КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2021 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 757/50739/19-ц

провадження номер: 22-ц/824/710/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач), суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 червня 2020 року у складі судді Остапчук Т.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» (далі - ТОВ «Нова Пошта») про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між ним та ТОВ «Нова Пошта» було укладено публічний договір щодо надання послуги з організації перевезення відправлення на умовах, встановлених відповідачем. Вказував, що 14 червня 2019 року він з відділення ТОВ «Нова пошта» № 20, що розташоване за адресою: місто Київ, провулок Новопечерський, 5, здійснив відправлення вантажу з оголошеною вартістю 38 750 грн 00 коп. по експрес-накладній №1320 до міста Житомира, відділення ТОВ «Нова пошта» №3, одержувач ОСОБА_1 Зазначав, що 17 червня 2019 року об 11 год 20 хв. на його номер телефону надійшло смс-повідомлення від відповідача про те, що його відправлення було отримано у відділенні ТОВ «Нової пошта» № 3 у місті Житомирі. Проте дану посилку він не отримував, оскільки перебував у місті Києві, що підтверджується випискою з його банківського рахунку від 21 червня 2019 року.

Зазначав, що 18 червня 2019 року він подав претензію до ТОВ «Нова Пошта» про відшкодування оголошеної вартості його відправлення у розмірі 38 750 грн 00 коп. та сплати штрафу у розмірі 9 389 грн 12 коп. відповідно до п.7.2.4 публічного договору. Того ж дня позивач звернувся до Житомирського відділу поліції із заявою про вчинення злочину, яка була зареєстрована в журналі єдиного обліку за №30053. Однак листом № 10080 від 21 червня 2019 року відповідач йому відмовив у задоволенні претензійних вимог.

Також вказував, що діями відповідача йому завдана моральна шкода, яку він оцінив у розмірі 5 000 грн 00 коп. Крім того, зазначав, що з метою захисту своїх прав він був вимушений звернутися за правовою допомогою до адвоката, внаслідок чого ним були понесенні витрати у розмірі 10 000 грн 00 коп.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просив стягнути з ТОВ «Нова Пошта» на свою користь суму оголошеної вартості відправлення по експрес-накладній №1320 в розмірі 38 750 грн 00 коп., штраф у розмірі 24,23 % від суми відшкодування, що становить 9 389 грн 12 коп., моральну шкоду у розмірі 5000 грн 00 коп. та судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн 00 коп.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 12 червня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивачем не доведено порушення його прав, мотивуючи це недоведеністю майнових вимог та відсутністю вини відповідача. Зазначає, що суд при ухваленні оскаржуваного рішення прийняв до уваги лише твердження відповідача, що його дії є правомірними щодо видачі вантажу особі, яка повідомила номер експрес-накладної та надала документ на підтвердження особи, що нічим не підтверджується. Однак, на підтвердження цих обставин відповідач не надав суду копію експрес-накладної, яка підписана особою про отримання відправлення. Вказує, що у Житомирському відділі поліції йому повідомили, що на вимогу поліції ТОВ «Нова Пошта» відмовилось надавати відео з камер спостережень за 17 червня 2019 року, що на його думку, свідчить про приховування відповідачем дійсних фактів з метою уникнення матеріальної відповідальності.

Відповідач ТОВ «Нова Пошта» не скористалось своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направило.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 63 139 грн 12 коп., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам закону відповідає не в повному обсязі.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 14 червня 2019 року позивач ОСОБА_1 з відділення ТОВ «Нова пошта» № 20 у місті Києві по експрес-накладній №1320 здійснив відправлення вантажу з оголошеною вартістю 38 750 грн 00 коп. до відділення ТОВ «Нова пошта» № 3 у місті Житомирі, визначивши одержувачем ОСОБА_1 . Також ним було оформлено послугу «Грошовий переказ 38750».

Позивач вказує, що дану посилку він не отримував та фізично не міг отримати, оскільки перебував у місті Києві, що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача від 21 червня 2019 року.

18 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача ТОВ «Нова пошта» з претензією про відшкодування оголошеної вартості його відправлення у розмірі 38 750 грн 00 коп. та сплати штрафу у розмірі 9 389 грн 12 коп. відповідно до п.7.2.4 публічного договору.

Також 18 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Житомирського відділу поліції із заявою про вчинення злочину.

