КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2021 року

Справа 759/18396/20

Апеляційне провадження № 22-ц/824/5941/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Желепи О.В. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Бесараб Наталії Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 грудня 2020 року (ухвалене в складі судді Шум Л.М., щодо дати складання повного тексту інформація відсутня)

в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, -

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь половину понесених додаткових витрат, що пов`язані з лікуванням дітей, а саме: на стоматологічне лікування сина ОСОБА_3 у розмірі 5 815 грн. у 2020 році, на офтальмологічне лікування доньки ОСОБА_4 у розмірі 1 676 грн. у 2019 році, витрат пов`язаних з відвідуванням ОСОБА_5 танцювальної студіії « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у розмірі 6 850 грн. за період з 05.03.2019 р. по 15.10.2020 р., витрат пов`язаних з відвідуванням ОСОБА_4 танцювальної студії « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у розмірі 12 390 грн. за період з 26.10.2017 р. по 15.10.2020 р., витрати пов`язані з придбанням для дітей ноутбука з програмним забезпеченням на суму 34 396 грн. 50 коп. А всього позивачка понесла додаткові витрати на дітей за період з 26.10.2017 р. по 26.10.2020 р. у розмірі 61 127 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує довідкою про оплату танцювальної студії «Луна», яку відвідує ОСОБА_5 на суму 6 850 грн. (а.с. 16), довідкою про оплату танцювальної студії «Луна», яку відвідує ОСОБА_4 на суму 12 390 грн. грн. (а.с. 17), консультативним висновком спеціаліста від 17.08.2020 року ( а.с. 11), довідкою лікаря-офтальмолога від 30.07.2019 року (а.с. 12), медичною довідкою стоматологічного хворого ОСОБА_5 (а.с. 13-15), актом здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) № 0006880 (а.с. 18), копією чека № 596136 від 20.08.2020 року (а.с. 19), актом виконаних робіт від 11.07.2020 року (а.с. 20), копією чеку № MDHQ7QQCB0711 від 11.07.2020 року (а.с. 21), копією чека на суму 860 грн. та копією чека на суму 1 320 грн. (а.с. 22), довідкою про виконане лікування від 28.06.2020 року (а.с. 23),актом виконаних робіт від 24.07.2020 року та копією чеку на сму 1 670 грн. (а.с. 24), копією чеку на суму 900 грн. 01 коп. від 08.08.2019 року ( а.с. 25), копією чека на суму 34 396 грн. від 11.10.2020 року (а.с. 26).

Загальна сума понесених витрат позивачкою на дітей за період з 26.10.2017 року по 26.10.2020 року складає 61 127 грн. 00 коп., 50 % від загальної суми витрат становить 30 563 грн. 50 коп.

За твердженням позивачки, син ОСОБА_5 відвідує з 05.03.2019 року танцювальну студію «Луна» і за період з 05.03.2019 року по 15.10.2020 року позивачкою сплачено 6 850 грн., донька ОСОБА_4 відвідує з 26.10.2017 року танцювальну студію «Луна» і за період з 26.10.2017 року по 15.10.2020 року позивачкою сплачено за навчання 12 390 грн. Витрати на лікування, а саме: ОСОБА_4 має вади зору і потребує лікування, що підтверджується консультативним висновком спеціаліста від 17.08.2020 року, ОСОБА_5 перебуває на диспансерному обліку у стоматолога з діагнозом: Хронічний фіброзний кульпіт, що підтверджується медичною карткою стоматологічного хворого, у зв`язку з цим у 2020 році позивачкою витрачено на лікування ОСОБА_3 5 815 грн., на офтальмологічне лікування доньки ОСОБА_4 у 2019 році позивачка витратила 1 676 грн., а також у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби ( COVID-19) в Україні та дистанційним навчанням, позивачка змушена була придбати для дітей ноутбук з програмним забезпеченням на суму 34 396 грн.

Таким чином, вказує, що нею було понесено додаткові витрати на утримання дітей, пов`язані із лікуванням та відвідуванням танцювальної студії на загальну суму 61 127 грн., відповідач в добровільному порядку відмовляється від участі у додаткових витратах, а тому просить суд стягнути на її користь з відповідача половину вказаних витрат у сумі 30 563 грн. 50 коп.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 21 грудня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду 23.02.2021 року ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалите нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, незаконність та необґрунтованість рішення суду, ухваленого без повного та всебічного з'ясування обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказувала, що суд не повно встановив обставини справи, нею на підтвердження заявлених вимог були надані чеки , яким суд не надав належної оцінки. Суд безпідставно відмовив у стягненні витрат на придбання ноутбуку, через дистанційне навчання дітей, а також витрат на навчання в танцювальній студії.

Крім того, як на підставу скасування рішення суду посилалася на правові висновки Верховного Суду, висловлені в постановах від 24.02.2016 року по справі №6-129цс15.

Відповідач, отримавши копію ухвали про відкриття апеляційного провадження разом з копією апеляційної скарги та доданими до неї матеріалами, своїм правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Також не звертався до апеляційного суду з клопотанням про продовження строку для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 ст. 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку, судове засідання не проводиться.

Враховуючи зазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 грудня 2020 року підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з наступних підстав.

