Провадження № 2/643/1481/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2021 року Московський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді Майстренко О.М. , за участю секретаря судового засідання Сілаєвої Е.О. , представників позивача - адвокатів Горшкової Г.І., Велічкович М.П. , розглянувши у судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-тя особа ,яка не заявляє самостійних вимог Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , зобов`язання не чинити перешкоди проживанню ОСОБА_3 разом з матір`ю та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , зобов`язання не чинити перешкоди проживанню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилалася на те, що з 2016 по березень 2020 року ОСОБА_5 з відповідачем ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою реєстрації позивача: АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивача та відповідача ОСОБА_6 народилася донька - ОСОБА_3 .

Згодом, особисті стосунки між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 погіршилися, що призвело до припинення спільного проживання на початку березня 2020 року. Після припинення фактичних шлюбних відносин , відповідач ОСОБА_2 став систематично самовільно забирати дитину з собою, вчинювати умисні протиправні дії проти позивача та доньки з метою створення перешкод у їхньому вільному спілкуванні.

Відповідач ОСОБА_2 умисно ухиляється під погодження питання щодо повернення доньки до її постійної адреси проживання ( АДРЕСА_1 ) та визначення режиму побачень, ігноруючи або викривлюючи питання позивача відносно можливості забрати до себе дитину.

Крім того, за твердженнями позивача, відповідач ОСОБА_2 систематично умисно здійснює психологічне насильство щодо позивача шляхом відкритих погроз розправою, завданням шкоди здоров`ю, приниженням честі та гідності позивача та її родичів. У перешкоджанні спілкуванню позивача з дочкою активно приймає участь мати відповідача та бабуся дитини - відповідач- ОСОБА_4 .

Позивач вважає, що з урахуванням віку дитини, її психологічної прив`язаності до матері та відсутності підстав, які б перешкоджали проживанню дитини з нею, місце проживання ОСОБА_2 необхідно визначати разом з нею.

У зв`язку із наведеним, у позовній заяві просила зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не чинити перешкоди проживанню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з її матір`ю, ОСОБА_1 ; визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з її матір`ю, ОСОБА_1 .

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 23.10.2020 прийнято позовну заяву до розгляду тавідкрито провадження у справі.

27.11.2020 відповідач ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що спільна малолітня дитина сторін - ОСОБА_7 , як і раніше, проживає за своїм зареєстрованим місцем проживання разом із ним, не могла проживати разом з позивачем, зважаючи на відсутність у останньої постійного місця роботи, заробітку, постійного місця проживання та можливості забезпечити дитині гідні умови життя. ОСОБА_7 відвідує дитячий садок за адресою: АДРЕСА_2 , тобто в безпосередній близькості до її зареєстрованого місця проживання. Показання свідків, додані до позовної заяви, не можуть братися до уваги судом, оскільки такі свідки не були допитані судом у встановленому чинним законодавством порядку. Позивач у належний спосіб до відповідача ОСОБА_2 з договором про порядок виховання дитини не зверталася, доказів направлення договору відповідачу до суду не надано. Посилання позивача на нібито існування проявів психологічного насильства з боку відповідача ОСОБА_2 не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_2 щодо ОСОБА_1 чи будь-кого з її родичів ніякого насилля не застосовув. Позивач не надала жодного доказу щодо існування у неї неврологічно-психіатричних розладів, викликаних нібито неправомірними діями ОСОБА_2 , а також фактів звернення за лікарською допомогою із вказаного приводу. Зазначені в позові відомості про матеріальний стан позивача не відповідають дійсності. Позивач жодного дня не працювала в ТОВ "Надежда", а довідка з місця роботи видана для введення суду в оману. Надані позивачем до суду роздруківки листування є неналежним доказом, а відображене на них листування є сфабрикованим та не відповідає дійсності. Позивач не може забезпечити дитині належні умови життя, відповідач ОСОБА_2 жодних перешкод у спілкуванні дитини з матір`ю не чинить. Включення відповідача ОСОБА_4 в коло учасників справи є надуманим та безпідставним, що приносить відповідачці моральні страждання та глибокі переживання. Предмет спору між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 відсутній. У зв`язку із зазначеним, просив у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі, провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 закрити.

