Справа № 210/271/20
Провадження 2/216/413/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06 серпня 2021 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Сидорак В.В.

за участю секретаря судового засідання - Балі А.І.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача Голєвої Н.В.

представника відповідача Новікової С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Панченка Миколи Івановича до Головного Управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Головного управління Державного казначейської служби у Дніпропетровській області про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої незаконним рішенням службової особи органу державної влади, -

Стислий виклад позиції позивача

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої незаконним рішенням службової особи органу державної влади, обґрунтовуючи тим, що 27 травня 2019 року дільничним офіцером поліції сектору превенції Металургійного ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ст. лейтенантом поліції Чеголя А.О. під час здійснення своїх повноважень було складено протокол серії АПР18 № 0189851 про те, що ОСОБА_1 , заступник директора технічного коледжу, 13.05.2019 р. близько 9 год. 40 хв. на робочому місці технічний коледж, розташований по вул. Степана Тільги, 40 у м. Кривому Розі висловлювався нецензурною лайкою по відношенню колеги ОСОБА_3 , чим вчинив правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП. Постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.10.2019 р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення - закрито, оскільки в ході судового засідання встановлена відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, а саме - об`єкту правопорушення та суб`єктивної сторони у вигляді прямого умислу на його скоєння. Внаслідок протиправних дій працівника поліції позивачу було заподіяно моральної шкоди, яка полягає у приниженні честі, гідності та ділової репутації, моральних переживаннях та фізичних стражданнях у зв`язку із загостренням хвороби, порушенні нормальних життєвих стосунків. Враховуючи глибину фізичних та душевних страждань, характер та тривалість їх немайнових втрат, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, зважаючи на невідворотність завданої шкоди та з врахуванням вимог розумності і справедливості, позивач вважає необхідним визначити розмір морального відшкодування з відповідача в сумі 25 тис. грн. на користь позивача. Крім того, позивач просить суд віднести на рахунок держави судові витрати, які позивач поніс на професійну правничу допомогу за розгляд справи, а саме 500 грн. за складання позовної заяви та 2000 грн. за надання правничої допомоги захисником.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Крім того, зазначив, що правопорушення за нібито вчинення якого відносно нього був складений протокол про адміністративне правопорушення, він не скоював, а його навмисно намагалися притягнути до відповідальності. Фактично за те, що на нього був складений протокол працівниками поліції, він довго лікувався, в сім`ї виникли проблеми з дружиною, заледве не розлучився. Він неодноразово через неправомірні дії поліції був доставлений до відділку поліції, неодноразово доводилося з`являтися до суду, справа слухалася з травня по жовтень 2019 року. Розмір моральної шкоди у 25000 грн. обґрунтований тим, що через неправомірні дії працівників поліції він пережив сильне хвилювання, яке негативно відобразилося на його лікуванні, як наслідок довелося робити ще декілька позапланових операцій. Крім цього він зазнавав постійного тиску зі сторони поліції.

Стислий виклад позиції представника відповідача ГУНП в Дніпропетровській області

Представник відповідача ГУНП в Дніпропетровській області Новікова С.А. позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні повністю. У відзиві на позовну заяву зазначила, що право громадянина на відшкодування моральної шкоди виникає у випадках, передбачених ст. 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", приписами якої встановлено вичерпний перелік випадків, за якими виникає право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом, а саме:

- постановлення виправдувального вироку суду;

- встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;

- закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати;

- закриття справи про адміністративне правопорушення.

Таким чином, право на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду дає лише встановлена незаконність дій посадових осіб.

Крім того, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. В порушення приписів закону позивач не надав суду доказів причинно-наслідкового зв`язку між діями дільничного офіцера поліції та спричинення позивачу моральної шкоди у визначеному ним розмірі.

Таким чином, враховуючи, що 09 жовтня 2019 року Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області своєю постановою провадження по адміністративному матеріалу № 3/210/1249/19 щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 173 КУпАП - закрив, керуючись ст.38, 247, 284 КУпАП (тобто в зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення), вважає, що згідно встановлених норм матеріального права у ОСОБА_1 відсутня підстава за якою виникає право на відшкодування шкоди згідно із Законом, оскільки позивач не надав до суду постанову про закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. А тому, вимоги ОСОБА_1 про відшкодування йому моральної шкоди у розмірі 25000 грн., завданої незаконним рішенням службової особи органу державної влади є безпідставними, завищеними та такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, в зв`язку з чим в їх задоволені слід відмовити.

