Київський районний суд м.Полтави
Справа № 552/3849/20
Провадження №2/552/52/21
У Х В А Л А

31.03.2021 Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого - судді Самсонової О.А.

секретар судового засідання - Горошко О.О.,

учасники справи та їхні представники:

позивач-відповідач ОСОБА_1 ,

представник позивача-відповідача адвокат Омелай Наталія Михайлівна,

відповідач-позивач ОСОБА_2 ,

представник відповідача-позивача адвокат Калько Вікторія Вікторівна,

розглянувши об`єднану цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору піднайму житла, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації місця проживання та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні житлом та вселення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору піднайму житла, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, зняття із реєстрації місця проживання.

В позовній заяві зазначила, що вона є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 13 травня 2020 року.

Згідно довідки, виданої КП «ЖЕО №2», у вказаній квартирі зареєстровані попередній власник ОСОБА_3 та квартирант ОСОБА_2 .

Договір піднайму було укладено ОСОБА_3 та ОСОБА_2 08 червня 1991 року.

У зв`язку із переходом права власності на квартиру АДРЕСА_2 до ОСОБА_1 перейшли права та обов`язки колишнього власника квартири. Реєстрація місця проживання ОСОБА_2 в належному їй житлі порушує її права як власника квартири.

ОСОБА_2 є для неї сторонньою особою, яка перешкоджає їй належним чином користуватися і володіти вказаним житловим приміщенням.

У червні 2020 року вона надіслала ОСОБА_2 вимогу добровільно знятися із реєстраційного обліку. Відповідачкою було отримано лист-вимогу, але, до цього часу відповідачка добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає та її реєстрація в спірній квартирі створює перешкоди власнику і позбавляє можливості в повній мірі використовувати об`єктом права власності.

Тому ОСОБА_1 просила суд розірвати договір піднайму від 08 червня 1991 року, визнати ОСОБА_2 особою, яка втратила право користування жилим приміщенням, зняти ОСОБА_2 з реєстраційного обліку у кв. АДРЕСА_2 . Судові витрати також просила стягнути з відповідача на її користь.

Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави від 02 жовтня 2020 року відкрито провадження у даній справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні житлом.

В позовній заяві зазначила, що вона є наймачем квартири АДРЕСА_2 з 1991 року, де проживала по лютий 2020 року та зареєстрована по цей час.

Після введення карантину тимчасово проживала у селі, оскільки працює вчителем та була переведена на дистанційне навчання.

В даній квартирі вона проживала та була зареєстрована зі своєю рідною тіткою, ОСОБА_3 як одна сім`я майже тридцять років. Вони вели спільне господарство, вона сплачувала за комунальні послуги, робила поточний ремонт, облаштовувала меблі.

В лютому 2020 року дізналася із позовної заяви ОСОБА_3 , що вона є одноосібним власником квартири АДРЕСА_2 та має намір ОСОБА_2 виселити. В подальшому даний позов ОСОБА_3 був залишений без розгляду.

Через постійний тиск, непорозуміння вона тимчасово виїхала із спірного житла, але залишила там свої речі, мала ключі від квартири.

Іншого житла вона не має, вклала кошти у влаштування квартири, та вважає, що як член сім`ї наймача мала право на участь у приватизації квартири, але не була повідомлена про час її проведення та не включена в акт приватизації.

ОСОБА_3 13.05.2020 року подарувала спірне нерухоме майно ОСОБА_1 , наразі новий власник вимагає від ОСОБА_2 знятися з реєстраційного обліку із спірної квартири, хоча там залишилися її речі, і вона має намір проживати у вказаному житлі.

Тому ОСОБА_2 просила суд усунути їй перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_2 шляхом її вселення та видачі ключів від квартири, вселити ОСОБА_2 у квартиру АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 20 жовтня 2020 року цивільну справу №552/3849/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору піднайму житла, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації місця проживання об`єднано в одне провадження з цивільною справою №552/4562/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні житлом (т.1 а.с. 47).

Справа неодноразово призначалась судом до розгляду, але після оголошеної судом перерви позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Омелай Н.М. не з`явились в три поспіль судові засідання, кожного разу звертаючись до суду з клопотаннями про перенесення судового засідання.

Згідно з частинами першою та другою статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини другої статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав: неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Частиною п`ятою статті 223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Обґрунтованість залишення позову без розгляду з підстав повторної неявки в судове засідання позивача неодноразово була предметом розгляду Верховного Суду.

При цьому Верховний Суд зазначав, що згідно з вимогами ЦПК України суд не зобов`язаний з`ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду (постанова від 07 грудня 2020 року у справі №686/31597/19, провадження №61-15254св20).

Аналізуючи зміст зазначених норм процесуального закону, слід дійти висновку, що причини повторної неявки позивача в судове засідання правового значення не мають, а обов`язковими умовами для застосування передбачених пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України процесуальних наслідків повторної неявки позивача в судове засідання є одночасно його належне повідомлення про час і місце судового засідання та відсутність заяви позивача про розгляд справи без його участі у судовому засіданні.

Правом на залишення позову без розгляду суд наділений лише у разі повторної неявки належним чином повідомленого позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і якщо його нез`явлення перешкоджає розгляду справи.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу; заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

Таким чином, згідно з вимогами ЦПК України суд не зобов`язаний з`ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Правове значення в такому випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання ним заяви про розгляд справи за його відсутності.

Наведені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2018 року у справі № 756/8612/16-ц, від 24 жовтня 2018 року у справі № 569/347/16-ц, від 28 лютого 2019 року у справі № 752/9188/13-ц, від 22 травня 2019 року у справі № 310/12817/13, від 06 червня 2019 року у справі № 760/3301/13-ц, від 20 червня 2019 року у справі № 522/7428/15, від 26 вересня 2019 року у справі № 295/19734/13-ц, від 07 жовтня 2019 року у справі № 612/403/16-ц, від 27 березня 2020 року у справі № 522/22303/14-ц.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процес. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи судом (частини 1, 2, пункт 10 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Тому суд, враховуючи, що позивач ОСОБА_1 або її представник ОСОБА_4 , які належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, з заявою про розгляд справи за їх відсутності до суду не звертались, в судове засідання не з`явились повторно, розгляд справи за позовом ОСОБА_1 за відсутності позивача або її представника неможливий, справа перебуває в провадженні суду та тривалий час не знаходить свого вирішення, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 необхідно залишити без розгляду, роз`яснивши позивачу наслідки залишення без розгляду, передбачені ч. 2 ст. 257 ЦПК України.

Керуючись ст. 257 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору піднайму житла, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації місця проживання залишити без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача за викликом суду.

Роз`яснити позивачу, що згідно ч.2 ст.257 ЦПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлений 05 квітня 2021 року.

Головуючий О.А.Самсонова