Крім того, 08.12.2020 року ОСОБА_8 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилалася на те, що з 2016 року по березень 2020 року вона та відповідач ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивача та відповідача народилася донька ОСОБА_7 . Народження доньки відбувалося в США. Після повернення в Україну доньку було зареєстровано за місцем реєстрації відповідача та його родичів, а саме: АДРЕСА_3 , однак фактично позивач та відповідач разом з дитиною завжди проживали за адресою АДРЕСА_1 . Згодом, особисті стосунки між позивачем та відповідачем погіршилися, що у подальшому призвело до припинення сімейних відносин та спільного проживання на початку березня 2020 року. Після припинення спільного проживання відповідач застосовує до позивача психічне насильство, у зв`язку з чим до відповідача було подано окремий позов про визначення місця проживання дитини та відкрито провадження у справі № 643/16285/20. Разом з цим позовом до суду було подано клопотання про об`єднання позовних вимог. Також позивач у позовній заяві зазначила, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу в утриманні дитини, з огляду на те, що він отримує стабільний та регулярний дохід, є засновником та одноосібним власником ТОВ "Інформаційне агентство Гречка", є публічною особою, веде активну політичну діяльність в межах м. Харкова, про що регулярно сповіщає на своїй особистій сторінці в соціальній мережі "Facebook". Відповідач є засновником, керівником та підписантом Громадської організації "Антикорупційний блок учасників АТО". Відповідач балотувався на місцевих виборах в Харківську обласну раду в 2020 році. Відповідач має реальну можливість займатися на постійній основі неоплачуваною політичною діяльністю, що підтверджує те, що у відповідача наявний стабільний та достатній дохід, який дозволяє витрачати більшу частину свого часу саме на зайняття такою діяльністю.Рівень матеріального забезпечення відповідача є задовільним, у відповідача відсутні інші фінансові зобов`язання або зобов`язання з утримання інших осіб.

У зв`язку з наведеним, у позовній заяві просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в частці ј від доходу ОСОБА_2 з урахуванням індексу інфляції, щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову, до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

19.02.2021 року відповідач ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву про стягнення аліментів на утримання дитини, у якому зазначив, що ОСОБА_3 із самого народження зареєстрована за місцем реєстрації відповідача за адресою: АДРЕСА_3 . Після припинення спільного проживання позивача та відповідача дитина проживає за своїм зареєстрованим місцем проживання разом із відповідачем у житлі, яке належить йому на праві спільної сумісної власності та повністю відповідає інтересам дитини. До позову не додано жодного доказу проживання дитини разом із позивачем. Вимоги позивача, яка з дитиною не проживає, про стягнення аліментів є безпідставними та необґрунтованими. З огляду на це, просив у задоволенні позовної заяви відмовити у повному обсязі.

29.07.2021 року до суду від представника позивача надійшла заява про відмову від частини позовних вимог щодо відповідача ОСОБА_4 про зобов`язання останньої не чинити перешкоди проживанню ОСОБА_3 разом з її матір`ю, ОСОБА_1 . Всі інші позовні вимоги позивач підтримав в повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Пунктом 4 частини 1 статті 255 ЦП-К України встановлено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне прийняти відмову від позову в частині позовних вимог та на підставі ст. 255 ЦПК України закрити провадження у справі у відповідній частині, оскільки позивач, відповідно до положень ст. ст. 49,255 ЦПК України відмовився від частини своїх позовних вимог, підстави для неприйняття такої відмови суд не встановив і відмова від позову в частині позовних вимогдо ОСОБА_4 про зобов`язання не чинити перешкоди проживанню ОСОБА_3 разом з матір`ю, не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права сторін, наслідки відмови від частини позовних вимог позивачу зрозумілі.

Представники позивача ОСОБА_1 - адвокати Горшкова Г.І., Велічковіч М.П. у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Від представника відповідача ОСОБА_2 надійшло клопотання про відкладення судового засідання у справі, призначеного на 29.07.2021, на іншу дату.

Судові засідання неодноразово відкладались за клопотаннями відповідача ОСОБА_2 , обґрунтованими різними причинами.

Відповідач ОСОБА_2 має право приймати участь у судових засіданнях як особисто, так і через своїх представників.

Судом забезпечено можливість сторонам подати усі необхідні докази, надати необхідні пояснення у строки, встановлені процесуальним законодавством.