За правилами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону, рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 грудня 2020 року не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не доведено, що їх спільні з відповідачем діти потребують додаткових витрат на танцювальні гуртки на лікування та придбання ноутбука з програмним забезпеченням.

З матеріалів справи вбачається, що сторони у справі є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження (а.с. 8; 9).

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

В ст. 7 СК України зазначено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Відповідно - обов`язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків.

Частинами 1 - 3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій та (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями ст. ст. 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (ст. ст. 180, 183 СК України); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами - розвиток здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо (ст. 185 СК України); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоровся, навчальному або іншому закладі, при цьому, якщо батьки не беруть участь в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (ст. 193 СК України); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови, якщо батьки можуть надавати таку допомогу (ст. 198 СК України).

Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків.

Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків додаткових витрат, суд відносить частину витрат на іншого.

Статтею 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких наданий в вищевказаній статті. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, хворобою, каліцтвом. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи гірському курорту). Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків тощо.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватися відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписки з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Про стягнення коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Вищенаведені правові позиції, викладені в постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року, (справа № 6-1489цс17); постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду (справа № 127/16614/15ц, провадження № 61-2371св18 від 21 лютого 2018 року, справа № 666/5055/15-ц, провадження № 61-6827св18 від 16 травня 2018 року); у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду (справа № 2-1161/2011, провадження № 61-15690св18 від 10 травня 2018 року, справа № 272/118/17-ц, провадження № 61-13311св18 від 08 травня 2018 року).

Разом з тим, суд першої інстанції вищенаведених положень закону не врахував, не повно з`ясував обставини справи, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для застосування положень ст. 185 СК України, якою передбачено обов'язок батьків приймати участь у додаткових витратах на дитину.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, знайшли своє підтвердження.

Відповідно до п.1, п. 4 ч. 2 ст. 376 ЦПК України неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права є підставою для скасування судового рішення з ухваленням нового судового рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення.

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що на стоматологічне лікування ОСОБА_5 у 2020 році позивачка витратила у загальному розмірі 5815 грн. 00 к., на підтвердження чого позивачем було надано копію квитанцій про сплату, а саме: квитанція 8 від 20.08.2020 року у розмірі 275, 00 грн. (а.с. 19), квитанція 7 від 11.07.2020 року у розмірі 1090, 00 грн. (а.с. 21), квитанція від 09.09.2020 року у розмірі 860, 00 грн., квитанція від 25.08.2020 року у розмірі 1320, 00 грн. (а.с. 22), квитанція від 27.07.2020 року у розмірі 1670, 00 грн.,

З медичної документації вбачається, що стоматологічне лікування пов`язано з наявністю хронічного захворювання у сина сторін, що є особливою обставиною, яка відноситься до стану здоров`я.

Також позивачем надано підтвердження про сплату послуг на офтальмологічне лікування доньки ОСОБА_4 у розмірі 1 676 грн. у 2019 році, а саме квитанція від 13.08.2019 року у розмірі 776,00 грн (а.с. 24), квитанція від 08.08.2019 року у розмірі 900, 00 грн. (а.с. 25)

З наведеного слідує, що позивачем здійснено додаткові витрати, пов`язані з лікуванням доньки та сина, на загальну суму 7491 грн (5815+1676), які повністю відповідають критеріям ст. 185 СК України.

Водночас, колегія суддів приходить до висновку, що понесені позивачкою витрати на оплату відвідування танцювальної студії « ІНФОРМАЦІЯ_1 », не можливо розцінювати як особливі (виняткові) в розумінні ст.185 СК України обставини, з огляду на наступне.

Суду не було надано доказів, що діти сторін мають особливі здібності в танцях. Відвідування танцювальної студії для розвитку дітей, має покриватись розміром аліментів, присудженим судом. Позивач на власний розсуд прийняла рішення про можливість оплачувати двом дітям танцювальну студію, проте такі витрати не є додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України, за відсутності особливих досягнення в певному виді спорту (тацях).

Також колегія суддів вважає, що районний суд вірно відмовив у частині задоволення позовних вимог щодо придбання ноутбука з програмним забезпеченням, так як чеками/квитанціями про придбання ноутбуку не доведено, що товари, зазначені у вказаних чеках, були придбані саме для потреб дітей. Крім того, витрати на шкільне обладнання також не є додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесених додаткових витрат на дітей в сумі 3745 грн. 50 коп., що є половиною витрат на лікування дітей.

Враховуючи те, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, порушив норми процесуального права, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивачка звільнена від сплати судового збору на всіх судових стадіях.

За приписами Закону України "Про судовий збір" за подання позовної заяви підлягав сплаті судовий збір в сумі 840,80 грн, а за подання апеляційної скарги - 1261,20 грн.

Таким чином, з ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір в дохід держави в сумі 2 102,00 (840,80+1261,20).

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (227 000,00 грн); справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 грудня 2020 року - скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) понесені додаткові витрати на дітей в сумі 3745 (три тисячі сімсот сорок п`ять ) грн. 50 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) в дохід держави судовий збір в сумі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 05 квітня 2021 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді В.А. Кравець

О.Ф. Мазурик