Стислий виклад позиції представника відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області

Представник Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області Голєва Н. позовні вимоги не визнала, просили відмовити в їх задоволенні. У відзиві на позовну заяву зазначила, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, доказів необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, відновлення стосунків з оточуючими людьми, як і доказів втрати чи погіршення таких зв`язків. Крім того, позивач підтверджуючих доказів, відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, в обґрунтування зазначеної суми моральної шкоди у позовній заяві суду не надає.

Згідно постанови Верховного Суду від 06.02.2019 по справі № 199/6713/14-ц та ухвали ВССУ від 05.07.2017 по справі 210/327/15-ц не допускається стягнення з Казначейства моральної та матеріальної шкоди, заподіяної іншими суб`єктами, оскільки це змінює встановлений законодавством порядок виплати відповідних коштів. А тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

27.02.2020 року - ухвала про відкриття провадження та призначення підготовчого судового засідання.

28.07.2020 року - ухвала про витребування доказів.

28.01.2021 року - ухвала про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланнями на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серія АПР18 №018951, складеного дільничним офіцером поліції Металургійного ВП Чеголя А.О., 13.05.2019 року близько 09.40 годин ОСОБА_1 на робочому місці "Технічний коледж", що розташований в м. Кривому Розі по вул. С. Тільги, 40 висловився нецензурною лайкою у відношенні колеги ОСОБА_3 , за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 173 КУпАП.

Постановою Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.10.2019 року справу про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, закрито в зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення. При цьому в мотивувальній частині постанови суду зазначено, що під час розгляду даної справи суд дійшов висновку про відсутність об`єкту адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП у вигляді посягання на громадський порядок та спокій громадян, а також відсутність умислу ОСОБА_1 на скоєння вказаного адміністративного правопорушення, а отже в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ст. 173 КУпАП. Разом з тим, в зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки з моменту конфлікту між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 пройшов строк, більший за три місяці, провадження по справі закрито відповідно до ч. 2 ст. 38 КУпАП (а.с. 3-4).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що вона є дружиною позивача. 14 травня 2019 року у чоловіка (позивача) погіршилося самопочуття, тому вони звернулися в лікарню за допомогою. Для госпіталізації потрібен був паспорт, який на той час знаходився в робочому кабінеті чоловіка. Приїхавши на роботу, чоловік пішов до свого кабінету за паспортом. В цей час до нього прийшла начальник відділу кадрів Ємець та почала грубо ображати, в зв`язку з чим у них виник словесний конфлікт. Забравши паспорт вони знову поїхали до лікарні. Приблизно через два тижні чоловік зателефонував та повідомив, що його забирають до відділу поліції, оскільки він нібито зґвалтував ОСОБА_5 . В цей час йому повинні були робити планову операцію. Дії працівників поліції призвели до її зриву та відкладення на інший період. Працівники поліції турбували чоловіка близько двох тижнів, а розгляд справи в суді тривала близько 6 місяців. Від дій поліції погіршився стан здоров`я, в зв`язку з чим довелося робити три операції.

Згідно вимог ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Згідно ч.3 статті 19 Закону України «Про національну поліцію» держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

В даному випадку Дзержинський районний суд м. Кривого Рогузакрив провадження по справі в зв`язку зі спливом строку притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, однак у винесеній постанові констатовано, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП. Відповідно встановлення судом у своєму рішенні, яке набрало законної сили, вказаної обставини свідчить про незаконні дії з боку посадових осіб поліції, які ініціювали та здійснили дане правопорушення.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди.