Свідки, заявлені відповідачем ОСОБА_2 у судові засідання не з`явились, у зв`язку з цим, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, суд відхиляє клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Представник 3-ї особи,яка не заявляє самостійних вимог Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, на адресу суду надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутностіта просив прийняти рішення з урахуванням наданого ним висновку, а також надав письмовий висновок, у якому вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини разом з матір`ю.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 2016 року по березень 2020 року позивачТрохимець ОСОБА_9 та відповідач ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у позивача та відповідача народилася дитина ОСОБА_10 .

Місце проживання доньки позивача та відповідача було зареєстровано за адресою зареєстрованого місця проживання батька: АДРЕСА_3 .

На початку березня 2020 року відносини між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 погіршилися, що призвело до припинення їх спільного проживання.

Домовленості щодо того, з ким із них залишиться проживати їх спільна дитина, між відповідачем ОСОБА_2 та позивачем досягнуто не було.

Позивач ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між нею та ОСОБА_11 , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Макушевою Н.В.

За змістом характеристики з місця роботи позивача від 22.09.2020 року ОСОБА_1 працює у Товаристві з обмеженою відповідальністю "НАДЕЖДА" на посаді начальника відділу та характеризується позитивно.

Відповідно до довідки ТОВ "НАДЕЖДА" № 6 від 22.09.2020 ОСОБА_1 працює в ТОВ "НАДЕЖДА" з 08 травня 2020 року за гнучким графіком, а саме має можливість знаходитися на робочому місці до 6 (шести) годин у будь-який час з 9:15 до 17:15 з понеділка по п`ятницю, а також, за потребою, має можливість працювати дистанційно.

Відповідно до довідки ТОВ "НАДЕЖДА" від 18.09.2020 позивач отримує за місцем роботи дохід.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач є фізичною особою-підприємцем (види діяльності: 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна).

Відповідно до договорів оренди нерухомості та актів прийому-передачі від 01.06.2020 року позивач передала в строкове платне користування дві квартири, що належать їй на праві приватної власності.

Доводи відповідача ОСОБА_2 щодо відсутності у позивача ОСОБА_1 постійного місця роботи, заробітку, постійного місця проживання та можливості забезпечити дитині гідні умови життя, викладені у його відзиві на позовну заяву, спростовуються вищенаведеними письмовими доказами та висновком Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 12.02.2021 N 107, наявними в матеріалах справи.

У пункті 6 "Висновки" Первинного психологічного висновку психолога ОСОБА_12 за результатами первинного психологічного обстеження 14.11.2020 року ОСОБА_3 зазначено, що у дівчинки спостерігається підвищена тривожність і страхи, а також почуття провини з приводу ситуації розлучення. До матері дівчинка відчуває безумовне почуття довіри та любові про що також свідчить модель "друзів" у відносинах "Мати-донька". Проте іноді з`являється страх у дитини, що мати її покине. Причиною виникнення такого страху, вірогідно за все, є маніпулятивні розмови батька з донькою про матір. До батька виявлено амбівалентне ставлення - дівчинка відчуває до нього і любов і страх, що імовірно пов`язано з психічним тиском на дитину. Страхи і тривога дитини пов`язані як з ситуацією розлучення, коли батьки демонструють агресію один до одного, втягуючи в конфлікт дитину, так і з почуттям непотрібності. Світ дівчинки під загрозою, а її почуття ніхто не називає і не може розділити, і без допомоги дорослих їй важко адаптуватися до поточної ситуації. Причиною зазначених складнощів є не тільки поточний сімейний конфлікт, а також недостатньо розвинена здатність з боку батька встановлювати і витримувати міжособистісні кордони, і організовувати діалог.

Згідно з висновками протоколу психодіагностичного обстеження ОСОБА_1 від 26.01.2021 практичного психолога ОСОБА_12 з даного дослідження з урахуванням анамнестичних даних таких, як виховання у неповній сім`ї та відсутності базової материнської любові і турботи у дитинстві, що по всій вірогідності, зіграло важливу роль в реактивності Дарини до конфліктних взаємовідносин в моделі "сім`ї", стає зрозуміло, що поточна конфліктна ситуація з колишнім співмешканцем призвела до психосоматичного розладу Дарини. На підставі результату за методом "Рестімуляції" можна говорити, що сенсибілізуючою подією в прояві симптомів є ситуація систематичного застосування колишнім співмешканцем Дарини психологічного насилля щодо неї, спрямованого на обмеження волевиявлення останньої щодо її активної та безпосередньої участі у вихованні трирічної дитини (спілкуванні, проводженні дозвілля наодинці тощо).

