Головуючий суду 1 інстанції - Соболєв Є.О.
Доповідач -Коновалова В.А.
Справа № 408/5503/19-ц
Провадження № 22-ц/810/571/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 серпня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Лозко Ю.П., Луганської В.М.,

за участю секретаря судового засідання Залюшного О.Г.,

учасники справи:

позивач - Комунальне підприємство «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі»,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження справу

за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі»

на заочне рішення Біловодського районного суду Луганської області від 14 травня 2021 року, ухвалене судом у складі судді Соболєва Є.О. в м. Біловодськ Луганської області,

за позовом Комунального підприємства «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2019 року Комунальне підприємство «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» звернулося до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якої зазначило, що 29 квітня 2009 року між Фондом та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0126/2009, на підставі якого останній отримав кредит у розмірі 400 000 грн, та зобов`язався повертати щоквартально згідно з встановленим графіком до 10 числа поточного кварталу, рівними частинами основного боргу по 10 000 грн, починаючи з 10 жовтня 2009 року.

З метою забезпечення повернення кредитних коштів, між Фондом та ОСОБА_2 укладено договір поруки, згідно якого остання зобов`язалась відповідати перед Фондом солідарно з ОСОБА_1 за своєчасне та у повному обсязі виконання всіх боргових зобов`язань за кредитним договором.

В порушення вимог закону та умов договору відповідачі зобов`язання за вказаними договорами належним чином не виконали, у зв`язку з чим за ними утворилася заборгованість у сумі 273125,56 грн, яка складається з: 217000 грн - заборгованість по кредиту, 19062,58 грн - заборгованість за відсотками; 37062,98 грн - заборгованість за відсотками за видачу та управління кредитом (оформлення та обслуговування).

Позивач, з урахування уточнених позовних вимог, просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» борг у сумі 257125,56 грн та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 14 травня 2021 року позов Комунального підприємства «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено часково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі», заборгованість за кредитним договором №0126/2009 від 29 квітня 2009 року в загальній сумі 257125,56 грн та судовий збір в сумі 4096,90 грн, а всього 261222,46 грн. В частині позовних вимог до ОСОБА_2 щодо солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором № 0126/2009 від 29 квітня 2009 року відмовлено.

Суд першої інстанції обґрунтував рішення тим, що наявність простроченої заборгованості перед позивачем свідчить про неналежне виконання відповідачем ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з останнього заборгованості підлягають задоволенню в повному обсязі.

Що стосується вимоги до поручителя ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач повинен був звернутись з позовом до поручителя за стягненням останнього чергового платежу протягом шести місяців після спливу дати останнього платежу за кредитним договором, тобто не пізніше 10 січня 2015 року включно, в іншому випадку договір поруки припиняє свою дію з 11 січня 2015 року. Тому, оскільки до припинення дії договору поруки позивач свої вимоги до ОСОБА_2 не пред`являв, суд першої інстанції вважав, що позивач втратив суб`єктивне право вимагати повернення боргу від ОСОБА_2 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційні скарзі Комунальне підприємство «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» просить заочне рішення Біловодського районного суду Луганської області від 14 травня 2021 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 щодо солідарного стягнення заборгованості по кредиту, відсоткам за користування кредитом та плати за надання та управління кредитом у розмірі 261222,46 грн, і у відповідній частині змінити рішення, яким задовольнити вимоги Комунального підприємства «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» про стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі Комунальне підприємство «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» зазначило, що пунктом 2.3 договору поруки вказано, що остаточний термін виконання зобов`язань відповідно до кредитного договору є 10 липня 2019 року, в рішенні суду першої інстанції вказано, що частиною 4 ст. 559 ЦК України (в редакції чинній до 03.07.2018 року) передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки, у разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.Позивач зазначає, що позовна заява була направлена до суду першої інстанції 21 серпня 2019 року, тобто строк пред`явлення вимоги до поручителя порушений не був, оскільки строк дії кредитного договору встановлений до 10 липня 2019 року, що також зазначено в п. 2.3 договору поруки, однак суд першої інстанції прийняв до уваги крайній строк останнього платежу відповідачем по кредиту 10 липня 2014 року, хоча згідно розрахунків доданих до матеріалів справи останній платіж до дня подачі позовної заяви був 22 липня 2019 року.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 16 червня 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу, проте відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Згідно листа Міністертсва соціальної політіки від 17 червня 2021 року станом на 22 червня 2021 року інформація про перебування ОСОБА_2 в Єдиній інформаціній базі даних про внутрішньо переміщених осіб відсутня.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, повідомлялась про розгляд справи через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України відповідно до ст. 1-1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції".

