п. 1.2, умова про зміну процентної ставки передбачене п. 1.4 угоди не поширюються.

Таким чином, сторони при укладенні Угоди погодили, що у разі невиконання відповідачем своїх зобов`язань не застосовуються її умови в частині прощення боргу та встановлення пільгової процентної ставки, а отже продовжують діяти умови кредитного договору № SAMDN1620 в частині нарахування процентів та пені.

Умови додаткової угоди відповідачкою виконані не були.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В анкеті-заяві відсотки за користування кредитними коштам не зазначені.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути відсотки та пеню.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на заяву від 23.02.2012 та Додаткову угоду від 23.04.2019.

Проте, у заяві від 23.02.2012 процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про сплату неустойки (пені).

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та неустойки (пені), надані банком Додаткова угода разом з графіком погашення заборгованості від 23.04.2019, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин, а крім того вони є лише додатком до кредитного договору.

Відповідачем у справі не спростовано доводів позивача щодо отримання, використання, в тому числі і погашення кредитних коштів.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми тіла кредиту в розмірі 296,84 грн.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 12 серпня 2021 року.

Судді: С. В. Кухар

О.В. Крилова

О. З. Поляков