Ухвала

17 серпня 2021 року

місто Київ

справа № 425/3710/18

провадження № 61-4385св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерного товариства «Українська залізниця»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Луганського апеляційного суду від 30 січня 2020 року у складі колегії суддів: Дронської І. О., Стахової Н. В., Яреська А. В.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання незаконним та скасування наказу начальника структурного підрозділу «Служба перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариство «Укрзалізниця» (далі - ПАТ «Укрзалізниця») від 03 вересня 2018 року № 34-Д/ос про переведення її з посади начальника станції «Кремінне» на посаду чергового на залізничній станції «Кремінне»; поновлення на посаді начальника станції «Кремінне» структурного підрозділу «Станція Попасна» регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця»).

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 04 вересня 2019 року позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ начальника структурного підрозділу «Служба перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» від 03 вересня 2018 року

№ 34-Д/ос про переведення ОСОБА_1 з посади начальника станції «Кремінне» на посаду чергового на залізничній станції «Кремінне». Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника станції «Кремінне» структурного підрозділу «Станція Попасна» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця». Здійснено розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції встановив, що підставою переведення позивача із займаної раніше посади на іншу посаду став факт реального конфлікту інтересів між начальником станції «Кремінне» та квитковим касиром на цій же станції, які є близькими родичами. Проте наявність такого конфлікту спростовується положеннями статей 3, 27, 28 Закону України «Про запобігання корупції», а також відповідями Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - НАЗК), відповідно до яких відповідач є юридичною особою приватного права, тому на його працівників вимоги частини першої статті 28 Закону України «Про запобігання корупції» щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів не поширюються.

Постановою Луганського апеляційного суду від 30 січня 2020 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове про відмову у задоволенні позову.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, врахував, що оскаржуваний наказ відповідачем видано саме на підставі заяви позивача, а не з інших підстав; не надано доказів того, що згадана заява про переведення на іншу посаду складена позивачем під примусом, психологічним тиском; позивач ознайомилася із оскаржуваним наказом, заперечення щодо такого переведення не зазначила; приступила до виконання обов`язків на новій посаді. Зазначене свідчить про відсутність підстав для задоволення позову.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

ОСОБА_1 04 березня 2020 року із застосуванням засобів поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Луганського апеляційного суду від 30 січня 2020 року, залишити в силі рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 04 вересня 2019 року.

Визначення заявником підстав касаційного оскарження

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, врегульованих процесуальним законом.

Вивчивши зміст касаційної скарги, Верховний Суд встановив, що касаційна скарга містить визначення підстав касаційного оскарження відповідно до вимог статті 389 ЦПК України.

Заявником як підстави касаційного оскарження наведеного судового рішення визначено, що:

- оскаржуване судове рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, зокрема статті 25-1 Кодексу законів про працю України, щодо наявності документів, якими заборонено перебування на посаді у прямому підпорядкуванні родича, та положень частини першої статті 32 цього Кодексу;

- оскаржуване судове рішення ухвалене без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 18 лютого 2019 року у справі № 490/53/17 (провадження № 61-29830св18);

- судом апеляційної інстанції безпідставно застосовано положення частини першої статті 27 Закону України «Про запобігання корупції».

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ

Ухвалою Верховного Суду від 23 березня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Луганського апеляційного суду від 30 січня 2020 року на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме оскаржуване судове рішення ухвалене без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 18 лютого 2019 року у справі № 490/53/17 (провадження № 61-29830св18).

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовані правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені

пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваної постанови апеляційного суду визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За правилами частин першої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи проводиться колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційне провадження у справі підлягає закриттю з таких підстав.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що ОСОБА_1 наказом начальника Попаснянської виробничної дільниці Луганської дирекції залізничнодорожніх перевезень Донецької залізної дороги від 01 березня 2004 року № 14 призначена на посаду начальника залізничної станції «Кремінне» та на підставі заяви ОСОБА_1 від 03 вересня 2018 року наказом начальника структурного підрозділу «Служба перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» від 03 вересня 2018 року № 34-Д/ос позивача переведено на посаду чергового на залізничній станції «Кремінне» 4 класу.

ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_1 .