21 червня 2019 року ТОВ «Нова пошта» своїм листом № 10080 у задоволенні претензії позивача відмовило, посилаючись на те, що вантаж було видано особі, яка знала номер експрес-накладної, пред`явила паспорт громадянина України, що посвідчує її особу, як одержувача, та сплатила вартість наданих послуг.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що встановлені обставини повністю виключають майнову відповідальність перевізника у зв`язку з відсутністю вини та недоведеністю майнових вимог. Відсутні підстави для стягнення матеріальної та моральної шкоди, оскільки встановлено, що поштове відправлення видано позивачу.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки вони не грунтуються на обставинах справи та вимогах закону .

Відповідно до ч. 1 ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором.

Статтею 909 ЦК України встановлено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Згідно із ч.ч.1,2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Встановлено, що 14 червня 2019 року позивач з відділення ТОВ «Нова пошта» № 20 у місті Києві здійснив відправлення вантажу з оголошеною вартістю 38 750 грн 00 коп. до відділення ТОВ «Нова пошта» № 3 у місті Житомирі, визначивши одержувачем ОСОБА_1 , що підтверджується експрес-накладною №1320 (а.с.8).

Перевіряючи доводи позивача, апеляційним судом досліджено публічний договір та Умови надання послуг ТОВ «Нова Пошта» за посиланням www.novaposhta.ua.

Відповідно до п. 2.5 публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлень, який регулює відносини між експедитором (ТОВ «Нова пошта») та замовником (відправник або одержувач відправлення), договір укладається шляхом приєднання замовника до запропонованого експедитором договору загалом та прийняття всіх істотних умов договору без підписання письмового примірника і має юридичну силу відповідно до положень ст.ст. 633, 634 ЦК України. Замовник не може запропонувати свої умови договору.

Пунктом 2.6 публічного договору передбачено, що безумовне та повне прийняття умов договору замовником полягає в здійсненні замовником дій, спрямованих на отримання послуг, а саме передачі замовником експедитору відправлення для надання послуг, передбачених договором, незалежно від наявності/відсутності в експрес-накладній підпису відправника.

Відповідно до п. 3.3 публічного договору прийняття експедитором відправлення для надання послуг, визначених договором, оформляється експрес-накладною, у якій зазначаються такі відомості: тип послуги, інформація про відправника, інформація про одержувача, інформація про кількість вантажних місць, вага відправлення, оголошена вартість відправлення, опис вмісту відправлення, платник розрахунку, розрахункові строки доставки відправлення, інформація про додаткові послуги/сервіси вартість послуг експедитора.

У експрес-накладній № 1320 від 14 червня 2019 року зазначено: відправник приватна особа ОСОБА_1 , місто Київ, відділення № 20, телефон відправника НОМЕР_1; одержувач приватна особа ОСОБА_1 , місто Житомир, відділення № 3, Житомирська обл., телефон одержувача НОМЕР_1 ; тип відправлення: посилка, вага: 15 кг (фактична), місць: 1, опис: сувеніри, оголошена вартість: 38 750 грн., доставку сплачує отримувач у розмірі 316 грн., готівковий розрахунок (а.с.5).

Указана експрес-накладна підтверджує, що між сторонами 14 червня 2019 року було укладено договір про надання послуг з організації перевезення відправлень.

Отже, експедитор з моменту прийняття відправлення взяв на себе зобов`язання забезпечити збереження відправлення до моменту його видачі одержувачу, за умови дотримання замоником положень договору та Умов надання послуг (п. 4.1.2 договору).

Установлено та незаперечується сторонами, що згідно з експрес-накладною №1320 від 14 червня 2019 року вантаж було доставлено за призначенням до міста Житомир, відділення № 3, Житомирська обл., одержувачем якого є ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 зазначав, що 17 червня 2019 року на його мобільний телефон надійшло смс-повідомлення від відповідача про те, що вказане вище відправлення було отримано у відділенні №3 в місті Житомирі. Проте дану посилку він не отримував та фізично не міг отримати, оскільки в цей час перебував у місті Києві. 18 червня 2019 року ним було подано до ТОВ «Нова Пошта» претензію (а.с.6), а також була подана до Житомирського відділу поліції заява про вчинення злочину, яка була зареєстрована в журналі єдиного обліку поліції за №30053, що підтверджується копією талону про прийняття і реєстрації заяви ( а.с. 8).

