Справа № 175/2451/21
Провадження № 2/175/771/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М ЕН Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2021 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бойко О.М.,

при секретарі судового засідання Кучеренко О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Слобожанське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, третя особа: Дніпровська районна державна нотаріальна контора про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності в порядку спадкування законом,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, третя особа: Дніпровський районна державна нотаріальна контора про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності в порядку спадкування законом. В обґрунтування позову зазначає, що у 2017 році померла його мати ОСОБА_2 після смерті матері залишилася спадщина у тому числі на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 53,3 кв.м., яка належала померлій на підставі Договору купівлі-продажу від 14 вересня 1998 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Тулаіновою О.М. та зареєстрований в реєстрі за №727 і зареєстрований в Новомосковському «БТІ» 02 листопада 1998 року за реєстровим номером №6944-36. У визначений законом строк він звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак відповідною постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом, оскільки надано для оформлення документи, які не знайдені нотаріусом при перевірці Реєстрів для реєстрації нотаріальних дій та архівних справ №ІІ-2, зокрема нотаріусом зазначено, що під реєстровим номером 727, зареєстрована інша нотаріальна дія, а також згідно Реєстру для реєстрації бланків, бланк серії ААН № 197034 використано при вчиненні іншої нотаріальної дії.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт належності спадкодавцю ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 правовстановлюючого документу на квартиру АДРЕСА_1 , а саме - Договору купівлі-продажу від 14 вересня 1998 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Тулаіновою О.М. та зареєстрований в реєстрі за №727 і зареєстрований в Новомосковському «БТІ» 02 листопада 1998 року за реєстровим номером №6944-36; визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 53,3 кв.м, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Представник Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області у судове засідання не з`явився, відповідно до листа Підгородненський міський голова просить суд слухати справу за його відсутності та ухвалити судове рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Представник Дніпровської районної державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, відповідно до листа Завідувач нотаріальної контори просить суд слухати справу за її відсутності та ухвалити судове рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи здійснення розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст. 89 ЦПК України, дійшов до наступного.

Позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини (ст. 30 ЦПК України).

Враховуючи що предметом спору є визнання права власності на нерухоме майно квартиру у місті Підгородне Дніпровського району Дніпропетровської області, справа прийнята до провадження з дотриманням вимог правил підсудності.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України.

Згідно із ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У абзаці 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Окрім того, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Разом із цим, відповідно до ч 3. ст. 16 ЦК України, суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Так, відповідно до ч.ч. 2 - 4 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (ст. 82 ЦПК України).

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, видане виконавчим комітетом Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області серії НОМЕР_1 від 17 липня 2017 року.

Факт родинних відносин з померлою підтверджується відповідним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (№ витягу: 9), згідно якого зокрема у відомостях про матір зазначено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, факт родинних відносин також підтверджується відповідною довідкою з місця проживання, згідно якої вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 були зареєстровані ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та її син ОСОБА_1 , 1980 року народження.

Так, за життя ОСОБА_2 було придбано нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідним Договором купівлі-продажу квартири від 14 вересня 1998 року посвідчений приватним нотаріусом Тулаіновою О.М. за реєстраційним номером 727 (бланк серії ААН №197034) про продаж зазначеної квартири.

Також належність ОСОБА_2 вищевказаної квартири підтверджується відповідною довідкою від 24 січня 218 року за вих. №70 виданої з КП «БТІ» Дніпровської районної ради Дніпропетровської області».

Таким чином, після смерті ОСОБА_2 , відкрилася спадщина на належне їй майно, зокрема на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

У свою чергу, ОСОБА_1 , як спадкоємиць першої черги та як особа, яка на момент смерті була зареєстрована і проживала разом зі спадкодавцем, звернувся до державного нотаріуса Дніпровської районної державної нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_2 , однак відповідною постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, державним нотаріусом Дніпровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвою Л.В., ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом, оскільки надано для оформлення документи, які не знайдені нотаріусом при перевірці Реєстрів для реєстрації нотаріальних дій та архівних справ №ІІ-2, зокрема нотаріусом зазначено, що під реєстровим номером 727, зареєстрована інша нотаріальна дія, а також згідно Реєстру для реєстрації бланків, бланк серії ААН № 197034 використано при вчиненні іншої нотаріальної дії.

