ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 червня 2021 року

м. Київ

справа № 541/2130/16-ц

провадження № 61-20946св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Фаловської І. М.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Мартєва С. Ю., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

стягувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг»,

суб`єкт оскарження - державний виконавець Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Карпенко Роман Васильович,

боржник - ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг», подану адвокатом Макєєвим Віталієм Миколайовичем, на ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 2 вересня 2019 року, постановлену у складі судді Городівського О. А., та постанову Полтавського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року, прийняту колегією у складі суддів: Кривчук Т. О., Бондаревської С. М., Лобова О. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог скарги

У червні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» (далі - ТОВ «УМ Факторинг») звернулось зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Карпенка Р. В.

Скаргу мотивувало тим, що рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 6 березня 2017 року стягнено з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» (далі - ПАТ «СК «Країна») 37 388, 58 грн страхового відшкодування та 1 378 грн судового збору. 18 травня 2017 року на виконання вказаного рішення Миргородським міськрайонним судом Полтавської області видано виконавчий лист № 2/541/58/2017-ц.

15 березня 2019 року ПАТ «СК» «Країна» та ТОВ «УМ Факторинг» уклали договір факторингу, відповідно до умов якого ПАТ «СК «Країна» відступила ТОВ «УМ Факторинг» право вимоги до ОСОБА_1 .

Товариство зазначало, що статтею 514 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У зв`язку з наведеним ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 2 травня 2019 року замінено сторону виконавчого провадження з ПАТ «СК «Країна» на ТОВ «УМ Факторинг».

У червні 2019 року після отримання витягу про стан виконавчого провадження з Автоматизованої системи виконавчого провадження Міністерства юстиції України ТОВ «УМ Факторинг» стало відомо, що державний виконавець не вчиняв з виконання судового рішення жодних дій, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Посилаючись на зазначене, ТОВ «УМ Факторинг» просило визнати незаконною бездіяльність державного виконавця Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Карпенка Р. В.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 2 вересня 2019 року у задоволенні скарги відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець вживав заходи примусового виконання рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 6 березня 2017 року, зокрема, направляв запити щодо наявності у боржника майна, доходів та коштів, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження № 54858667, які досліджені судом.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 2 вересня 2019 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу ТОВ «УМ Факторинг», суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вважав, що до таких висновків суд дійшов на підставі всебічного і повного з`ясування обставин справи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У листопаді 2019 року представник ТОВ «УМ Факторинг» - адвокат Макєєв В. М. подав до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 2 вересня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення скарги.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій належним чином не з?ясували фактичних обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення, та дійшли помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги.

Зокрема, заявник вказував на залишення поза увагою судів невжиття державним виконавцем передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішення суду, а саме ненаправлення запитів до відповідних державних органів щодо зареєстрованої техніки, машин, механізмів, устаткування великовантажних автомобілів та інших технологічних транспортних засобів. Не перевірено судами і періодичність направлення запитів щодо виявлення рахунків боржника, нерухомого і рухомого майна та його майнових прав і доходів.

Крім того, матеріали справи містять доручення Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області № 3 від 10 червня 2019 року, відповідно до якого відбулася заміна державного виконавця Карпенка Р. В. у всіх відкритих виконавчих провадженнях на державного виконавця Кондратенко Н. А.

У зв`язку з цим, у судовому засіданні заявлено клопотання про залучення до участі у справі державного виконавця Кондратенко Н. А. як посадову особу, до компетенції якої належить вирішення питання про усунення порушень, однак клопотання залишено поза увагою судів.

Посилаючись на зазначене, заявник просив про задоволення скарги.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Встановлені судами попередніх інстанцій фактичні обставини справи

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що постановою заступника начальника Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління у Полтавській області Карпенка Р. В. від 11 жовтня 2017 року відкрито виконавче провадження № 54858667 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «СК «Країна» 37 388,58 грн страхового відшкодування та 1 378 грн судового збору.

15 березня 2019 року ПАТ «СК «Країна» та ТОВ «УМ Факторинг» уклали договір факторингу, відповідно до умов якого ПАТ «СК «Країна» відступила ТОВ «УМ Факторинг» право вимоги до ОСОБА_1 .

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 2 травня 2019 року замінено сторону виконавчого провадження з ПАТ «СК «Країна» на ТОВ «УМ Факторинг».

Також судами встановлено, що на 1 серпня 2019 року виконавче провадження з виконання рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 6 березня 2017 року зупинено, оскільки у відділі відсутні відомості про заміну сторони у виконавчому провадженні.

Наказом Головного територіального управління юстиції у Полтавській області № 575/к від 10 червня 2019 року державного виконавця Карпенка Р. В. переведено до іншого відділу державної виконавчої служби, а виконавче провадження з виконання рішення суду від 6 березня 2017 року передано на виконання державному виконавцю Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Кондратенко Н. А.