На вказану претензію листом №10080 від 21 червня 2019 року ТОВ «Нова Пошта» повідомило позивачу, що 15 червня 2019 року по експрес-накладній №1320 було здійснено відправлення вантажу з міста Києва до міста Житомир для ОСОБА_1 . Відправник вантажу по експрес-накладній №1320 від 15 червня 2019 року передав представнику ТОВ «Нова Пошта» вантаж кількістю 1 місце, вагою 15 кг, оголошеною вартістю 38750,00 грн, з описом відправлення «Сувеніри». Умови та порядок одержання відправлення у відділенні встановлені розділом 11 Умов надання послуг з організації перевезення відправлень. У порядку, передбаченому п.п. 11.1 та 11.2.1 Умов, 17 червня 2019 року зазначене відправлення було видано отримувачу за накладною, який у встановленому порядку підтвердив свою особу, пред`явивши паспорт громадянина України. Проведеним внутрішнім розслідуванням та переглядом записів з камери спостереження порушень та протиправних дій з боку співробітників компанії не виявлено (а.с.7).

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначав, що працівники відділення діяли відповідно до Порядку одержання відправлення у відділенні, передбаченого розділом 11 Умов надання послуг ТОВ «Нова Пошта», а саме:

11. Умови одержання відправлення у відділенні

11.1. Надати представнику ТОВ «Нова пошта» номер експрес-накладної

(обов`язкова умова для випадків, передбачених п. 11.4 та п. 11.6 цих Умов) або номер мобільного телефону, на який надійшло СМС-повідомлення про прибуття відправлення.

11.2. Одержувач фізична особа або фізична особа-підприємець пред`являє представнику ТОВ «Нова пошта» будь-який із наведених нижче документів, що підтверджує особу одержувача, зазначеного в експрес-накладній, а саме:

11.2.1. Паспорт громадянина України.

11.2.2. Тимчасове посвідчення громадянина України.

11.2.3 . Тимчасове посвідчення, що підтверджує особу громадянина України.

11.2.4. Посвідку на постійне проживання.

11.2.5. Посвідку на тимчасове проживання.

11.2.6. Посвідчення біженця, видане в Україні.

11.2.7. Посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон.

11.2.8. Паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

11.2.9. Паспорт іноземного громадянина, у якому відомості про особу вказані кирилицею та/або латиницею. У разі використання іншої абетки - надати апостиль (офіційний переклад паспорта українською мовою).

11.9. Сплатити залежно від форми розрахунку представнику ТОВ «Нова пошта» кошти за надані послуги.

Вантаж було доставлено до відділення №3 у місті Житомир, де 17 червня 2019 року видано клієнту, який повідомив номер експрес-накладної, надав документ на посвідчення своєї особи та сплатив вартість наданих послуг.

Відповідно до ст. 924 ЦК України передбачено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Зазначена норма передбачає принцип винності в разі відповідальності перевізника за втрату, нестачу, псування й ушкодження вантажу, який є загальним для всіх видів транспорту. Перевізник несе відповідальність за нестачу, втрату, псування й ушкодження вантажу лише у випадках, коли він винен у несхоронності вантажу. При цьому обов`язок доведення своєї невинуватості лежить на ньому.

Отже, відповідальність перевізника побудована за принципом вини і діє, як правило, презумпція вини зобов`язаної сторони.

Перевізник несе відповідальність, якщо не доведе, що втрата, псування й ушкодження вантажу відбулися внаслідок обставин, яким він не міг запобігти чи усунення яких від нього не залежало, зокрема, внаслідок вини відправника тощо.

Таким чином, законодавець покладає на перевізника обов`язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу.

Втрата, нестача і пошкодження вантажу є наслідком незбереження вантажу під час перевезення, свідчить про неналежне виконання перевізником своїх обов`язків за договором перевезення вантажу експрес-накладній .

Крім того, він також зобов`язаний доставити вантаж чи багаж у пункт призначення і видати його уповноваженій особі.

Невиконання цього обов`язку тягне відповідальність перевізника, який звільняється від відповідальності тільки у випадках, коли незбереження вантажу стало наслідком обставин, що характеризуються одночасно двома ознаками:

1) усунення цих обставин не залежало від перевізника. Це формулювання слід тлумачити в такий спосіб, що перевізник звільняється від відповідальності за незбереження вантажу, якщо відповідно до законодавства та договору перевезення він не несе обов`язку усунення зазначених обставин;

2) перевізник не міг запобігти цим обставинам.

Звідси слід зробити висновок про те, що перевізник звільняється від відповідальності за незбереження вантажу у випадках, коли причиною його незбереження була непереборна сила. Втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу внаслідок випадку, що не підлягає під визначення непереборної сили, відповідно до ч.1 ст.924 ЦК України не звільняють перевізника від відповідальності за незбереження вантажу.

