Новосанжарський районний суд Полтавської області
Справа 542/1125/20
Номер провадження 2/542/63/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2021 року смт Нові Санжари

Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Шарової-Айдаєвої О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Рибки Ю.О.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про встановлення факту родинних відносин,

ВСТАНОВИВ:

16 вересня 2020 року ОСОБА_1 (надалі також- позивачка, ОСОБА_1 ) звернулась до Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовною заявою до ОСОБА_3 (надалі також - відповідач, ОСОБА_3 ), третя особа: ОСОБА_4 , в якій просила встановити факт родинних відносин, а саме: що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_11 , є рідним дядьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 21 вересня 2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків (а.с. 31).

На усунення недоліків позивачем до суду 06 жовтня 2020 року надані документи відповідно до ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 19 жовтня 2020 року після отримання від Виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради відповіді № 1014/11-12 від 16.10.2020 на запит суду про зареєстроване місце проживання відповідача позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с. 41).

Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 21 грудня 2020 року продовжено строк підготовчого провадження у справі № 542/1125/20 до 90 днів (а.с. 78).

Своєю ухвалою від 20 січня 2021 року суд закрив підготовче провадження у справі, призначив справу до судового розгляду по суті (а.с. 88-89).

В прохальній частині позовної заяви ОСОБА_1 просила витребувати у відповідача свідоцтво про смерть ОСОБА_5 , а також у письмових поясненнях від 18.12.2020 нею зазначено про необхідність витребування вказаного свідоцтва, а також справи № 2-231/1900 з архіву суду.

Однак, в підготовчому судовому засіданні зазначені клопотання позивачка та її представник не підтримали, просили суд зняти їх з розгляду. З огляду на викладене, суд не вирішував питання про витребування відповідних документів.

Аргументи учасників справи

В обґрунтування позовних вимог, ОСОБА_1 зазначала, що вона є племінницею ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_11 . З метою оформлення права на спадщину після померлого ОСОБА_5 вона звернулась до приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області, яка відмовила ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії, оскільки заявницею не були надані всі необхідні документи, що підтверджують наявність підстав для закликання її до спадкоємства за законом, як племінниці, у зв`язку з відсутністю доказів родинних відносин з померлим ОСОБА_5 .

З метою встановлення факту її родинних відносин з ОСОБА_5 , ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом в порядку позовного провадження, оскільки існує спір про право щодо спадкування за померлим ОСОБА_5 між нею та відповідачем - ОСОБА_3 .

В обґрунтування того, що вона є племінницею ОСОБА_5 , позивачка зазначила, що її мати ОСОБА_18 є сестрою ОСОБА_5 по матері - ОСОБА_9 .

Зокрема, у ОСОБА_9 у шлюбі з ОСОБА_10 народився син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народження . Після смерті чоловіка - ОСОБА_10 , ОСОБА_9 вийшла заміж за ОСОБА_11 , у шлюбі з яким народилась ОСОБА_12 - мати позивачки.

З огляду на викладене, ОСОБА_9 є матір`ю ОСОБА_5 та ОСОБА_18 , які є братом та сестрою. Так як позивачка ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_18 , то ОСОБА_5 є її дядьком.

В метою встановлення відповідного факту в судовому порядку, позивачка звернулась до суду із відповідним позовом.

11 листопада 2020 року від відповідача ОСОБА_3 до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 54-55), за змістом якого він проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на наступне.

Ним зазначено, що він є сином ОСОБА_5 . Ним заперечено той факт, що ОСОБА_9 та гр. ОСОБА_5 є матір`ю та сином, оскільки відсутні підтверджуючі ці обставини документи, вони не мали спільного сумісного майна, були сусідами.

Відповідачем у відзиві поставлено під сумнів достовірність наданої позивачем до суду копії свідоцтва від 29.01.1938, через відсутність на ньому мокрої печатки, вказано про неправдивість аргументів позивачки та відсутність підстав для виклику свідків.

18 грудня 2020 року від позивачки ОСОБА_1 до суду надійшли пояснення на відзив, в якому вказано на безпідставність аргументів відповідача щодо відсутності родинних відносин між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 як сином та матір`ю, оскільки вказана обставина підтверджується ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області у справі № 2-231/1990 та свідоцтвом від 29.01.1938 року. Факт того, що ОСОБА_9 була заміжня та мала прізвище ОСОБА_9 підтверджується свідоцтвом про її народження № 147 від 25.11.1935. Також, акцентовано увагу на тому, що ОСОБА_3 не є сином ОСОБА_5 .

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом направлення повістки на зареєстровану адресу проживання відповідача - АДРЕСА_1 , яка повернулась до суду із зазначенням причини невручення - «адресат відсутній за даною адресою».

З огляду на викладене, враховуючи зміст пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання. Клопотань про відкладення судового засідання не надсилав, про причини неявки не повідомляв.

Третя особа, приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Лугова Л.П. - в судове засідання не з`явилась, хоча про час, дату та місце судового засідання повідомлялась належним чином. У заяві від 23.02.2021 № 23/01-16, що надіслана до суду просила розглядати справу без її присутності, при винесенні рішення поклалась на розсуд суду (а.с. 109).

