Справа № 418/4416/20
РІШЕННЯ

іменем України

"29" березня 2021 р. Міловський районний суд Луганської області

у складі: головуючого-судді Чехова С.І.

за участю секретаря Кірічевої К.В.

представника позивача Оробцова М.Ю.

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Мілове цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання право власності на житлове домоволодіння за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулась позивач ОСОБА_3 з позовною заявою у якій просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на житлове домоволодіння АДРЕСА_1 , яке згідно техпаспорту складається з 3-х кімнатного жилого будинку загальною площею 58,5 м2 - літера «А», та допоміжних надвірних господарсько-побутових будівель і споруд, а саме: сіни-літера «а», вхідні сходи - літера «а-1», сарай-літера «В», погріб-літера «ПГ», уборна - літера «У», огорожа-літера «№1», огорожа-літера «№2», що знаходяться на земельній ділянці комунальної власності Міловської селищної ради Луганської області, межі якої в натурі не визначені.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням правління колишнього колгоспу «1-е Травня», що був розташований у смт. Мілове Луганської області, від 15 листопада 1983 року протокол № 26 вона разом із її тодішнім чоловіком ОСОБА_4 (шлюб був розірваний 15.10.2004 року) були прийняті у члени колгоспу їм була надана робота за відповідними спеціальностями, а також колгоспне житло для проживання а саме домоволодіння АДРЕСА_1 . З того час з листопаду 1983 року по дійсний час вона офіційно зареєстрована і постійно відкрито та безперервно проживає у даному домоволодінні. Однак 1991 році під час реорганізації сільськогосподарських підприємств колгосп «1-е Травня» став продавати свої колгоспні будинки членам колгоспу. У зв`язку з відсутністю в неї достатніх коштів за її усною домовленістю з її гарним другом відповідачем ОСОБА_2 , що був у колгоспі головним бухгалтером надане її колгоспом для постійного проживання домоволодіння АДРЕСА_1 було викуплене ним на своє ім`я за нотаріально посвідченим Договором купівлі-продажу від 17.09.1991 року реєстровий №704 від 22.01.1992 року у Міловській державній нотаріальній конторі. Однак вона так і залишилась в цьому будинку проживати і фактично володіти ним. У 2000 році Міловським БТІ була проведена технічна інвентаризація домоволодіння і виготовлений Технічний паспорт на нього, що знаходиться на земельній ділянці Міловської селищної ради Луганської області, межі якої в натурі не визначені. За власні кошти влітку 2019 року вона провела у домоволодіння центральний водопровід та каналізацію. Обставини які також підтверджують її постійне проживання у названому будинку є те, що в її паспорті мається реєстрація за цією адресою, відміткою у домової книги, договорами про надання комунальних послуг, розрахунковими книжками тощо, квитанціями про оплату за спожиті електроенергію, газ, воду, вивезення відходів. З відповідачем ОСОБА_2 вона ніякого договору найму житлового домоволодіння не укладала за відсутністю пропозицій з боку відповідача. З часу заселення в будинок і до сьогоднішнього дня жодних претензій від відповідача ОСОБА_2 щодо проживання у будинку і фактичного ним володіння до неї немає. Навпаки відповідач особисто допоміг її через суд визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням її онука ОСОБА_5 , який був у ньому зареєстрований але фактично тривалий час не проживав. Крім того відповідачу належить, ще один будинок по АДРЕСА_1 , яке колись також належало колгоспу «1-е Травня» і він отримав його у власність за рішенням Міловського районного суду Луганської області від 29.08.2011 року у порядку набувальної давності. В цьому будинку він зараз проживає з своєю сім`єю постійно, ще з часу надання йому такого права рішенням правління колгоспу від 05.01.1983 року протокол №1.

Позивач ОСОБА_3 до судового засідання не з`явилась надала повноваження по розгляду позовної заяви адвокату Оробцову М.Ю..

Представник позивача Оробцов М.Ю. у судовому засіданні позовні вимоги позивача ОСОБА_3 підтримав послався на вище означені обставини.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що будинок на який претендує позивач він купив згідно договору-купівлі продажу який нотаріально завірений у Міловській нотаріальній конторі 1992 році. В цьому будинку позивач проживає за його згодою без укладення будь якого договору оренди.

Проти позову він надав відзив з запереченнями у якому просить у задоволенні позовних вимог позивачу ОСОБА_3 про визнання права власності на житлове домоволодіння АДРЕСА_1 за набувальною давністю відмовити за необґрунтованістю.

Свій відзив обґрунтовує тим, що домоволодіння яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 площа якого складається з житлового будинку 58,5 м2 та прилеглими господарсько-побутовими спорудами,земельною ділянкою на якій вони знаходяться та присадибною ділянкою, належить йому на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу від 17.09.1991 року нотаріально посвідченому у Міловській нотаріальній конторі за реєстром № 704 від 22.01.1992 року. Позивач зазначає, що в 1983 році рішенням правління колгоспу «1-е Травня», що знаходився у смт. Мілове Луганської області її та її чоловіку ОСОБА_4 шлюб з яким розірвано рішенням суду у 2004 році надає її право власності за набувальною давністю. Викладені обставини у позовній заяві не відповідають дійсності і позивач намагається ввести суд в оману. Дійсно у 1991 році у зв`язку з реорганізацією сільськогосподарського підприємства колгосп «1-є Травня» став продавати належні йому житлові будинки членам колгоспу в тому числі і спірне домоволодіння АДРЕСА_1 На той час, позивач вже не проживала однією сім`єю з чоловіком, припинивши будь які сімейні стосунки з ним, останній добровільно залишив її та житловий будинок. Із-за конфліктів у своєї сім`ї він був вимушений також припинити сімейні стосунки з своєю дружиною ОСОБА_6 та залишивши її перейшов до позивача і став постійно проживати в домоволодінні за вказаною адресою підтримуючи фактичні сімейні стосунки з нею. Маючи намір у подальшому створити з позивачем одну сім`ю він за свої кошти які були нажиті до відносин з позивачем придбав спірне домоволодіння. У зв`язку з відсутністю у позивача будь-яких коштів договір купівлі-продажу був складений на його ім`я та на його ім`я зареєстрований у Міловському БТІ на право власності на домоволодіння. Позивач не заперечувала проти цього ні до а ні після вчинення цих юридичних дій. Ним за власні кошти в період до 1997 року були збудовані та знаходяться на території домоволодіння господарсько-побутові споруди а саме: гараж, літня кухня, погріб, уборна було заасфальтоване повністю подвір`я, повністю газифікований житловий будинок. Однак у подальшому відносини між ними не склались і він у 1997 році припинив стосунки, повернувся жити до своєї дружини з якою проживає на цей час за адресою АДРЕСА_1 . За його згодою та усною домовленістю з позивачем, вона залишилась проживати в спірному домоволодінні з правом користування ним, оскільки на той час не мала другого місця для проживання. Він завжди вважав спірне домоволодіння своєю власністю, що ніколи не оскаржувалось позивачем. Весь час позивач виконувала всі домовленості. Ані до 1997 року, ані весь час до грудня 2020 року позивач не заявляла претензій до нього стосовно права на спірне домоволодіння та побудовані споруди, оскільки знала, що воно придбано ним за його власні кошти. Обставини які вказують, що він не втратив зв`язок з своєю власністю підтверджується фактом його звернення до суду, як фактичного не номінального власника, як зазначає позивач. За рішенням Міловського районного суду від 17.09.2018 року було визнано втрата право на користування житловим приміщенням ОСОБА_5 який був зареєстрований в домоволодінні, але фактично тривалий час не проживав в ньому. Оскільки з 1997 року він не проживає в спірному домоволодінні, не користується комунальними послугами за домовленістю з позивачем вона сплачує комунальні послуги. Твердження позивача про те, що вона сплачує земельний податок за користування земельною ділянкою на якій знаходиться домоволодіння та побутову господарські споруди не відповідає дійсності, оскільки він як інвалід 2-гої групи звільнений від сплати такого податку. Договір купівлі продажу не визнаний недійсним та не скасований до цього часу. Питання про визнання договору купівлі продажу не ставилось раніше та не ставиться зараз про визнання його недійсним, нікчемним про його скасування з будь яких підстав позивач не ставить.

У свою чергу позивач ОСОБА_3 надала відповідь на відзив з запереченнями у якому просить задовольнити її позовні вимоги і не брати до уваги думку відповідача у своєму відзиву з запереченнями.

Вислухав пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у повному об`ємі суд приходить до думки про відмову у задоволення заявлених позовних вимог з таких підстав:

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України слід, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом,звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1,ч.3 ст. 13 ЦПК України слід, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

За ч. 3 ст. 12 ЦПК України слід, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України слід, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ч.1 ст.77 ЦПК України слід, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

З боку позивача були надані докази її проживання у домоволодінні а саме:

З копії паспорта слід, що позивач є громадянином України, має реєстрацію у АДРЕСА_1 з 18 листопада 1983 року. (а.с. 8)

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу між позивачем ОСОБА_3 та ОСОБА_4 шлюб розірвано 15 жовтня 2004 року.(а.с. 70)

З копії паспорта відповідача ОСОБА_2 слід, що він є громадянином України має реєстрацію у АДРЕСА_2 (а.с.9)

За архівним витягом вбачається, що мається протокол №26 засідання правління колгоспу «1-е Травня» від 15 листопада 1983 року де вказано про наданні сім`ї ОСОБА_7 жилого приміщення в АДРЕСА_2 (а.са.10)

З копії домової книги для прописки громадян які проживають у будинку за АДРЕСА_1 слід, що позивач ОСОБА_3 має реєстрацію за вказаної адреси. (а.с.11-13)

Згідно довідки від Міловської селищної ради Міловського району Луганської області слід, що позивач ОСОБА_3 зареєстрована та проживає у АДРЕСА_2 . (а.с.14)

З копії договору купівлі - продажу вбачається, що 17 вересня 1991 року ОСОБА_8 купив у колгоспі « АДРЕСА_3 з надвірними господарськими будівлями за 9953 рублів. (а.с.15-16)

За технічним паспортом на будинок по АДРЕСА_2 ОСОБА_2 зареєстрував домоволодіння у БТІ Міловського району. (а.с.17-19)

Згідно копії договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів, розрахункової книжки про сплату за природний газ та електроенергію слід, що позивач сплачував комунальні послуги за своїм ім`ям. (а.с.20-23)

З копії державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек,Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта слід, що відповідачу належить домоволодіння по АДРЕСА_1 . (а.с.25-26)

Як вбачається з копії рішення Міловського районного суду Луганської області від 29 серпня 2011 року за відповідачем ОСОБА_2 визнано право власності у порядку набувальної давності домоволодіння розташоване на земельної ділянці АДРЕСА_2 . (а.с. 27-28)

З боку відповідача були надані докази належності йому спірного домоволодіння а саме:

Копії паспорта відповідача ОСОБА_2 з якого слід, що він є громадянином України має реєстрацію у АДРЕСА_2 . (а.с.48)

Копію договору купівлі - продажу з якого вбачається, що 17 вересня 1991 року ОСОБА_8 купив у колгоспі « 1-е Травня » жилий будинок по АДРЕСА_1 з надвірними господарськими будівлями за 9953 рублів.(а.с.50-51)

Копію рішення Міловського районного суду Луганської області від 17 вересня 2019 року з якого слід, що позовні вимоги його були задоволенні ОСОБА_5 визнано таким, що втратив право користуватися жилим приміщенням по АДРЕСА_2 . (а.с.52-53)

Копію посвідчення інваліда 2-гої групи загального захворювання. (а.с.54)

Як слід з ч.1 ст. 344 ЦК України « Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.»

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Згідно п.п. 9,11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав № 5 від 07.02.2014 року слід, що при вирішенні спорів пов`язаних із набуттям права власності на набувальною давністю, суди повинні встановити зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності, володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна, володіння визнається безперервним, якщо воно не поривалось протягом всього строку набувальної давності.

Тобто набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявністю всіх вказаних умов у сукупності.

Безтитульне володіння-це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відомо.

Отже як було встановлено, що з боку позивача мається тільки реєстрація її за місцем проживання на яке вона претендує, малась усна домовленість з відповідачем про утримання домоволодіння та оплату комунальних послуг. Посилка позивача на те, що рішенням правління колгоспу було надано її право на жиле приміщення по АДРЕСА_2 не є підставою для набуття права власності на житловий будинок, оскільки позивач не оформив його згідно закону. Крім того у протоколі засідання правління колгоспу не вказана нумерація будинку який надавався сім`ї ОСОБА_7 як жиле приміщення. Виходячи з обставин позовних вимог позивач знала кому належить домоволодіння і те, що вона користується чужим майном. Відповідач з свого боку у свій час набув право власності на домоволодіння, викупив його оформив угоду купівлі-продажу згідно закону, та нотаріально посвідчив її. Договір купівлі-продажу домоволодіння ніким не заперечувався і не визнавався недійсним. Зв`язку на право володіння домоволодінням не втрачав а навпаки підтримував, про що свідчить рішення суду. Згідно якого він як власник вирішив питання про позбавлення права користуванням жилим приміщенням особи яка довгий час була відсутня за місцем реєстрації у спірному домоволодінні. Отже позивач не є добросовісним набувачем а відкритість і безперервність користування спірним домоволодінням не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами ст. 344 ЦК України. Суд вважає, що позовні вимоги не знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового засідання та не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 12, 13,76-81,141, 259, 263-265, 268, 274-279 ЦПК України, ст.ст. 335, 344 ЦК України,-

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_3 відмовити за необґрунтованістю заявлених позовних вимог.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня його проголошення до Луганського апеляційного суду, який розташований у м. Сєвєродонецьк Луганської області шляхом направлення скарги через Міловський районний суд Луганської області.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно вимог ч.1 п.15 п.п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду. Таким чином, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржено до Луганського апеляційного суду через Міловський районний суд Луганської області. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 07 квітня 2021 року.

Суддя: С.І. Чехов