Відповідно до змісту висновку спеціаліста психіатра М.В. Гарагулі за даними психологічного обстеження ОСОБА_1 , що була присутня під час обстеження разом зі своєю донькою ОСОБА_13 , у відповідь на питання № 4 спеціалістом зазначено, що конфліктна ситуація між батьками закладає основи негативного ставлення дитини до дійсності, зумовлює появу емоції страху замість емоції любові та, як наслідок, формує у ОСОБА_3 передумови невротичного розладу особистості, який обов`язково проявляється в більш зрілому віці у вигляді неврозів, соматоформних розладів, соціопатії та інших психічних розладів. У відповідь на питання № 5 спеціалістом зазначено, що проживання ОСОБА_3 окремо від матері не тільки не допустимо, але і вкрай негативно впливає на психологічний, емоційний та інтелектуальний розвиток дитини, формування її особистості в соціумі.

З висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 12.02.2021 N 107 вбачається доцільність визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з матір`ю ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Надані відповідачем ОСОБА_2 до відзиву на позовну заяву письмові докази:копія довідки про несудимість № 0964803; копія свідоцтва про право власності на житло за адресою: АДРЕСА_3 від 26.11.1998 року, реєстраційний № 5-98-142729; копія технічного паспорту на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , копія розпорядження Харківської ОДА "Про перейменування об`єктів топоніміки м. Харків" № 181 від 17.05.2016 року; копія довідки про наявність рахунку, видана АТ "Універсал Банк" від 26.11.2020 року; копія квитанції № 25РР-Х5ХХ-61А0-217С від 11.09.2020 року із призначенням платежу: на сплату за харчування ОСОБА_3 ; копія довідки №01-40/193 від 25.11.2020 року, видана комунальним закладом "ДНЗ (ясла-садок) № 85 Харківської міської ради"; роздруківка карти із співвідношенням місця розташування житла та дитсадка; копія інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 233999802 від 25.11.2020 року; копія договору комісії № 5950/20/000711 від 04.07.2020 року, укладеного між Філія № 1 ТФ "Полюс" ПП та ОСОБА_2 ; копія договору купівлі-продажу транспортного засобу № 5950/20/000711 від 04.07.2020 року, укладеного між Філія № 1 ТФ "Полюс" ПП та ОСОБА_14 ; копія інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ТОВ "НАДЕЖДА"; копія інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань щодо ТСББ "Усадьба"; копія оголошення ТСББ "Усадьба" про заборгованість станом на 01.11.2020 року; копія грамоти Громадської ради при Харківській ОДА, врученої ОСОБА_2 ; копія подяки голови Харківської ОДА, врученої ОСОБА_2 ; фотокартки у кількості 8 штук; копія нагороди відзнакою Президента України ювілейною медаллю "25 років незалежності України", врученої ОСОБА_2 , а також додатково надані відповідачем докази, що були долучені до матеріалів справи ухвалою від 23.04.2021 року : копія відповіді на адвокатський запит Комунального некомерційного підприємства "Міська дитяча поліклініка №7" Харківської міської ради № 984 від 01.12.2020 року; копія відповіді на адвокатський запит КЗ "Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №85 Харківської міської ради" від 03.12.2020 року; копія відповіді на адвокатський запит ТОВ "Авто Граф М" №24/ЛР від 04.12.2020 року; копія талону-повідомлення єдиного обліку №55266 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 03.12.2020 року; копія акта обстеження умов проживання від 20.01.2021 року не беруться судом до уваги, оскільки не стосуються предмета спору визначення місця проживання дитини разом з матір`ю.

При цьому суд зазначає, що відповідач ОСОБА_2 не скористався своїм правом на подання зустрічного позову щодо визначення місця проживання дитини з ним, який би підлягав розгляду спільно з первісним позовом.

Суд відхиляє надані докази відповідача: копію заяви про вчинення кримінального правопорушення від 04.06.2021, копії талону-повідомлення єдиного обліку № 645, копію витягу копії талону-повідомлення єдиного обліку №645; копію витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні №0001245 від 04.06.2021 з огляду на наступне.