Частиною 1 статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З огляду на викладене, суд вирішив розгляд справи здійснювати за даної явки та на підставі документів, наявних в матеріалах справи.

Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, заслухавши пояснення свідків у судовому засіданні, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 07 жовтня 1963 року, ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась ОСОБА_16 , батьками якої зазначені: батько - ОСОБА_17 , мати - ОСОБА_18 (а.с. 10).

08 вересня 1984 року ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 народження , уклала шлюб з ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , про що складено запис № 42 та видано свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 (а.с.11). Після укладення шлюбу ОСОБА_16 змінила прізвище на « ОСОБА_16 ».

Отже, матір`ю ОСОБА_16 є ОСОБА_18 .

До укладення шлюбу ОСОБА_18 з ОСОБА_17 05 жовтня 1962 року, як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 05 жовтня 1962 року, ОСОБА_18 мала прізвище « ОСОБА_18 » (а.с. 13).

В свою чергу, ОСОБА_12 народилась ІНФОРМАЦІЯ_12 , її батьками є ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження від 04 липня 1962 року серії НОМЕР_4 (а.с.12).

Отже, ОСОБА_9 є бабусею позивачки - ОСОБА_1 .

Зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 встановлено, що ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_9 у віці 81 років (а.с. 17).

В матеріалах справи наявна копія посвідки про народження № 147 на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_10 (а.с. 18).

На підтвердження того, що ОСОБА_9 , бабуся позивачки, та ОСОБА_9 є однією і тією ж самою людиною, позивачем до суду надана копія ухвали Новосанжарського районного суду Полтавської області від 28 листопада 1990 року у справі № 2-231/1990 г. (а.с. 20).

За змістом вказаної ухвали встановлено, що свідоцтво від 29 січня 1938 року, індекс 312, видане Народним судом Новосанжарського району Харківської області на ім`я ОСОБА_9 , належить померлій ОСОБА_9 .

В свою чергу, відповідно до цього свідоцтва про спадщину, яке належить згідно із рішенням суду ОСОБА_9 і видане на ім`я ОСОБА_9 , вбачається, що ОСОБА_9 та її неповнолітній син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_13 народження, є спадкоємцями в рівних долях на майно, що осталось після смерті ОСОБА_10 .

З огляду на викладене, вважаючи, що бабуся позивачки - ОСОБА_9 є матір`ю ОСОБА_5 , останній є братом - ОСОБА_18 , яка доводиться матір`ю позивачки. А отже, на думку позивачки, ОСОБА_5 є її дядьком.

З метою оформлення спадщини після померлого дядьки ОСОБА_5 , ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Лугової Л.П.

07 вересня 2020 року своєю постановою № 115/02-31 (а.с. 9) приватний нотаріус Лугова Л.П. відмовила ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії, а саме: видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що належало померлому ІНФОРМАЦІЯ_11 її дядькові ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину стало те, що заявницею ОСОБА_1 не надані всі необхідні документи, які підтверджують наявність підстав для її закликання до спадкоємців за законом, як племінниці, по праву представлення згідно з пп. 3 ст. 1266 ЦК України. Вказано про відсутність документів, що можуть бути доказом родинних відносин спадкоємців зі спадкодавцем.

Як зазначено у позовній заяві, вказані обставини спонукали ОСОБА_1 звернутись до суду із відповідним позовом про встановлення факту родинних відносин між ОСОБА_5 та ОСОБА_26 , у зв`язку з тим, що позивач не має можливості документально підтвердити родинний зв`язок між нею та померлим ОСОБА_5 та отримати свідоцтво про право на спадщину.

Надаючи оцінку позовним вимогам ОСОБА_1 , суд виходить з наступного.

Норми права, які підлягають застосуванню

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 5 ЦПК).

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу та пріоритет над іншими нормативно-правовими актами. Закони та підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції і повинні відповідати їй. Норми Конституції є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 року у справі №15-рп/2004 зазначив, що «верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним із проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права».

Також, за статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції).

Також, Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справі «Буланов та Купчик проти України» від 09.12.2010 року, яке набуло статусу остаточного 09.03.2011, ще раз вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутій проти Хорватії» (Kutit v Croatia), № 48778/99, пункт 25, ЕCHR 2002-II). Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці, а саме: рішення від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» (п. 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32), визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За загальним правилом, відповідно до пункту 5 частини 2 статті 293 ЦПК України, встановлення фактів, що мають юридичне значення суд розглядає в порядку окремого провадження, окрім випадків коли заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Висновки щодо правозастосування

Надаючи оцінку викладеним обставинам з урахуванням зазначених норм законодавства, суд виходить з наступного.

З наданих до суду і досліджених у судовому засіданні документів вбачається, що ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 народження , є донькою ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_12 .

В свою чергу, ОСОБА_18 є донькою ОСОБА_9 .

Отже, ОСОБА_9 є бабусею позивачки.

Досліджуючи факт родинних відносин між позивачкою ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_5 , судом встановлено наступне.