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явилися про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином і в установленому законом порядку, відповідач ОСОБА_1 повідомлений згідно положежньп.4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, та у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Із матеріалів справи вбачається, що сторонами по справі рішення суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі», заборгованості за кредитним договором № 0126/2009 від 29 квітня 2009 року в загальній сумі 257125,56 грн не оскаржується, тому рішення суду в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції згідно положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» № 12 від 24.10.2008 року.

Предметом апеляційного розгляду є рішення суду в частині відмови у задовленні позовних вимог до ОСОБА_2 щодо солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором № 0126/2009 від 29 квітня 2009 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 , щодо солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що за приписами частини четвертої статті 559 ЦК України позивач повинен був звернутись з позовом до поручителя за стягненням останнього чергового платежу протягом шести місяців після спливу дати останнього платежу за кредитним договором, тобто не пізніше 10 січня 2015 року включно, в іншому випадку договір поруки припиняє свою дію з 11 січня 2015 року. Оскільки до припинення дії договору поруки позивач свої вимоги до ОСОБА_2 не пред`являв, у зв`язку з чим втратив суб`єктивне право вимагати повернення боргу від поручителя ОСОБА_2 .

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга в зазначеній вище частині позовних вимог підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

В статті 629 ЦК України зазначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 квітня 2009 року між Комунальним підприємствам «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0126/2009, згідно умов якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 400000 грн зі сплатою 3 % річних за користування кредитом та 3% річних за надання та управління кредитом, строком на 10 років.

Відповідно до п. 2.5 кредитного договору позичальник зобов`язувався здійснювати погашення кредиту рівними частинами чотири рази на рік по 10000 грн та одночасно вносити плату за користування кредитом, надання та управління кредитом чотири рази на рік до: 10 жовтня, 10 січня, 10 квітня, 10 липня щорічно, відповідно до графіку погашення кредиту. Дата початку повернення кредиту 10 жовтня 2009 року та закінчення повернення кредиту 10 липня 2019 року.

З розрахунку заборгованості наданого позивачем вбачається, що останній платіж в рахунок погашення заборгованості за кредитом відповідачем ОСОБА_1 внесено 10 квітня 2014 року в сумі 3000 грн, з липня 2014 року останній перестав сплачувати заборгованість за кредитом, що свідчить про порушення умов укладеного кредитного договору.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором станом на 14 травня 2021 року, з урахуванням уточнених позовних вимог, за позичальником утворилася заборгованість у сумі 257125,56 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом - 217000,00 грн, 3% за користування кредитом - 11062,58 грн, 3% за видачу та управлінням кредитом - 29062,98 грн.

З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальником 29 квітня 2009 року між Комунальним підприємствам «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» та ОСОБА_2 укладено договір поруки, за яким поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати солідарно з боржником за своєчасне та в повному обсязі невиконання усіх боргових зобов`язань боржника за кредитним договором № 0126/2009 від 29 квітня 2009 року.

Частиною першою статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно з пунктом 6.1 договору поруки, цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобовязань поручителя і боржника за кредитним договором.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України, в редакції на час укладення договору поруки, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання невстановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

В частині першій статті 251 ЦК України зазначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб`єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Оскільки право кредитора і обов`язок поручителя по закінченню договору поруки припиняються, тому жодних дій щодо реалізації права в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року за № 1411/3467/12, постанові від 27 березня 2019 року за № 200/15135/14-ц, постанові від 03 липня 2019 року за № 1519/2-3165/11.

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 20 квітня 2016 року у справі №6-2662цс15).

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18), строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням.

Оскільки строк пред`явлення вимоги до поручителя обраховується окремо за кожним щомісячним платежем, припинення поруки визначено з моменту повного виконання, тому застосуванню підлягають положення частини четвертої статті 559 ЦК України (перше речення частини), якими передбачено, що порука припиняється зі спливом шестимісячного строку, а відтак стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя ОСОБА_2 , яка є солідарним боржником з ОСОБА_1 має відбуватись у межах шестимісячного строку з моменту настання строку погашення чергового платежу відповідної частини основного зобов`язання.

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» від 03 липня 2018 року, який набрав чинності 04 лютого 2019 року, внесені зміни до частини четвретої статті 559 ЦК України, яка викладена в наступній редакції: порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку», що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість відповідача ОСОБА_1 за тілом кредиту за період з 10 липеня 2014 року по 10 липня 2019 року становить 217000 грн.