З матеріалів виконавчого провадження, які досліджені у судовому засіданні, суди попередніх інстанцій встановили, що державний виконавець вживав заходів з виявлення майна та джерел доходу боржника, за рахунок яких можливо здійснити дії з примусового виконання рішення суду. З урахуванням отриманої інформації виявити майно боржника не вдалося.

Звертаючись з відповідною скаргою, ТОВ «УМ Факторинг» подало витяги з реєстрів про наявність майна та доходу у ОСОБА_1 .

Судами попередніх інстанцій надано оцінку витягам з реєстрів про наявність майна та доходу у ОСОБА_1 і зазначено, що ці витяги з реєстрів не стосуються боржника, так як боржник ОСОБА_1 має інший реєстраційний номер облікової карти платників податків - НОМЕР_1 .

Позиція Верховного Суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460 IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Пунктом 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час подання касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України у тій же редакції Кодексу).

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін» (Жовнер проти України, № 56848/00, § 33, Європейський суд з прав людини, від 29 червня 2004 року).

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною третьою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням.

Обґрунтовуючи скаргу, ТОВ «УМ Факторинг» посилалось на те, що державним виконавцем Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління у Полтавській області порушено вимоги статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки не здійснені необхідні дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Частиною другою статті 451 ЦПК України визначено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Вирішуючи справу, суди попередніх інстанцій вказували, що матеріалами справи підтверджено направлення державним виконавцем з метою виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 37 388,58 грн страхового відшкодування та 1 378 грн судового збору запит № 8049 від 23 травня 2018 року до Міністерства внутрішніх справ України Регіональний сервісний центр у Полтавській області Територіальний сервісний центр № 5344

З листа Міністерства внутрішніх справ України Регіональний сервісний центр у Полтавській області Територіальний сервісний центр № 5344 № 1236 від 14 вересня 2018 року суди встановили, що за ОСОБА_1 транспортні засоби не зареєстровані.

Державним виконавцем отримано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 124959736 від 23 травня 2018 року, з якої суди встановили, що будь-яке нерухоме майно за боржником ОСОБА_1 також не зареєстровано.

З акта заступника начальника Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління у Полтавській області Карпенка Р. В. від 14 вересня 2018 року суди встановили, що ОСОБА_1 за адресою проживання не проживає більше двох років. Належного боржнику майна, на яке можливо звернути стягнення, не виявлено. Зі слів батька боржника, ОСОБА_1 виїхав за кордон на заробітки, місце перебування його невідоме.

Згідно наданих відповідей з Пенсійного фонду України від 8 травня 2019 року та Державної фіскальної служби України від 8 травня 2019 року про джерела прибутків ОСОБА_1 суди встановили, що у боржника доходи відсутні.

З урахуванням зазначеного, суди попередніх інстанцій вважали, що державним виконавцем Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління у Полтавській області Карпенком Р. В. належним чином вчинялись дії, спрямовані на встановлення належного боржнику рухомого і нерухомого майна, наявність джерел прибутку (доходу), здійснено вихід за адресою проживання боржника та встановлено, що боржник за місцем реєстрації не проживає, а також встановлено відсутність у вказаному житловому приміщенні належного боржнику майна, на яке може бути звернено стягнення.

Також суди зазначали, що наведені у скарзі доводи є узагальнюючими та не вказують на жодне конкретне порушення вимог закону державним виконавцем при здійсненні ним виконавчих дій.

Встановивши зазначене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги.

Доводи заявника про невстановлення судами фактичних обставин справи, які мають значення для її правильного вирішення, касаційний суд вважає безпідставними, оскільки такі доводи спростовуються змістом оскаржуваних судових рішень.

Безпідставними касаційний суд вважає і доводи про залишення поза увагою судів клопотання щодо залучення до участі у справі державного виконавця Кондратенко Н. А., оскільки, вирішуючи дане клопотання, суди попередніх інстанцій зазначили наступне.

За частиною третьою статті 450 ЦПК України, якщо суд встановить, що особа, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються, звільнена з посади (не здійснює відповідну діяльність), він залучає до участі в справі посадову особу, до компетенції якої належить вирішення питання про усунення порушення права чи свободи заявника.

Не встановивши незаконною бездіяльність державного виконавця Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Карпенка Р. В., суди попередніх інстанцій вважали, що правових підстав для залучення до участі у справі посадової особи, до компетенції якої належить вирішення питання про усунення, немає.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи, фактично зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно установлених обставин справи та зводяться виключно до переоцінки доказів, їх належності та допустимості. Проте в силу вимог статті 400 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час подання касаційної скарги, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Таких порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов?язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов?язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов?язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання виконання судом обов?язку щодо надання обґрунтування, яке випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судових рішення.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки суди попередніх інстанцій ухвалили судові рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 410 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час подання касаційної скарги, є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень без змін.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статями 400, 410 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час подання касаційної скарги, статтею 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг», подану адвокатом Макєєвим Віталієм Миколайовичем, залишити без задоволення.

Ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 2 вересня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийІ. М. Фаловська
Судді: В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко С. Ю. Мартєв В. А. Стрільчук