Так відповідно до довідки КП «БТІ» Дніпровської районної ради» згідно даних архіву КП «БТІ» станом на 31.12.2012 року архівна справа б/н за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 є власником 1/1 частки квартири загальною площею 53,3 кв.м., житлова площа 27,3 кв.м. Підставою виникнення права власності на вказану квартиру є договір купівлі-продажу від 14 вересня 1998 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Тулаіновою О.М. та зареєстрований в реєстрі за №727 та зареєстроване в Новомосковському «БТІ» 02 листопада 1998 року за реєстровим номером №6944-36.

Крім того, факт належності спадкодавцю майна підтверджується також самим Договором Купівлі-продажу квартири від 14 вересня 1998 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Тулаіновою О.М. та зареєстрований в реєстрі за №727 та зареєстроване в Новомосковському «БТІ» 02 листопада 1998 року (Бланк документу серії ААН №197034) і даний договір, у законному порядку, ніким не оспорюється та не визнається недійсним.

Таким чином, наявність вказаних у постанові нотаріуса перешкод у вигляді розбіжностей у типі документів, що посвідчують належність спадково майна, створюють ОСОБА_1 перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, тому з метою реалізації свого права на спадщину, та отримання свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 вимушений звернутись до суду з даним позовом про встановлення факту належності документу та визнання права власності за законом на спадкове майно після смерті матері.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ч.2. ст. 315 ЦПК у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до роз`яснень абз. З п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщин.

Відповідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За змістом вимог ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі підлягають державній реєстрації, а відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі рішень судів.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб.

З огляду на те, що інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після смерті ОСОБА_2 не має, що підтверджується копією спадкової справи, а спірне нерухоме майно знаходиться на території м.Підгородне, Дніпровського району, Дніпропетровської області, належним відповідачем по даній справі є саме Підгородненська міська рада Дніпровського району Дніпропетровської області.

З огляду на зазначене вище, позивачем суду надано належні та допустимі докази на підтвердження позову, а відтак у судовому порядку підлягає встановленню факт належності спадкодавцю ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 правовстановлюючого документу на квартиру АДРЕСА_1 , а саме - Договору купівлі-продажу від 14 вересня 1998 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Тулаіновою О.М. та зареєстрований в реєстрі за №727 і зареєстрований в Новомосковському «БТІ» 02 листопада 1998 року за реєстровим номером №6944-36. Крім того, у судовому порядку за позивачем необхідно визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 53,3 кв.м, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідно до ст. 141, 142 ЦПК України судові витрати віднести за рахунок позивача ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 182, 321, 328, 319, 328, 392, 1218, 1261, 1268, 1296 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 5, 6, 7, 9, 10, 11, 12, 13, 18, 19, 23, 30, 28, 44, 48, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 83, 89, 121, 128, 133, 141, 142, 177, 209, 223, 229, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280, 282, 284, 289, 315 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, третя особа: Дніпровська районна державна нотаріальна контора про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити у повному обсязі.

Встановити факт належності спадкодавцю ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 правовстановлюючого документу на квартиру АДРЕСА_1 , а саме - Договору купівлі-продажу від 14 вересня 1998 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Тулаіновою О.М. та зареєстрований в реєстрі за №727 і зареєстрований в Новомосковському «БТІ» 02 листопада 1998 року за реєстровим номером №6944-36.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 53,3 кв.м, з яких загальна площа приміщень 49,5 кв.м, житлова площа 27,3 кв.м, допоміжна площа 22,2 кв.м, а також площа літніх приміщень 3,8 кв.м, та яка складається з наступного: 1 коридору, площею 8,4 кв.м; 2 вбиральні, площею 1,1 кв.м; 3 - ванної, площею 2,7 кв.м; 4 кухні, площею 9,1 кв.м; 5 кімнати, площею 10,0 кв.м; 6 комори, площею 0,9 кв.м; 7 кімнати, площею 17,3 кв.м; І лоджія, площею 3,8 кв.м, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідно до ст. 141, 142 ЦПК України судові витрати віднести за рахунок позивача ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Бойко