Справа № 344/5097/20
Провадження № 22-ц/4808/373/21
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Василишин Л.В., Томин О.О.

з участю секретаря Пацаган В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Укрсиббанк» на рішення Івано-Франківського міського суду від 17 грудня 2020 року, у складі судді Польської М.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк», Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання права власності та зняття арешту,

в с т а н о в и в:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , ПАТ «Укрсиббанк», Івано-Франківського МВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання права власності на 1/2 частку приміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_1 та зняття арешту з даної частки.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 23.04.1988 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 укладено шлюб. 27 жовтня 2005 року ними придбано приміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_1 , загальною площею 150.3 м.кв., дане майно було зареєстровано на ім`я відповідача ОСОБА_2 . Договорів щодо приміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » між ними не укладалось. 24 квітня 2007 року вказане приміщення кафе було передано в іпотеку АТ «Укрсиббанк» в забезпечення зобов`язань за кредитним договором №0 від 24.04.2007 року, у якому зазначено що предмет іпотеки набутий під час перебування в зареєстрованому шлюбі і є спільною сумісною власністю подружжя.

17 липня 2019 року державним виконавцем в рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсиббанк» 814544,53 грн заборгованості, проведено опис і арешт приміщення кафе «Прикарпатський коровай». Будь-які судові рішення про стягнення з неї на користь ПАТ «Укрсиббанк» коштів чи про звернення стягнення на майно для задоволення грошових вимог останнього відсутні.

Посилаючись на те, що приміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » є спільною сумісною власністю подружжя, набутою за час шлюбу, просила визнати за нею право власності на 1/2 частку приміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », а оскільки вказане нерухоме майно реалізується в порядку виконавчого провадження, боржником у якому вона не являється, просила зняти арешт з 1/2 частки приміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 17 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку приміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Знято арешт з 1/2 частки приміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , який накладений відповідно до постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 17.07.2019 року в рамках виконавчого провадження ВП №34512465.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_2 , ПАТ «Укрсиббанк», Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) на користь ОСОБА_1 , витрати по сплаті судового збору в розмірі 6933,9 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, АТ «Укрсиббанк» подало апеляційну скаргу, вважає оскаржуване рішення необґрунтованим, таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вказує, що посилання суду на ст. 73 СК України є необґрунтованим, оскільки дана норма застосовується у випадку прийняття рішення про звернення стягнення на майно, а не стягнення заборгованості, і передбачає встановлення факту укладення кредитного договору в інтересах сім`ї, а не одного з подружжя. Тому враховуючи відсутність рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, невірним є застосування вказаної статті.

Умовами договору іпотеки від 24 квітня 2007 року, укладеного між ОСОБА_2 та АТ «Укрсиббанк», на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 24 квітня 2007 року, ОСОБА_2 передано в іпотеку нежитлове приміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою АДРЕСА_1 . В той же час сторони погодили, що предмет іпотеки набутий під час перебування в зареєстрованому шлюбі і є спільною сумісною власністю подружжя.

Зазначає, що навіть за відсутності відповідного рішення суду ОСОБА_1 виступає солідарним боржником з ОСОБА_2 за виконання зобов`язань по кредитному договору №0 від 24.04.2007 року, відповідно до ст. 1046, 1047,1049, 526 ЦК України.

Стаття 60 СК України свідчить про презумпцію спільності власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Норма частини третьої статті 61 СК України, кореспондує частина 4 ст. 65 СК України, яка передбачає, що договір укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Проте позивачем не було надано будь-яких доказів на підтвердження того, що правочин було вчинено без її згоди як дружини позичальника. Більш того, такі спори між даними сторонами не вирішувались. А тому, кредитний договір №0 від 24.04.2007 року та договір іпотеки від 24.04.2007 року було укладено за згодою ОСОБА_1 та в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Тому при вирішенні спору про порядок виконання подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно всім своїм майном.

Вважає, що кредитний договір №0 від 24.04.2007 року та договір іпотеки від 24.04.2007 року було укладено за згодою ОСОБА_1 та в інтересах сім`ї, позивачка виступає в даних правовідносинах як солідарний боржник, тому державний виконавець правомірно ініціював реалізацію іпотечного майна.

Зазначає, що поділ майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. В той же час, боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника.