Наказом начальника станції «Попасна 1» Луганської дирекції залізничних перевезень Державного підприємства «Донецька залізниця» від 02 березня 2011 року № 23-ОС ОСОБА_2 призначено на посаду касира квиткового 2 категорії на станції «Кремінне»

Згідно з відповіддю НАЗК від 15 березня 2019 року № 112-08/19559/19 АТ «Укрзалізниця» за порядком створення, джерелом правового регулювання та публічними функціями відповідає ознакам юридичної особи публічного права.

На запит ОСОБА_1 НАЗК надано роз`яснення, в якому зазначено, що ПАТ «Українська залізниця» належить до юридичних осіб приватного права, на працівників яких з огляду на норми частини першої статті 28 Закону України «Про запобігання корупції» вимоги щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів не поширюються, зазначене твердження також підтверджується відповіддю НАЗК від 15 липня 2019 року

№ 112-04/57555/19.

22 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернулася до директора регіональної філії Донецької залізниці ПАТ «Укрзалізниця» із заявою про скасування наказу структурного підрозділу «Служба перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» від 03 вересня 2018 року

№ 34-Д/ос про переведення її на посаду чергового на залізничній станції «Кремінне» 4 класу

ОСОБА_1 зверталася до директора регіональної філії Донецької залізниці ПАТ «Укрзалізниця» із заявами від 26 листопада 2018 року та від 27 листопада 2018 року, в яких просила надати їй акт перевірки службою безпеки відповідача станції «Кремінне» структурного підрозділу «Станція Попасна» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» від 30 серпня 2018 року та відповіді за висновками проведеної перевірки.

На ці звернення надано відповіді від 05 грудня 2018 року вих. № ИГК-18-К-197, від 06 грудня 2018 року вих. № Д-2001/4927, від 11 грудня 2018 року

№ НЗБ-07/586 та від 18 грудня 2018 року (б/н), відповідно до яких ОСОБА_1 роз`яснили, що не має можливості надати інформацію перевірок станцій регіональної філії «Донецька залізниця» Департаментом безпеки АТ «Укрзалізниця», оскільки така інформація є конфіденційною згідно з законодавством, а також роз`яснено, що до НАЗК направлено запит з приводу його відповідей протягом 2017-2018 років щодо «конфлікту інтересів», оскільки вони суперечать одна одній.

Заробітна плата ОСОБА_1 за листопад 2018 року становила 9 504, 99 грн, а в період з березня 2018 року до серпня 2018 року - 91 909, 31 грн, що підтверджується довідками про доходи від 06 грудня 2018 року № 0131 та № 0132, виданими структурним підрозділом «Станція Попасна» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця».

Свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засіданні у суді першої інстанції пояснили, що 03 вересня 2018 року знаходилися біля кабінету директора регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» під час його спілкування з позивачем, після її виходу з кабінету ОСОБА_1 повідомила, що її примушували написати заяву про переведення на іншу посаду, а у разі її відмови погрожували звільнити її доньку або саму позивача.

Відповідно до статті 92 ЦПК України ОСОБА_1 допитана як свідок та суду пояснила, що після перевірки 30 серпня 2018 року працівниками служби безпеки відповідача її 03 вересня 2018 року викликали до директора регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» у м. Лиман та повідомили, що виявлено факт конфлікту інтересів, оскільки її донька ОСОБА_2 працює квитковим касиром на станції, де вона обіймає посаду начальника, а тому одну з них необхідно звільнити, а також запропонували їй написати заяву про переведення на іншу посаду. Після того як ОСОБА_1 відмовилася писати таку заяву, почали надходити погрози про її звільнення, тому вона змушена була написати цю заяву.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Відповідно до частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з положенням пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадках, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

У справі, яка переглядається, касаційну скаргу подано та касаційне провадження відкрито з підстав, передбачених положенням пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Так, підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі є пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме неврахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 18 лютого 2019 року у справі № 490/53/17 (провадження № 61-29830св18).

Проте, зазначена підстава касаційного оскарження не була підтверджена під час перегляду справи в межах доводів касаційної скарги позивача, оскільки правовідносини у зазначеній справі та у справі, яка переглядається, не є подібними.

Верховний Суд наголошує, що подібність правовідносин, за загальним правилом, означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

При цьому під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове правове регулювання спірних відносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної справи.