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеним факт спричинення позивачу моральної шкоди, що завдана у зв`язку з порушеними стосовно нього провадженням у справі про адміністративне правопорушення та виразилась у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях, фізичних стражданнях, порушенні нормальних життєвих стосунків. На підтвердження вказаних обставин свідчить тривале перебування позивача під безпідставним адміністративним переслідуванням, (протокол про адміністративне правопорушення складено 27.05.2019 року, розгляд справи завершено 09.10.2019 року), при цьому доведення своєї невинуватості потребувало від позивача постійних, системних дій спрямованих на свій захист, що для звичайної людини не обізнаної з судовими та поліцейськими процедурами, природно породжує негативні емоції та переживання, при цьому такі процедури негативно впливають на думку оточуючих щодо відповідної особи. Зважаючи на незадовільний стан здоров`я у позивача, що підтверджується наявною в матеріалах справи копію справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , де містяться виписка із медичної картки стаціонарного хворого №п 4955, значна кількістю листків непрацездатності, виписний епікриз №П-704 та враховуючи наявністю третьої групи інвалідності у позивача, - суд також вважає доведеним, що відповідні переживання та спричинені стреси негативно відобразилися на стані здоров`я позивача, вказана обставина підтверджена і поясненнями свідка допитаної під час судового розгляду.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Розмір відшкодованої шкоди повинен відповідати правовідносинам сторін, їх ступеню вини, потребам та можливостям здійснити дійсні відшкодування шкоди без постановлення будь-кого зі сторін у скрутне становище.

Враховуючи характер та обсяг душевних страждань, яких зазнав позивач ОСОБА_1 у зв`язку з незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності, що перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із діями службової особи, що склала протокол про адміністративне правопорушення, наявність вимушених змін у його життєвих відносинах та понесених моральних стражданнях, суд приходить до висновку про необхідність визначити розмір відшкодування моральної шкоди у розмірі 15000,00 грн.

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди з Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області. В постанові ВП ВС від 27.11.2019 № 242/4741/16-ц зазначено, що згідно частини другої статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Це дозволяє зробити висновок, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки ДКСУ чи її територіальний орган не є тим суб`єктом який порушив права чи інтереси позивача.

Так, сам факт стягнення коштів із Державного бюджету України не може бути підставою для обов`язкового залучення до участі у справі відповідачем ДКСУ чи її територіального органу. У разі сприйняття подібного підходу до участі у справах про стягнення коштів, відшкодування шкоди завжди необхідно було б щоразу залучати суб`єкта, який здійснює управління рахунком, на якому розміщені грошові кошти відповідача.

З урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне вказати, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від висновку Верховного Суду України, який міститься у постанові від 08 листопада 2017 року у справі № 761/13921/15-ц (провадження № 6-99цс17), оскільки Верховний Суд України не робив висновку про обов`язкове залучення ДКСУ та неможливість задоволення позову у разі незалучення цього органу. Велика Палата Верховного Суду також вважає, що в ухвалі Верховного Суду від 04 вересня 2019 року, якою справа передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, міститься помилкове посилання на постанову Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, оскільки в тій справі зроблений висновок про повернення сум виконавчого збору, надміру сплачених до Державного бюджету України, а не про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, і не зроблено висновку про обов`язкове залучення ДКСУ та неможливість задоволення позову у разі незалучення.

Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року № 4901-VI, яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

ДКСУ та її територіальний орган можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови у позові.

Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди з Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області є безпідставними.

В частині стягнення витрат, які позивач поніс на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн. та складання позовної заяви в розмірі 500 грн. суд дійшов наступного висновку.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем, не надано жодного документу, в зв`язку з чим в задоволенні цієї вимоги слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 13, 82, 141, 206, 264-265, 280-283 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Панченка Миколи Івановича до Головного Управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Головного управління Державного казначейської служби у Дніпропетровській області про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої незаконним рішенням службової особи органу державної влади, - задоволити частково.

Стягнути з Головного Управління Національної поліції в Дніпропетровській області грошові кошти на користь ОСОБА_1 в рахунок компенсації моральної шкоди в розмірі 15000 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відомості про учасників справи:

- позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ;

- відповідач: Головне Управління Національної поліції в Дніпропетровській області, , 49101 Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Троіцька буд. 20 а;

- відповідач: Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, , юридична адреса: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Челюскіна, буд. 1.

Головуючий суддя: В.В. Сидорак