Факт звернення відповідача до поліції із заявою стосовно вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення та внесення таких відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань не може слугувати доказом вчинення позивачем аморальних дій відносно власної малолітньої дитини, оскільки відповідно до вимог ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор за заявою особи зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати досудове розслідування, а положеннями ст. 7 КПК України встановлено, що до загальних засад кримінального провадження належить, зокрема, презумпція невинуватості, забезпечення доведеності вини.

Відповідно до змісту статті 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому КПК, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі "Аллене де Рібермон проти Франції" підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Отже, вирок суду, що набрав законної сили, є єдиним процесуальним документом, що встановлює винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Наявність витягу з ЄРДР підтверджує лише сам факт звернення відповідача-1 до правоохоронних органів з відповідною заявою. Водночас, доказів протиправної поведінки матері по відношенню до дитини відповідачем-1 не надано.

Відповідно до ч. 1ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно з абзацом другим принципу 7 "Декларації прав дитини", яка прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.59 року (далі Декларація прав дитини), найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках.

Відповідно до принципу шостого Декларації прав дитинидитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості.

Частиною 1 статті 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

За ст. 8 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Україною 27.02.91 р., зазначено, що держави-учасниці зобов`язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім`я та сімейні зв`язки. За ст. 9 вказаної Конвенції держави учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за випадком, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

В силу ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. ст. 8,11,15Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII (далі Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до усталеної судової практики Європейського суду з прав людини (справа

"NeulingerandShuruk v. Switzerland" від 8 січня 2009 року, заява № 41615/07, Справа "Mamchur v. Ukraine" від 16 липня 2015 року, заява № 10383/09) щодо забезпечення інтересів дитини в аспекті дотримання статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови. По-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків з сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або неблагонадійною. По-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Хант проти України" (заява N 31111/04, § 54, від 07 грудня 2006 року) зауважив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

На підставі викладеного, враховуючи вищевказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, враховуючи вік дитини (4 роки), стать дитини і те, що між донькою та матір`ю в ранньому віці існує тісний зв`язок, розірвання якого може призвести до негативного впливу на розвиток дитини, виходячи із пріоритету інтересів дитини, суд приходить до висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з її матір`ю ОСОБА_1 , що відповідатиме інтересам дитини, сприятиме належним умовам її проживання, гармонійному розвитку та вихованню у атмосфері любові, добробуту та поваги до неї, належному матеріальному забезпеченню.

Будь-яких доказів, які б свідчили про те, що визначення місця проживання дитини разом із матір`ю може зашкодити інтересам малолітньої ОСОБА_3 , в ході розгляду справи не виявлено.

Щодо позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої дитини суд зазначає наступне.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України).

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК Українирозмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Вимога про стягнення аліментів на дитину може бути подана до суду протягом усього строку існування права на утримання, тобто до досягнення дитиною повноліття. За загальним правилом аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня подання позову на майбутнє.

Таким чином, оскільки місце проживання малолітньої ОСОБА_3 визначено судом разом із матір`ю - ОСОБА_1 , з урахуванням інтересів дитини, для благополуччя та повноцінного розвитку якої необхідним є забезпечення її коштами, судприходить до висновку про стягнення на користь позивача аліментів на утримання ОСОБА_3 з її батька ОСОБА_2 у розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 з урахуванням індексу інфляції, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову, до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

У відповідності до положень п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву

При зверненні до суду з позовом про визначення місця проживання дитини позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 840 гривень 80 копійок.

Оскільки рішенням суду позовні вимоги задоволені, суд вбачає підстави для стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача судового збору у розмірі 840 гривень 80 копійок.

З ч. 6 ст. 141 ЦПК України вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли (держави).

З п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" вбачається, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при поданні позову до суду про стягнення аліментів, то суд на підставі ч. 2 ст. 133, ч. ч. 1,2,6 ст. 141 ЦПК України, стягує з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 80, 81, 141, 263, 265 ЦПК України,суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , зобов`язання не чинити перешкоди проживанню ОСОБА_3 разом з матір`ю та стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з її матір`ю, ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ).

Зобов`язати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_2 ,зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 ) не чинити перешкоди проживанню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з її матір`ю, ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ).

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_2 ,зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі ј частки від доходу, з урахуванням індексу інфляції, щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову, до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду, протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Майстренко О.М.