Номер провадження: 22-ц/813/5629/21
Номер справи місцевого суду: 523/4022/20
Головуючий у першій інстанції Середа І. В.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2021 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів - Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

розглянула в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23.09.2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1

- про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

ВСТАНОВИЛА:

ПРОЦЕДУРА:

16.03.2020 року позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 6000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття.

Вимоги обгрунтовувала тим, що з часу припинення фактичних шлюбних відносин, матеріальної допомоги, необхідної для утримання сина ОСОБА_3 , відповідач не надає. Дитина проживає з нею, знаходиться у тяжкому стані, не може самостійно пересуватися, згідно медичного висновку №43 ДМП №1 м.Одеси від 20.09.2011 року є дитиною-інвалідом, до перегляду в 2024 році.

Зазначає, що відповідач працездатний, отримує великі офіційні доходи, син ОСОБА_3 є єдиною дитиною відповідача, а тому вона вважає, що він може надавати матеріальну допомогу на утримання сина, у зв`язку з чим просила стягувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 6000 грн.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 23.09.2020 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн. щомісячно, починаючи з 16.03.2020 р. і до повноліття сина, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

29.10.2020 року не погодившись із вищевказаним рішенням суду ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просить суд скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23.09.2020 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів в повному обсязі посилаючись на вимоги ст. 376 ЦПК України.

Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 06.04.2021 року.

АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) СТОРІН

Заявник в апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є необ`єктивним та однобічним, яке не відповідає нормам цивільно-процесуального закону, грубо порушуючи матеріальне право. Вважає, що викладені доводи у рішенні не відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені не повно.

Зазначає, що саме він сплачує всі комунальні послуги щомісячно, придбаває продукти харчування для всіх членів сім`ї.

Відповідач зазначив, що він щомісячно витрачає на свою дитину, яка з дитинства є інвалідом, найменш 3000 гривень на придбання медичних лік.

Посилається на те, що позивачка приховала факт оформлення приватизації на житлове приміщення кв. АДРЕСА_1 на своє ім`я, а також на кімнату № НОМЕР_1 у цьому будинку та за вказаною адресою, яка згідно ордеру №64 належить рідному брату відповідачеві ОСОБА_4 та перешкоджає їм в проживанні.

При цьому зазначає, що позивача отримує соціальну допомогу, однак суд не взяв до уваги ці обставини та суд не дав оцінки цим обставинам всупереч ст. 89 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційний суд залишити без задоволення, а рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23.09.2020 року без змін, так як зазначені в ній доводи не спростовують предмету спору.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ

Матеріалами справи встановлено, що 23.03.2006 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 відповідно до свідоцтва про шлюб (актовий запис № 15, серія НОМЕР_2 (а.с.4).

Відповідно до свідоцтва про народження, виданого на підставі актового запису за № 48 зробленого 01.06.2006 року в Книзі реєстрації народжень відділу державної реєстрації актів цивільного стану Усатівської сільської ради Біляївського райлону Одеської області, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 2).

Відповідно до медичного висновку № 43 ДМП №1 м.Одеси від 20.09.2011 року, ОСОБА_3 є дитиною-інвалідом (а.с.3).

ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла до наступного.

Стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі 4000,00 грн щомісячно з 16.03.2020 року і до його повноліття 17.05.2024 року, виходив зі стану здоров`я дитини, необхідності догляду та матеріального становища платника.

Судом взято до уваги, що ОСОБА_1 працює оператором заправних станцій АЗС та його середньомісячний заробіток становить за період з лютого по липень 2020 року (52 216,77 : 6= 8702,79 грн).

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 та 2 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною 2 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За умовами частин 1 та 2 статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (частина 2 статті 181 СК України).

Згідно із статтями 180, 191 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їхній розмір. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Аргументи скарги є непереконливими, не підтверджуються відповідними доказами та не свідчать про те, що на час звернення позивачки з вказаним позовом були відсутні підстави стягнення з відповідача аліментів у розмірі 4 000,00 грн.

Судова колегія не приймає до уваги сплату відповідачем витрат за комунальні послуги, придбання на всіх членів сім`ї предметів харчування та приватизацію позивачкою житла, оскільки ці обставини виходять за межі позовних вимог.

Отримання позивачкою соціальної допомоги на дитину-інваліда не звільняє обов`язку відповідача щодо утримання неповнолітньої дитини.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення позовних вимог та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає в апеляційній скарзі заявник.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції дана вірна оцінка наданим сторонами доказам, що були предметом дослідження в судовому засіданні суду першої інстанції, ним повно і об`єктивно з`ясовані дійсні обставини справи в цій частині оскаржуваного рішення, перевірені доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами. Оскаржуване рішення постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, судова колегія,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23.09.2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Л.А. Гірняк

Судді: С.М. Сегеда

Т.В.Цюра