Переважному застосуванню підлягають саме норми ст.924 ЦК України в частині обов`язку доведення вини, оскільки зазначена стаття передбачає підстави звільнення перевізника від відповідальності.

Таким чином, законодавець покладає на перевізника обов`язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу.

Саме такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 23 березня 2016 року у справі №6-2086цс15 та приймається судом до уваги при розгляді даної справи.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Аналізуючи надані сторонами докази на підтвердження своїх доводів, та враховуючи вказані вище норми закону, суд приходить до висновку про порушення відповідачем п.п. 11.5 Умов надання послуг ТОВ «Нова Пошта», що призвело до втрати вантажу, відправленого позивачем.

Посилаючись на дотримання працівниками ТОВ «Нова Пошта» Порядку одержання відправлення у відділенні, передбаченого розділом 11 Умов надання послуг ТОВ «Нова Пошта» п.п.11.1, 11.2, відповідач не звернув увагу на ту обставину, що відповідно до п.п. 11.5 Умов надання послуг ТОВ «Нова пошта» для отримання відправлення з оголошеною вартістю 15 000 грн 00 коп. і більше, одержувач повинен надати документ, що посвідчує особу, відповідно до переліку, зазначеного в п.п.11.2.1-11.2.9 і назвати СМС-код, який був надісланий на номер телефону, що зазначений в експрес-накладній в блоці «одержувач».

Відправлення позивача було з оголошеною вартістю більше 15 000 грн 00 коп., а отже при його видачі відповідач повинен був, окрім вимоги, надати документ, що посвідчує особу одержувача, здійснити СМС-верифікацію.

Як убачається із листа ТОВ «Нова Пошта» №10080 від 21 червня 2019 року на претензію позивача, а також відзиву на позов, при видачі відправлення ОСОБА_1 , працівники ТОВ «Нова Пошта» дій, передбачених п.п.11.5 Умов надання послуг, не здійснили, що призвело до втрати вантажу, відправленого позивачем по експрес-накладній №1320 від 14 червня 2019 року.

Відповідач не довів належними, допустимими і достатніми доказами, що втрата відправлення (вручення іншій невстановленій особі замість одержувача) відбулася не з його вини, усунення цих обставин не залежало від нього та він не міг запобігти цим обставинам.

Суд першої інстанції, у порушення вимог ст.263 ЦПК України, на наведене уваги не звернув, внаслідок чого неправильно вирішив спір, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Розділом 6 Умов надання послуг ТОВ «Нова Пошта» - «Оголошена вартість відправлення» у пункті 6.1 визначено, що оголошена вартість - вартість відправлення, заявлена відправником в експрес-накладній. Оголошена вартість повинна дорівнювати реальній (ринковій) вартості відправлення.

Також у пункті 1.12 публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлень ТОВ «Нова Пошта» визначено, що оголошена вартість відправлення - це вартість відправлення, вказана відправником у відповідній експрес-накладній.

Пунктом 6.2. Умов надання послуг ТОВ «Нова Пошта» встановлено обмеження щодо оголошеної вартості: відправлення вагою до 1 кг (включно) - до 50 000 (п`ятдесяти тисяч) гривень; відправлення вагою до 100 кг (включно) - до 200 000 (двохсот тисяч) гривень; відправлення вагою до 500 кг (включно) - до 500 000 (п`ятисот тисяч) гривень; відправлення вагою понад 500 кг - до 1 000 000 (одного мільйона) гривень.

Будь-яких обов`язків замовника підтверджувати оголошену ним вартість відправлення ні публічний договір про надання послуг з організації перевезення відправлень ТОВ «Нова Пошта», ні Умови надання послуг ТОВ «Нова Пошта», не містять.

Установлено, що при прийнятті відправлення уповноважена особа відповідача, оформлюючи вантаж і вказуючи індивідуальні ознаки вантажу, тобто розуміючи, що відправлення містить «Сувеніри» вагою 15 кг (фактична), з чого й була обчислена вартість доставки (316 грн), не висловлювала заперечень з приводу визначеної відправником оголошеної вартості у розмірі 38 750 грн 00 коп. і зауважень щодо цієї вартості відповідна експрес-накладна не містить.