На підтвердження того, що ОСОБА_9 , бабуся позивачки, та ОСОБА_9 є однією і тією ж самою людиною, позивачем надана до суду копія ухвали Новосанжарського районного суду Полтавської області від 28 листопада 1990 року у справі № 2-231/1990 г. (а.с. 20).

За змістом вказаної ухвали встановлено, що свідоцтво від 29 січня 1938 року, індекс 312, видане Народним судом Новосанжарського району Харківської області на ім`я ОСОБА_9 , належить померлій ОСОБА_9 . В свою чергу, відповідно до цього свідоцтва про спадщину, яке належить згідно із рішенням суду ОСОБА_9 і видане на ім`я ОСОБА_9 , вбачається, що ОСОБА_9 та її неповнолітній син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_13 народження, є спадкоємцями в рівних долях на майно, що осталось після смерті ОСОБА_10 .

В свою чергу, з посвідки про народження № 147 (а.с. 18) встановлено, що ОСОБА_9 та ОСОБА_9 - це одна й та сама людина.

З огляду на викладене, ОСОБА_9 , яка до шлюбу з чоловіком ОСОБА_11 мала прізвище ОСОБА_11 ( ОСОБА_11 ) є матір`ю ОСОБА_5 .

Отже, ОСОБА_9 є одночасно матір`ю ОСОБА_18 , яка доводиться матір`ю позивачки, та ОСОБА_5 , який, враховуючи викладене, є дядьком позивачки ОСОБА_1 .

Допитана в судовому засіданні в якості свідка гр. ОСОБА_30 , пояснила наступне.

Вона зазначила, що ОСОБА_9 доводилась сестрою її бабусі ОСОБА_31 . Пояснила, що ОСОБА_9 перебувала у шлюбі з ОСОБА_10 , у шлюбі народився ОСОБА_5 . Після смерті чоловіка ОСОБА_9 вийшла заміж за ОСОБА_11 , у шлюбі з яким народилась ОСОБА_18 - мати позивачки. Отже, ОСОБА_5 , як зазначено свідком, є дядьком ОСОБА_1 .

ОСОБА_30 пояснено, що ОСОБА_5 до смерті відвідував ОСОБА_1 , був на її весіллі, як дядько. Факт того, що ОСОБА_1 є його племінницею для свідка очевидний.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка гр. ОСОБА_33 також підтвердила той факт, що ОСОБА_5 є дядьком ОСОБА_1 , повідомивши обставини, аналогічні вказаним свідком ОСОБА_30 .

Також, до суду представником позивача та позивачем надані фотографії зі сімейного архіву позивача, а саме: з її весілля, на якому був присутній ОСОБА_5 , та фотокартки на документах - військовому квитку, водійському посвідчені.

Суд зазначає, що співставивши відповідні фотокартки, можливо встановити, лише той факт, що ОСОБА_5 дійсно був присутній на весіллі позивачки. Але того факту, що ОСОБА_5 є її дядьком надані для дослідження фотографії не підтверджують.

Не можуть бути доказом родинних відносин у даному випадку й такі документи, як технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розроблена на ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_34 , оскільки відповідні документи на посвідчують жодним чином факт родинних відносин між цими особами.

Надаючи оцінку аргументам відповідача ОСОБА_3 , викладеним у відзиві на позов, суд зазначає наступне.

Судом на підставі досліджених доказів встановлено той факт, що позивачка є племіннцицею ОСОБА_5 . Відповідачем до суду не надано доказів, які вказаний факт можуть спростувати.

Твердження про те, що досліджене в судовому засіданні свідоцтво Народного суду Новосанжарського району від 29.01.1938, копія якого наявна в матеріалах справи, не має юридичної сили і є нікчемним, не знаходить свого об`єктивного підтвердження і жодних доказів його нікчемності відповідачем не вказано. Відсутність печатки на ньому не є беззаперечним доказом його недійсності.

Крім того, суд зазначає, що вказане свідоцтво було предметом дослідження у справі № 2-231/1990 г., за результатами розгляду якої встановлено, що таке свідоцтво належить ОСОБА_9 .

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про те, що обставини, на які посилається позивач у своїй позовній заяві, відповідачем не спростовані та знайшли своє підтвердження у наданих до суду доказах.

Отже, суд приходить до висновку, що факт родинних відносин між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , а саме: що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_11 , є рідним дядьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є таким, що доведений.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись частиною 6 статті 259, статтями 263-265, 268 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про встановлення факту родинних відносин - задовольнити.

Встановити факт родинних відносин між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , а саме: що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє місце реєстрації: АДРЕСА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_11 , є рідним дядьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи до Полтавського апеляційного суду через Новосанжарський районний суд.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , рнокпп: НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

представник позивача: ОСОБА_2 , який здійснює адвокатську діяльність за адресою: АДРЕСА_4 .

відповідач: ОСОБА_3 , рнокпп: НОМЕР_7 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ,

третя особа: приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Лугова Лідія Петрівна, місце здійснення нотаріальної діяльності: вул. Соборності, б. 41, м. Полтава, 36003.

Повний текст рішення виготовлено 12 квітня 2021 року.

Суддя О.О. Шарова-Айдаєва