Питання щодо визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, може бути вирішено судом за поданням державного чи приватного виконавця на підставі статті 443 ЦПК України. Судом першої інстанції не було враховано правозастосовну практику Верховного Суду щодо вирішення подібних спорів.

Просить скасувати рішення суд першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відхилити позовну заяву.

Представник ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, вважає апеляційну скаргу безпідставною.

Зазначає, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 17.08.2012 року, яким стягнуто заборгованість на користь ПАТ «Укрсиббанк» з ОСОБА_2 в розмірі 535275,86 грн та солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 (поручителя) в розмірі 814544,53 грн, стосувалося виключно ОСОБА_2 , а не солідарного стягнення боргу з подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Зазначене рішення суду не стосувалося і питання звернення стягнення на предмет іпотеки, належного подружжю. Тому твердження апелянта, що ОСОБА_1 виступає солідарним боржником з ОСОБА_2 є безпідставними.

З 2008 року по 2012 рік позивачка перебувала на заробітках за кордоном і їй не було відомо куди витратив ОСОБА_2 кредитні гроші, однак такі не були використані на потреби сім`ї.

Просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник апелянта АТ «Укрсиббанк» у судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідач ОСОБА_2 надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_4 заперечила доводи апеляційної скарги, вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Представник Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) - Богак Я.В. підтримав доводи апеляційної скарги АТ «Укрсиббанк».

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене судом першої інстанції вищезазначеним вимогам не відповідає.

Постановляючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що що позивач належним чином обґрунтувала та довела перед судом порушення її прав внаслідок накладення арешту на належну їй частку нежитлового приміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою АДРЕСА_1 .

Однак із таким висновком суду не можна погодитись з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про одруження ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 23.04.1988 року (а.с.9).

Згідно договору купівлі-продажу кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 27.10.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Басай Р.М. за реєстровим №3681, ОСОБА_2 придбав кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться по АДРЕСА_1 загальною площею 150.3 м.кв., про що внесено відповідні відомості до реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.10-11).

Відповідно до Договору іпотеки нежитлових приміщень від 24.04.2007 року, посвідченого нотаріально, приміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 150,3 м.кв., по АДРЕСА_1 , було передано ОСОБА_2 в іпотеку АТ «Укрсиббанк», в забезпечення зобов`язань за кредитним договором №0 від 24.04.2007 року, за яким банк надав ОСОБА_2 кредит в сумі 110000 доларів США.

Згідно п.1.1 абзац 5 Договору - предмет іпотеки набутий під час перебування в зареєстрованому шлюбі і є спільною власністю подружжя, наданий в іпотеку за згоди його дружини ОСОБА_1 , про що вона подала відповідну заяву(а.с.12-14).

Крім того, між ОСОБА_2 та АКІБ «Укрсиббанк» також 25.10.2007 року укладено іпотечний договір згідно якого він передав в іпотеку банку нерухоме майно кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в забезпечення зобов`язань за кредитним договором №0 від 25.10.2007 року, за яким банк надав ОСОБА_2 кредит в сумі 37000 доларів США.

Згідно п.1.4 вказаного Договору предмет іпотеки є у спільній власності подружжя і наданий в іпотеку за згоди його дружини ОСОБА_1 , про що вона подала відповідну заяву, підпис якої на заяві засвідчено нотаріусом (а.с.179-182).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 17 серпня 2012 року задоволено позов ПАТ «Укрсиббанк» та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованість за кредитним договором № 1 від 25.10.2007 року в розмірі 66972,27 доларів США, що в еквіваленті становить 535275 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсиббанк» борг за кредитним договором № 0 від 24.04.2007 року в розмірі 101913,60 доларів США, що в еквіваленті становить 814544 грн (а.с.173-174).

29 серпня 2012 року Івано-Франківським міським судом видано виконавчий лист у справі №0907/9325/2012, згідно якого з ОСОБА_2 стягнуто на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованість в розмірі 814 544,53грн.

Згідно постанови заступника начальника Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Богак Я.В. від 17.07.2019 року ( ВП №34512465), при примусовому виконанні виконавчого листа №0907/5325/2012, виданого 29.08.2012 року Івано-Франківським міським судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсиббанк» 814544 грн описано та накладено арешт на нежитлове приміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що складається з основного приміщення загальною площею 150,3 кв.м. та добудови незавершеної будівництвом готовністю 95% площею 248,6 кв.м. (а.с.15-16).

На виконання Порядку реалізації арештованого майна Державне підприємство «Сетам» повідомило відомості щодо реалізації предмета іпотеки шляхом проведення 15 квітня 2020 року електронних торгів, реєстраційний номер лота 411269, предмет іпотеки нежитлове приміщення, кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 150,3 кв.м. та добудова до кафе загальною площею 248,6 кв.м., початкова ціна продажу майна 4840380 грн (а.с.21).

Згідно ч.1, ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 2 постанови від 3 червня 2016 року N5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 5 цієї ж постанови, у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом ЦПК. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження.

Отже, з позовом до суду про визнання права власності та зняття арешту з майна може звернутися власник / володілець майна, якщо він вважає, що майно чи його частина, на яке накладено арешт, належить йому, а не боржникові.

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України, ч. 1 ст. 60 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

В пунктах 14, 15 Постанови «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03.06.2016 Пленум Верховного Суду України роз`яснив наступне: вирішуючи питання про належність описаного та арештованого майна, суди повинні керуватися нормами цивільного та сімейного законодавства, які діяли на час придбання майна, що регулюють право власності та його захист.

Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, ПАТ «Укрсиббанк»посилався на те, що кредитний договір №0 від 24.04.2007 року та договір іпотеки від 24.04.2007 року було укладено ПАТ «Укрсиббанк»та ОСОБА_2 , який перебував у шлюбі з ОСОБА_1 за згодою ОСОБА_1 та в інтересах сім`ї, а кошти, отримані за договором, використовувались в інтересах сім`ї.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 17.08.2012 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсиббанк» борг за кредитним договором № 0 від 24.04.2007 року в розмірі 101913.60 доларів США, що в еквіваленті становить 814544 грн.

Банк вважав, що подання позивачкою позову про поділ арештованого майна та звільнення майна з-під арешту з її частки було спрямовано на унеможливлення звернення стягнення на арештоване майно.

Згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц (провадження № 61-15813сво18).

У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, на момент звернення позивача з позовом до суду на виконанні у заступника начальника Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Богака Я.В. знаходилося виконавче провадження №34512465 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсиббанк» 814544,53 грн заборгованості за кредитним договором № 0 від 24.04.2007 року. Постановою заступника начальника Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби від 17.07.2019 року у зв`язку з невиконанням виконавчого документу боржником описано та накладено арешт на нежитлове приміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Вказане нежитлове приміщення відповідно до Договору іпотеки нежитлових приміщень від 24.04.2007 року, набуте під час перебування в зареєстрованому шлюбі і є спільною власністю подружжя та було передано ОСОБА_2 в іпотеку АТ «Укрсиббанк», в забезпечення зобов`язань за кредитним договором №0 від 24.04.2007 року за згоди його дружини ОСОБА_1 .

У нотаріально засвідченій заяві ОСОБА_1 надала згоду своєму чоловіку ОСОБА_2 передати в іпотеку в забезпечення його зобов`язань перед АКІБ «Укрсиббанк» з повернення кредиту за кредитним договором № 0 від 24.04.2007 року приміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », при цьому заявила, що з умовами кредитного та іпотечного договорів ознайомлена та згідна з ними (а.с.121).

Наведені обставини дають підстави для висновку про те, що позивачка ОСОБА_5 надаючи таку згоду усвідомлювала те, що у разі невиконання її чоловіком ОСОБА_2 зобов`язань за укладеним кредитним договором, може мати місце звернення стягнення на предмет іпотеки.

Оскільки в ході виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованості за кредитним договором у сумі 814544,53 грн описано та накладено арешт на іпотечне майно та передано його на реалізацію ДП «Сетам», то у випадку задоволення позову ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на 1/2 частку приміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », та зняття з нього арешту будуть порушені права ПАТ «Укрсиббанк».

Відповідно до вимог ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з цим із ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсиббанк»підлягає стягненню 10400,85 грн на відшкодування судового збору, сплаченого АТ «Укрсиббанк» за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Укрсиббанк» задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 17 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк», Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання права власності та зняття арешту відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , проживаючої АДРЕСА_2 ) на користь Акціонерного товариства «Укрсиббанк» , місцезнаходження 04070, м. Київ вул. Андріївська, 2/12 понесених судових витрат по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 10400,85 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 квітня 2021 року

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: Л.В. Василишин

О.О. Томин