Оскільки відносини за кредитним договором та договором поруки виникли до введення в дію Закону України від 3 липня 2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» та продовжують існувати після введення його в дію, а це період з 04 серпня 2018 року по 04 лютого 2019 року, тому до вказаного періоду має застосовуватись ч. 4 статті 559 ЦК України з урахуванням змін, внесених зазначеним Законом.

Проте, суд першої інстанції не врахував зазначені вище положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» та ч. 4 ст. 559 ЦК України у новій редакції.

Зважаючи на те, що строк кредитування за кредитним договором від 29 квітня 2009 року № 0126/2009 встановлено до 10 липня 2019 року, а з позовом до поручителя банк звернувся 21 серпня 2019 року, тому в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України, та змін внесених до цієї статті Законом України від 03 липня 2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» порука припинилася лише щодо зобов`язань боржника ОСОБА_1 в частині зобовязань по платежам за період до 04 серпня 2018 року.

Разом із тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту в частині платежів, які позичальник ОСОБА_1 повинен був сплачувати згідно графіку повернення кредиту за кредитним договором від 29 квітня 2009 року, за період з 04 серпня 2018 року по 10 липня 2019 року.

Як зазначалося вище, умовами кредитного договору від 29 квітня 2009 року передбачено погашення кредиту рівними частинами чотири рази на рік по 10000 грн та одночасно вносити плату за користування кредитом, надання та управління кредитом чотири рази на рік до: 10 жовтня, 10 січня, 10 квітня, 10 липня щорічно. Дата закінчення повернення кредиту 10 липня 2019 року.

Ураховуючи викладені обставини колегія суддів важає, що заборгованість позичальника за тілом кредиту за кредитним договором від 29 квітня 2009 року за період з 04 серпня 2018 року по 10 липня 2019 року складає 40000 грн (здійснення погашення кредиту повинно було здійснюватися за умовами договору: 10 жовтня 2018 року 10000 грн, 10 січня 2019 року 10000 грн, 10 квітня 2019 року 10000 грн, 10 липня 2019 року 10000 грн).

Заборгованість за відсотками за користування кредитом за період з 10 жовтня 2018 року по 10 липня 2019 року становить 447,95 грн, виходячи із наступного розрахунку:

10000 грн х 3% / 365 х 273 дня = 224,38 грн; 10000 грн х 3% / 365 х 181 дня = 148,77 грн; 10000 грн х 3% / 365 х 91 дня = 74,80 грн.

Заборгованість за відсотками за видачу та управління кредитом за період з 10 жовтня 2018 року по 10 липня 2019 року становить 447,95 грн.

За таких обставин колегія суддів вважає, що з поручителя ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» підлягає стгненню заборгованість по кредиту за період з 04 серпня 2018 року по 10 липня 2019 року в сумі 40895,90 грн, яка складається з заборгованості за: тілом кредиту в розмірі 40000 грн, відсотками за користування кредитом у розмірі 447,95 грн, відсотками за видачу та управління кредитом у розмірі 447,95 грн.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, що заочне рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимогдо ОСОБА_2 щодо солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором № 0126/2009 від 29 квітня 2009 року слід скасувати відповідно до п.п.1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК Українита ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги Комунального підприємства «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2 , яка є солідарним божником з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» заборгованість за кредитним договором № 0126/2009 від 29 квітня 2009 року в сумі 40895,90 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 40000 грн, відсотками за користування кредитом у розмірі 447,95 грн, відсотками за видачу та управління кредитом у розмірі 447,95 грн.

Щодо судових витрат

В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні апеляційної скарги сплачено судовий збір в сумі 3918,35 грн, що підтверджується платіжним дорученням (а.с.74).

Апеляційна скарга Комунального підприємства «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» підлягає частковому задоволенню, то з ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 623 грн 20 коп.

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» задовольнити частково.

Заочне рішення Біловодського районного суду Луганської області від 14 травня 2021 року в оскаржуваній частині про відмову у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 щодо солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором № 0126/2009 від 29 квітня 2009 року скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги Комунального підприємства «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , яка є солідарним божником з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі», заборгованість за кредитним договором № 0126/2009 від 29 квітня 2009 року в сумі 40895,90 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 40000 грн, відсотками за користування кредитом у розмірі 447,95 грн, відсотками за видачу та управління кредитом у розмірі 447,95 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» судовий збір в розмірі 623 грн 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 серпня 2021 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді В.М. Луганська

Ю.П. Лозко