Справа № 202/793/19
Провадження № 2/202/928/2021
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2021 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

в складі:

головуючий суддя Кухтін Г.О.

за участю секретаря Калантаєнко Д.В.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі заяву ОСОБА_1 про направлення до Господарського суду Дніпропетровської області цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Автогаражний кооператив «Лівобережний-2» про визнання незаконним рішення про виключення з членів гаражного кооперативу та скасування протоколу загальних зборів членів кооперативу,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про направлення до Господарського суду Дніпропетровської області (далі - заява) цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Автогаражний кооператив «Лівобережний-2» про визнання незаконним рішення про виключення з членів гаражного кооперативу та скасування протоколу загальних зборів членів кооперативу (далі цивільна справа). В обґрунтування свого звернення заявник посилався на постанову Верховного Суду від 19.08.2020 у справі № 202/793/19 за змістом якої, заявнику було роз`яснено його право на звернення до суду з відповідною заявою.

Ознайомившись із справою та заявою суд вважає, що у задоволенні заяви має бути відмовлено з наступних підстав.

Так, 19.08.2020 Верховним Судом, у справі № 202/793/19, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11.07.2019 та постанова Дніпровського апеляційного суду від 31.10.2019 були скасовані. Роз`яснено ОСОБА_1 , що розгляд справи віднесено до юрисдикції господарського суду. Роз`яснено право позивачу звернутися протягом десяти днів з дня отримання постанови до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Окрім іншого, у мотивувальній частині постанови Верховним Судом було вказано, що оскільки суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, не встановив природи правовідносин, які виникли між сторонами, неправильно застосував норми процесуального права, судові рішення щодо вирішення зазначених вимог підлягають скасуванню, а провадження у справі закриттю.

21.12.2020 цивільна справа повернулась до суду першої інстанції, де відповідальною особою суду дана справа була помилково передана на розгляд, згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Ухвалою суду від 28.12.2020 справа була призначена у підготовче судове засідання.

06.09.2020 заявником було подано аналогічну заяву про направлення цивільної справи до Господарського суду Дніпропетровської області.

Ухвалою суду від 25.01.2021 було закрито провадження у цивільній справі з огляду на помилковість передання такої справи на розгляд судді та відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про направлення справи до Господарського суду Дніпропетровської області цивільної справи.

Підставами відмови у задоволенні заяви, поданої заявником 06.09.2020, як і заяви, яка розглядається наразі є наступні обставини.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно із ч. 1 ст. 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

З даної норми вбачається, що у разі закриття провадження з підстав передбачених п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд роз`яснює позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Друге речення частини 1 ст. 256 ЦПК України презюмує, що саме суд апеляційної або касаційної інстанції (визначено конкретний перелік судів) повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Третє речення частини 1 ст. 256 ЦПК України передбачає, що заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

При цьому, суд зауважує, що у відповідності до ч. ч. 2, 4 ст. 258 ЦПК України процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, в тому числі закриття провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку закінчується прийняттям постанови.

Таким чином, суди першої інстанції у відповідності до Цивільного процесуального кодексу України, зокрема ч. 2 ст. 255 ЦПК України, можуть постановлювати лише ухвали про закриття провадження, а відтак третє речення частини 1 ст. 256 ЦПК України не може розповсюджуватись на обов`язки/повноваження суду першої інстанції.

Додатково слід зазначити, що приписами ст. 409 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги, в тому числі, має право: залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду; скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд; скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині; скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині; у передбачених цим Кодексом випадках визнати нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі у відповідній частині.

Між тим, як вбачається, із постанови Верховного Суду від 19.08.2020 у справі № 202/793/19 рішення першої та другої інстанції були повністю скасовані, при цьому справа не була передана на новий розгляд, продовження розгляду судом першої інстанції, оскільки провадження у справі було закрито даною постановою, що підтверджується її мотивувальною частиною, однак у резолютивній частині відповідного результату/висновку не вказано.

Враховуючи вищевикладене, заявник мав звернутися з заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією саме до Верховного суду, оскільки суди першої інстанції такими повноваженнями не наділені, в зв`язку із чим заява про направлення справи до Господарського суду Дніпропетровської області задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 263 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про направлення до Господарського суду Дніпропетровської області цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Автогаражний кооператив «Лівобережний-2» про визнання незаконним рішення про виключення з членів гаражного кооперативу та скасування протоколу загальних зборів членів кооперативу.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Г.О. Кухтін