Справа № 638/5625/21
Провадження № 2-з/638/228/21
УХВАЛА

Іменем України

29 червня 2021 року м. Харків

Суддя Дзержинського районного суду м. Харкова Шишкін О.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Кей-Колект», ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Руденко Оксана Євгенівна, про визнання права власності на 1/2 частину квартири та визнання недійсним договору іпотеки,

в с т а н о в и в:

У квітні 2021 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Кей-Колект», ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Руденко Оксана Євгенівна, про визнання права власності на 1/2 частину квартири та визнання недійсним договору іпотеки.

Разом із позовною заявою ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, в обґрунтування якої зазначила, що 11 вересня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №0. На забезпечення належного виконання цього договору, у цей же день, було укладено нотаріальний договір іпотеки від 11 вересня 2006 року. У травні 2020 року позивачу стало відомо, під час візита представників ТОВ «Кей-Колект», що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , була передана ОСОБА_2 , в іпотеку, АКІБ «УкрСиббанк». Позивач звернувся до суду з позовом, про визнання договору іпотеки недійсними підстав укладання договору іпотеки з порушенням представником законних інтересів малолітньої дитини, права власності цієї дитини, на нерухоме майно, укладанням договору іпотеки на неіснуючий об`єкт нерухомого майна, без письмового, нотаріально засвідченого дозволу співвласниками, без виділу в натурі і оформлені права власності на виділений в натурі об`єкт нерухомого майна на ім`я іпотекодавця.

Відповідно до п.5 іпотечного договору іпотекодержатель ТОВ «Кей-Колект» має право задовольнити свої вимоги встановлені кредитним договором за рахунок іпотечного майна (1/2 частини квартири АДРЕСА_2 ) у позасудовому порядку.

Такі дії іпотекодержателя можуть зробити неможливими чи значно ускладнити поновлення прав на нерухоме майно (іпотечну квартиру), у разі задоволення позову про визнання права власності на 1/2 частину вищезазначеної квартири та визнання іпотечного договору, щодо цієї квартири, недійсним. Також такі дії іпотеко держателя можуть привести до втрати мого рухомого майна розташованого у спірній квартирі, та коштовних речей.

ТОВ «Кей-Колект»,вже намагалося проникнути до квартири АДРЕСА_3 (яка належить на праві спільної сумісної власності третім особам), шляхом злому замків, та при повної бездіяльності Національної поліції України і тільки спільні дії відповідача 2, та третьої особи 2, та їх друзів унеможливили здійснення ТОВ «Кей-Колект» злочинних намірів щодо захоплення рухомого та нерухомого майна відповідача 2, та третьої особи 2. В подальшому дуже значний відрізок часу та велика кількість грошей знадобилися, щоб скасувати незаконну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , на ім`я ТОВ «Кей-Колект».

На підставі постанови Харківського окружного адміністративного суду від 27.10.2016 року, право власності ТОВ «Кей-Колект» на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , було скасовано.

ОСОБА_1 просила суд заборонити будь-яким органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, вчиняти будь-які реєстраційні дії, щодо трикімнатної квартири реєстраційний номер: 01,загальною площею 45,4 м2,житловою площею -27,5 м2,яка розташована за адрєсою: АДРЕСА_1 ,до вирішення справи по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Отже, заяву про забезпечення позову розглянуто без проведення судового засідання в порядку письмового провадження згідно із ч. 7 ст. 13 ЦПК України.

Розглянувши вищенаведену заяву про забезпечення позову, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Із системного аналізу зазначених норм права вбачається, що підставою для забезпечення позову має слугувати обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Частиною 3 статті 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

З сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 зроблено висновок, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання можливого рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Предметом спору у справі є вимоги про визнання права власності на 1/2 частину квартири та визнання недійсним договору іпотеки.

Суд зазначає, що цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

При цьому, в заяві про забезпечення позову не наведено належних і переконливих доказів, що невжиття таких заходів забезпечення позову, застосування яких заявлено позивачем, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду про стягнення грошових коштів у майбутньому.

Заява про забезпечення позову, окрім формального посилання на те, що відповідач може задовольнити свої вимоги встановлені кредитним договором за рахунок іпотечного майна (1/2 частина квартири АДРЕСА_3 ), не містить мотивів співмірності застосування заходів із предметом позову, підтверджену доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного зазначеного виду забезпечення позову, підстав обмежень прав та інтересів відповідача. Саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість вчинення дій, що створять перешкоди до виконання судового рішення, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ) про забезпечення позову в зазначений нею спосіб.

Керуючись ст. 149-153, 258-261, 353-355 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Кей-Колект», ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Руденко Оксана Євгенівна, про визнання права власності на 1/2 частину квартири та визнання недійсним договору іпотеки - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 29 червня 2021 року.

Суддя О.В. Шишкін