За обставинами справи, яка переглядається, предметом спору є визнання незаконним та скасування наказу про переведення позивача на іншу посаду, зобов`язання відповідача поновити заявника на попередній посаді, оскільки, як стверджувала позивач, таке переведення відбулося під психологічним тиском, добровільної згоди на переведення вона не давала. Обґрунтовуючи незаконне переведення на іншу посаду, позивач посилалася на правила статті 32 КЗпП України.

Отже, предметом доказування у цій справі є доведення факту наявності/відсутності психологічного тиску щодо написання заяви про переведення на іншу посаду, факт переведення позивача на підставі добровільної заяви відповідно до вимог статті 32 КЗпП України або відсутність такої згоди.

Водночас, у справі № 490/53/17 (провадження № 61-29830св18), висновки постанови Верховного Суду в якій, на переконання заявника, помилково не застосована апеляційним судом у справі, яка переглядається, предметом спору було визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки, як зазначила позивач, вона була звільнена за відсутності конфлікту інтересів, оскільки Законом України «Про запобігання корупції» не заборонене пряме підпорядкування близьких осіб в юридичній особі публічного права, а також у зв`язку з тим, що роботодавець не вживав заходів, передбачених Законом України «Про запобігання корупції», задля врегулювання конфлікту інтересів, а тому вважала звільнення незаконним.

Отже, у межах справи № 490/53/17 (провадження № 61-29830св18) доказуванню підлягали обставини законності/незаконності звільнення позивача у зв`язку наявністю/відсутністю конфлікту інтересів відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» та, як наслідок, наявність/відсутність підстав для поновлення на роботі.

У постанові від 18 лютого 2019 року у справі № 490/53/17 (провадження

№ 61-29830св18) Верховний Суд виклав правовий висновок щодо поширення обмеження прямого підпорядкування близьких осіб - працівників юридичних осіб публічного права, що і стало підставою для звільнення позивача у зазначеній справі. Натомість у справі, яка переглядається, безпосередньою підставою для переведення позивача стала її заява, яка, як стверджувала ОСОБА_1 , написана нею під впливом психологічного тиску.

Наведене дає підстави для висновку, що у цій справі відсутня подібність змісту та матеріально-правового регулювання спірних правовідносин зі справою, яка наведена заявником як приклад неоднакового застосування норм матеріального права.

Наведене свідчить про те, що у прикладі, наведеному заявником, як вимоги, так і підстави позову не є аналогічними, а також мають різне матеріально-правове регулювання спірних відносин, що дає підстави для висновку, що у цій справі відсутня подібність змісту та матеріально-правового регулювання спірних правовідносин зі справою № 490/53/17 (провадження

№ 61-29830св18).

Верховний Суд погоджується, що як у справі, яка переглядається, так і у справі № 490/53/17 (провадження № 61-29830св18) судами досліджувалося питання поширення дії Закону України «Про запобігання корупції», поширення обмежень прямого підпорядкування близьких осіб, проте відмовою у задоволенні позову у справі, яка переглядається, стало недоведення позивачем того, що заява про переведення написана нею під психологічним тиском та, як наслідок, переведення здійснено за відсутності добровільної згоди працівника. Водночас у справі № 490/53/17 (провадження

№ 61-29830св18), яку наведено заявником як приклад неоднакового застосування норм права судом апеляційної інстанції, не була предметом дослідження законність переведення працівника на іншу посаду під психологічним тиском, за відсутності добровільної згоди.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За таких обставин, переглянувши у касаційному порядку судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, з урахуванням неможливості встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішеннях судів попередніх інстанцій, Верховний Суд дійшов висновку, що наявність наведеної у скарзі ОСОБА_1 підстави касаційного оскарження, передбаченої у пункті 1 частини другої статті 389 ЦПК України, не була підтверджена після відкриття касаційного провадження.

Оскільки наявність наведеної у скарзі ОСОБА_1 підстави касаційного оскарження, передбаченої у пункті 1 частини другої статті 389 ЦПК України, не підтверджено після відкриття касаційного провадження, то відповідно до пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 підлягає закриттю.

Керуючись статтею 396 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Луганського апеляційного суду від 30 січня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про скасування наказу та поновлення на роботі, відкрите на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, закрити.

Ухвала суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

І. Ю. Гулейков

В. В. Яремко