Тобто, не визначивши ні в публічному договорі про надання послуг з організації перевезення відправлень ТОВ «Нова Пошта», ні в Умовах надання послуг ТОВ «Нова Пошта», обов`язку замовника підтверджувати вартість відправлення, відповідач фактично погодився з оголошеною вартістю, а тому доводи відповідача про те, що позивачем не доведено розмір фактичної шкоди, не заслуговують на увагу.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Відповідно до ч. 2 ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Пунктом 7.2.2 публічного договору визначено, що у разі повної втрати або пошкодження відправлення з вини експедитора, останній повертає замовнику суму, що дорівнює оголошеній вартості відправлення (але не більше, ніж фактичну вартість відправлення), та провізну плату, сплачену замовником згідно з відповідною експрес-накладною. У разі повної компенсації оголошеної вартості за пошкоджене відправлення замовник повертає експедитору відправлення, за яке було отримано компенсацію.

Враховуючи те, що втрата відправлення сталася саме з вини відповідача, оскільки ним протилежного не доведено, апеляційний суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з ТОВ «Нова Пошта» на свою користь 38 750 грн 00 коп., що дорівнює оголошеній вартості відправлення за експрес-накладною №1320 від 14 червня 2019 року.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача штрафних санкцій за порушення договірних зобов`язань у розмірі 9 389 грн 12 коп. задоволенню не підлягають з таких підстав.

Обгрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення штрафних санкцій, позивач керувався п. 7.2.4 публічного договору, відповідно до якого у разі виплати експедитором у досудовому порядку за результатами розгляду претензії відшкодування, що сплачується у зв`язку з втратою або пошкодженням відправлення на користь замовника - фізичної особи, експедитор додатково сплачує замовнику штраф в розмірі 24,23% від суми відшкодування.

Як зазначалось вище, публічний договір про надання послуг з організації перевезення відправлень, укладається шляхом приєднання замовника до запропонованого експедитором договору загалом та прийняття всіх істотних умов договору (п.п. 2.5).

Однак, позивач не звернув уваги на те, що відповідно до п.7.2.4 публічного договору експедитор додатково сплачує замовнику штраф в розмірі 24,23% від суми відшкодування лише у досудовому порядку за результатами розгляду претензії відшкодування, що виключає застосування указаного пункту при стягненні відшкодування у судовому порядку.

Щодо стягнення моральної шкоди, яку позивачем оцінено в розмірі 5 000,00 грн., то апеляційний суд виходить з такого.

Згідно зі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Оскільки позивачем у позовній заяві не зазначено у чому полягає завдана йому моральна шкода та ним необгрунтовано її розмір, то колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення його позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди.

Згідно з ч.ч.1-3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Верховного Суду від 15 траня 2019 року у справі №308/15007/15-ц зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Позивач на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу надав договір про надання правової допомоги від 25 червня 2019 року, укладений ним з адвокатом Князьською Н.А., за умовами п.п. 3.3 якого, гонорар адвоката складає 10% від суми задоволеного позову (а.с.12).

Зі змісту позову вбачаєаться, що позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 10 000 грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу, сплачених ним адвокату Князьській Н.А. згідно з квитанцією від 13 вересня 2019 року (а.с.13).

Враховуючи те, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково у розмірі 38 750 грн 00 коп., то відповідно до умов договору про надання правової допомоги підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати на правничу допомогу у розмірі 3 875 грн 00 коп. ( 10% від задоволеної суми позову).

З огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода за втрату вантажу у розмірі 38 750 грн 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 875 грн 00 коп. В іншій частині позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають з наведених вище підстав.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, колегія суддів керується вимогами ч.ч.1,6 ст.141 ЦПК України, враховує часткове задоволення позовних вимог у сумі 38 750 грн 00 коп., а також те, що позивача звільнено від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», унаслідок чого у дохід держави необхідно стягнути за подачу позову судовий збір у розмірі 768 грн 40 коп. згідно із п.п.1 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2019 року) та 152 грн 60 коп. за подачу позивачем апеляційної скарги (150 % ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви), а всього 1 921 грн 00 коп.

Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 вересня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» про стягнення матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду за втрату вантажу у розмірі 38 750 (тридцять вісім тисяч сімсот п`ятдесят) грн 00 коп.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 875 грн 00 коп.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» на користь держави судовий збір у розмірі 1 921 грн 00 коп.

Позивач: ОСОБА_1 - місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .

Відповідач: товариство з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» - місцезнаходження: 03131, місто Київ, Столичне шосе, 103, корп.1, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 31316718.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: