Справа № 692/579/21
Провадження № 4-с/692/5/21
У Х В А Л А
11 серпня 2021 року смт. Драбів
Драбівський районний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Левченко Л.О.,
з участю секретаря с/з Савенко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Бурмаги Євгена Анатолійовича на постанову про відкриття виконавчого провадження, -
Скаржник ОСОБА_1 звернувся до Драбівського районного суду Черкаської області зі скаргою на постанову про відкриття виконавчого провадження приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Бурмаги Є.А. від 04.06.2021р.
Ухвалю суду від 24.06.2021р. скаргу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.
Представником відповідача приватного виконавця ОСОБА_2 адвокатом Весеньовим Євгеном Володимировичем було скеровано дло суду письмові пояснення по справі, згідно яких скаржником ОСОБА_1 було пропущено строк на звернення до суду зі скаргою, який на думку відповідача спливає 18.06.2021р., в той час як скарга надійшла до суду 23.06.2021р., твердження скаржника про те, що виконавчий лист має строк пред`явлення до примусового виконання один рік не відповідає дійсності, оскільки строк пред`явлення виконавчого лста до примусового виконання складає 3 роки, скаржником безпідставно перекладено обов`язки щодо збирання доказів на суд та скаржник зловживає своїми процесуальними правами, тому просить суд відмовити в задоволенні скарги, а також стягнути з скаржника на користь приватного виконавця Бурмаги Є.А. понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4800,00 грн. та постановити відносно скаржника окрему ухвалу за зловживання процесуальними правами.
Представником заінтересованої сторони (стягувача) ПАТ АБ «Укргазбанк» Крупним О.Г. було скеровано до суду письмові пояснення, відповідно до яких заінтересована сторона вважає, що дана скарга не підлягає задоволенню, так як наведені в ній підстави для визнання протизаконними дій приватного виконавця не відповідають фактичним обставинам справи з таких підстав.
АБ «УКРГАЗБАНК» є стягувачем, як кредитор та іпотекодержатель, ОСОБА_1 визнаний боржником по справі, ОСОБА_3 визнана боржником по справі як фінансовий поручитель, ОСОБА_4 визнаний боржником по справі як майновий поручитель/іпотекодавець.
На виконання даного рішення суду було видано два виконавчі листи з яких:
1)про стягнення коштів з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (штраф);
2)виконавчий лист про звернення стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру.
Виконавчі листи були передані на виконання до Державної виконавчої служби у межах строків пред`явлення виконавчих листів до виконання 3-х років.
Виконавчий лист про звернення стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру житловою площею 36,6 кв.м, загальною площею 59,3 кв.м, яка знаходиться за адресом АДРЕСА_1 , та належала на праві власності ОСОБА_4 було виконано.
Таким чином не підлягає виконанню виконавчий лист про звернення стягнення на предмет іпотеки, власником якого являється майновий поручитель/іпотекодавець ОСОБА_4 , а не виконавчий лист про стягнення коштів з боржника ОСОБА_1
ОСОБА_1 продовжив не виконувати рішення Драбівського районного суду від 23.03.2010 року про стягнення на користь АБ «УКРГАЗБАНК» 23 406,70 дол.США та 3 820,89грн. заборгованості за кредитним договором та 567,00грн. судових витрат і 40,00грн. витрат, пов`язаних з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільної справи в суді.
Приймаючи до уваги, що коштів від реалізації предмета іпотеки - трикімнатної квартири, яка належала на праві власності ОСОБА_4 було недостатньо для погашення заборгованості ОСОБА_1 перед АБ «УКРГАЗБАНК» згідно рішення Драбівського районного суду від 23.03.2010 року, то АБ «УКРГАЗБАНК», застосував право передбачене положениям ч.7 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження», згідно якої, якщо сума, одержана від реалізації предмета іпотеки, не покриває вимоги іпотекодержателя, він має право отримати решту суми з іншого майна боржника у порядку, встановленому законом, тобто продовжувати стягнення суми боргу з боржника - ОСОБА_1 .
Станом на 07.07.2021 року заборгованість ОСОБА_1 за виконавчим листом про стягнення з нього на користь АБ «УКРГАЗБАНК» 23 406,70 дол.США та 3 820,89грн. становить: по тілу кредиту 19 052,50 дол.США, по відсотках 1 226,04дол.США.
У межах строку пред`явлення виконавчого листаів до виконання, АБ «УКРГАЗБАНК» направив їх до виконання приватному виконавцю Бурмазі Є.А., який 04.06.2021 року відкрив виконавче провадження.
Вважає, що приватний виконавець Бурмага Є.А. при прийнятті постанови по відкриттю виконавчого провадження № 65681290 по стягненню з боржника ОСОБА_1 заборгованості діяв в меж повноважень наданих приватному виконавцю ЗУ «Про виконавче провадження» так як виконавчий лист, який передано приватному виконавцю відповідає вимогам ст.19 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла на день прийняття рішення суду 23.03.2010 року. Стягувач АБ «УКРГАЗБАНК» не порушив строків пред`явлення виконавчих документів до виконання, а пред`являв їх у межах 3-х років з дня повернення виконавчого документа стягувачу, так як строки пред`явлення виконавчого документу перериваються у разі пред`явлення виконавчого документу до виконання. Таким чином ОСОБА_1 не довів належним чином, що дії приватного виконавця Бурмаги Є.А. не відповідають вимогам діючого законодавства України та не надав суду належних та достатніх доказів в обґрунтування своїх вимог, а тому просив суд відмовити в задоволенні скарги ДонцяГ.І.
У судове засідання скаржник ОСОБА_1 не зявився, його представник - адвокат Бичок В.І. правову позицію ОСОБА_1 , викладену у скарзі, підтримав в повному обсязі, наполягав на задоволенні скарги. Пояснив, що вважає дії приватного виконавця при відкритті виконавчого провадження незаконними, оскільки ухвалою суду від 13.06.2016р. встановлено відсутність підстав для видачі дублікату виконавчого документу. Таким чином строк на отримання дублікату виконавчого листа було пропущено, в подальшому знайшовся оригінал виконавчого листа. Стягувач звертався до приватних виконавців, приватним виконавцем Недоступом Д.М. було повернуто виконавчий лист, відповідачем та його представником не було надано суду пояснень по суті пред`явленої скарги. Зазначив про подачу скарги у встановлені строки (10-денний термін). Тому просив визнати дії приватного виконавця незаконними та скасувати оскаржувану постанову, щодо заявлених відповдачем судових витрат - відмовити, оскільки відповідач та його представник в судове засідання не зявились.
У судове засідання приватний виконавець Бурмага Є.А. та його представник адвокат Весеньов Є.В. не з`явились, матеріали справи містять заяву представника особи, дії якої оскаржуються вх. № ЕП-750/21-Вх від 02.08.2021р. про розгляд справи без його участі.
У судове засідання представник заінтересованої особи - стягувача АБ «Укргазбанк» не з`явився, скерував до суду заяву вх.. №ЕП-769/21-Вх від 11.07.2021р. в якій зазначив, що правова позиція банку викладена в раніше наданому письмовому поясненні, у задоволенні скарги просив відмовити, розгляд справи провести без участі представника АБ «Укргазбанк».
Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи представника скаржника, суд приходить до наступного.
Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Відповідно ч. 5 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.
Як вбачається з наявних матеріалів скаржник ОСОБА_1 10.06.2021р. отримав рекомендований лист приватного виконавця Бурмаги Є.А. з постановою про відкриття виконавчого провадження № 65681290 від 04.06.2021р. Скарга ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Бурмаги Є.А. надійшла до суду 23.06.2021р. При цьому згідно наданого конверта поштове відправлення ОСОБА_1 до Драбівського районного суду Черкаської області було прийнято Укрпоштою 18.06.2021р.
Відповідно ч. 6 ст. 124 ЦПК України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.
Таким чином суд не погоджується з твердженням представника суб?єкта оскарження про пропущення скаржником строку для звернення до суду зі скаргою, підстави для задоволення клопотання представника відповідача про відмову в задоволенні скарги у зв`язку з пропущенням строку на її подання до суду відсутні.
Нормами ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Таким чином із норм чинного законодавства вбачається, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Згідно з ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Із змісту наведених положень закону випливає, що метою виконавчого провадження є захист інтересів стягувачів шляхом здійснення сукупності передбачених законом заходів, спрямованих на дієве та ефективне виконання рішень суду та інших органів і посадових осіб, а виконавці при здійсненні виконавчого провадження наділені широким колом повноважень та зобов`язані неухильно дотримуватись прав і законних інтересів фізичних і юридичних осіб.
Так, відповідно до положень статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За приписами статті 2 цього Закону засадами виконавчого провадження є верховенство права; обов`язковість виконання рішень; законність; диспозитивність; справедливість; неупередженість та об`єктивність; гласність та відкритість виконавчого провадження; розумність строків виконавчого провадження; співмірність заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Відповідно ухвали Драбівського районного суду Черкаської області від 13 червня 2016 року подання в.о. начальника Драбівського районного відділу державної виконавчої служби про витрачу дубліката виконавчого листа у цивільній справі № 2-104/10-ц від 23.03.2010р. Драбівського районного суду суду Черкаської області залишено без задоволення, оскільки виконавче провадження по примусовому виконанню рішення у справі № 2-104/10 від 23.03.2010р. про стягнення заборгованості по кредитному договору та звернення стягнення на предмет іпотеки, про виселення всіх осіб, зареєстрованих у квартирі, яка належить боржнику ОСОБА_4 , без надання іншого житлового приміщення закінчено, а виконавчий документ в цій частині повернуто стягувачеві на підставі п. 3 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», у зв?язку з відмовою ПАТ АБ «Укргазбанк» залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення, сторони не заявляють вимог щодо відновлення виконавчого провадження та у зв`язку з закіченням річного строку для повторного пред`явлення виконавчого документу для виконання.
Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином судом встановлено, що скаржник має невиконані боргові зобов`язання, встановлені рішеннями суду та для виконання яких видано відповідний виконавчий лист, строк пред`явлення до виконання якого становить до 05.05.2024р.
Відповідно положень ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.
Суд констатує, що скаржником не було доведено належними та допустимими доказом факту порушення приватним виконавцем норм ЗУ «Про виконавче провадження» під час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.06.2021р. ВП № 65681290.
Суд зазначає, що закон спрямований на забезпечення належного виконання рішень суду.
Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Таким чином, виходячи із системного аналізу норм права та доказів, вивчених судом у судовому засіданні, з урахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку, що вказана скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає до задоволення.
Також письмові пояснення представника приватного виконавця ОСОБА_2 - адвоката Весеньова Є.В. містять клопотання про стягнення зі скаржника витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4800 грн.
Відповідно до статті 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
В обґрунтування понесених приватним виконавцем витрати на правничу допомогу, адвокат Весеньов Є.В. подав договір про надання правничої допомоги від 01 січня 2021 року б/н, укладений між адвокатом Весеньовим Євгеном Володимировичем та приватним виконавцем Бурмагою Євгеном Анаолійовичем, відповідно до пункту 1.4 якого сторони погодили, що клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні вирати, необхідні для виконання договору, вартість послуг визначається за згодою сторін та становить 800,00 грн. година роботи адвоката та 1600,00 грн. відрядження для участі у судових засіданнях за межі м. Черкаси.
Відповідно наданого розрахунку витрат на професійну правничу допомогу, надану приватному виконавці Бурмазі Є.А. у справі № 692/579/21, фактичні витрати складаються з: вивчення, аналізу матеріалів справи та консультації 1600,00 грн. (2 год.), підготовки та копіювання документів для суду 1600,00 год. (2 год.), підготовки, друку та направлення поштою суду письмових пояснень та документів на виконання ухвали суду 1600,00 грн. (2 год.). Як вбачається з наданого розрахунку він не погоджений з ОСОБА_2 .
Також надано копію ордера серія СА №1010692 про надання правничої допомоги ОСОБА_2 у Драбівському районному суді Черкаської області області та квитанцію до прибуткового касового ордеру від 26.07.2021р. про сплату коштів в сумі 4800,00 грн. на підставі договору від 01.01.2021р., справа № 692/579/21.
За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Суд погоджується зрозрахунком в частині розрахунку вивчення, аналізу матеріалів справи та консультації на суму 1600,00 грн. (2 год.), однак вважає, що представником скаржника не доведено здійснення діяльності щодо підготовки та копіювання документів для суду протягом 2 годин та підготовки, друку та направлення поштою суду письмових пояснень та документів на виконання ухвали суду протягом 2 годин.
У постановах Верховного Суду від 16.05.2019 по справі №823/2638/18 та від 12.02.2020 у справі № 648/1102/19 зроблено висновок про те, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Надання доказів про розмір витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Зважаючи на положення статті 141, 452 ЦПК України, виходячи з обсягу фактично наданих адвокатом послуг, зважаючи на категорію та юридичну кваліфікацію правовідносин у справі, розгляд судом саме скарги як здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, враховуючи обсяг поданої ОСОБА_1 скарги, зважаючи на кількість, зміст та обґрунтування поданих представником приватного виконавця письмових пояснень та заяв протягом усього часу розгляду справи, обсяг поданої ним інформації для спростування вимог скаржника, виходячи з принципу співмірності та розумності судових витрат і ринкових цін адвокатських послуг, суд вважає, що зі скаржник підлягає стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 3200,00 грн.
На підставі вищевикладеного, керуючись статями 450, 451, 452 ЦПК України, суд, -
Відмовити у задоволені скарги ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Бурмаги Євгена Анатолійовича на постанову про відкриття виконавчого провадження.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Бурмаги Євгена Анатолійовича витрати на правничу допомогу в розмірі 3 200,00 грн.
Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів.

Суддя Л.О. Левченко

Повний текст ухвали виготовлено 16 серпня 2021 року