Провадження № 2/761/4882/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2021 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Рибака М.А.,

за участю секретаря Путрі Д.В.,

представника відповідача-1 Топоріної Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Укрінбанк» Караченцева Артема Юрійовича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення заробітної плати та зобов`язання видати трудову книжку, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до Уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Укрінбанк» Караченцева Артема Юрійовича (далі - відповідач-1), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення заробітної плати (далі - відповідач-2) про зобов`язання видати трудову книжку та стягнення заробітної плати, а саме: заборгованість по заробітній платі в сумі 525000 грн.,вихідну допомогу при звільненні в сумі 45000 грн., компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 17045,45 грн., компенсацію за невикористану щорічну додаткову відпустку в сумі 5454,54 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 08 лютого 2016 року між позивачем та ПАТ "Укрінбанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ "Укрінбанк" було укладено строковий трудовий договір № 23, відповідно до якого позивач була прийнята на роботу на посаду начальника відділу розрахунків з персоналом управління бухгалтерського обліку та звітності Департаменту процедури виведення банку з ринку. Відповідно до умов договору строк його дії визначено з 08.02.2016 р. до 24.03.2016 р., розмір посадового окладу встановлено 12500 грн.

23 березня 2016 року між сторонами було укладено Додаткову угоду до трудового договору від 08.02.2016 р., відповідно до якої, були внесені зміни до п.1.4. Договору, а саме змінено назву посади позивача - "начальник відділу розрахунків з персоналом Управління бухгалтерського обліку та звітності"; до п.4.1 Договору та встановлено посадовий оклад позивача на рівні 15000 грн.; до п.6.2.1. Договору - продовжено термін дії трудового договору до 31.08.2016 року.

Наказом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Укрінбанк» Білої І.В. № 271-к від 13 липня 2016 року «Про оголошення простою» запроваджено та оголошено працівникам ПАТ «Укрінбанк» простій до моменту настання однієї з двох зазначених подій з оплатою двох третин тарифної ставки встановленого посадового окладу на період простою.

Після закінчення визначеного в строковому договорі строку, а саме 31.08.2016 року ОСОБА_1 із займаної посади не звільнили у зв`язку з чим вона продовжувала виконувати свої трудові обов`язки, що відповідно вказує, трудові відносини фактично продовжились, а договір, згідно зі ст. 39-1 КЗпП України став безстроковим.Саме після оголошення простою, відповідач2 не виплачував позивач щомісячну заробітку плату в розмірі 2/3 від її окладу (за період простою), тобто 10000 грн. щомісячно (2/3 від стави 15000 згідно наказу та ст. 113 КЗпП України).

У зв`язку із невиплатою заробітної плати з липня місяця 2016 року, позивач24 листопада 2016 року звернулася до роботодавця (відповідача-1) із заявою про звільнення на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України, отримання наказу про звільнення та трудової книжки, а також виплати відповідних сум грошових коштів, належних до виплати при звільненні.

Разом з тим, позивачу жодної відповіді не надійшло, та відповідно всупереч вимогам трудового законодавства, позивачу не було видано копію наказу про звільнення згідно із ч.3 ст. 38 КЗпП, не було передано трудову книжку та відповідно не були виплачені суми боргу по заробітній платі, вихідна допомога, компенсація за невикористану щорічну відпустку та за додаткову відпустку (одинокій матері).

Ухвалою суду 10.12.2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

У встановлений судом строк відповідачами не було направлено відзиву на позовну заяву.

Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити. Крім того у судовому засіданні позивач просив закрити провадження у справі в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 71 466,74 грн., у зв`язку зі сплатою відповідачем вказаної суми.

Представник відповідача-1 у судовому засіданні проти позову заперечив та просив у його задоволенні відмовити. Відзиву на позов та доказів, які б спростовували позовні вимоги не надав.

Відповідач-2 в судове засідання свого представника не направив, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов та доказів, які б спростовували позовні вимоги не надав. Про дату, час і місце судового засідання повідомлявся неодноразово та завчасно.

Суд заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані в справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 08 лютого 2016 року між позивачем ОСОБА_1 та ПАТ «Укрінбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Укрінбанк» було укладено строковий трудовий договір № 23, відповідно до якого позивач була прийнята на роботу на посаду начальника відділу розрахунків з персоналом управління бухгалтерського обліку та звітності Департаменту процедури виведення банку з ринку.

Відповідно до п. 1.5. цього Договору було визначено строк його дії з 08.02.2016 р. до 24.03.2016 р.

Згідно з п.4.1. Договору було визначено розмір посадового окладу позивача за виконання нею трудових обов`язків на рівні 12500 грн.

23 березня 2016 року між сторонами було укладено Додаткову угоду до трудового договору від 08.02.2016 р., відповідно до якої, було внесено зміни до п.1.4. Договору, а саме змінено назву посади позивача - «начальник відділу розрахунків з персоналом Управління бухгалтерського обліку та звітності»; внесено зміни до п.4.1 Договору та встановлено посадовий оклад позивача на рівні 15000 грн.; внесено зміни до п.6.2.1. Договору - продовжено термін дії трудового договору до 31.08.2016 року.

Наказом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Укрінбанк» Білої І.В. № 271-к від 13 липня 2016 року «Про оголошення простою» запроваджено та оголошено працівникам ПАТ «Укрінбанк» простій до моменту настання однієї з двох зазначених подій з оплатою двох третин тарифної ставки встановленого посадового окладу на період простою (ч. 1 ст. 113 КЗпП України), а саме до моменту: а) оскарження будь-яким із відповідачів постановлених у справі № 826/5325/16 рішень в касаційному порядку та за результатами такого касаційного перегляду Вищим адміністративним судом України відповідного рішення у вказаній справі; б) погодження Національним банком України нових керівників ПАТ «Укрінбанк».

Після закінчення визначеного в строковому договорі строку, а саме 31.08.2016 року ОСОБА_1 із займаної посади не звільнили у зв`язку з чим вона продовжувала виконувати свої трудові обов`язки, трудові відносини фактично продовжились, а договір, згідно зі ст. 39-1 КЗпП України став безстроковим.

У зв`язку із невиплатою заробітної плати з липня місяця 2016 року, позивач 24 листопада 2016 року звернулася до відповідача-1 із заявою про звільнення на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України, отримання наказу про звільнення та трудової книжки, а також виплати відповідних сум грошових коштів, належних до виплати при звільненні.

Відповідач-2 своїм листом від 22.12.2016 р. повідомив, що заява передана на розгляд уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укрінбанк» Оберемку Р.А.

Згідно ч. 1 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Відповідно до п. 1 ч. 3 та п.п. 1, 2 ч. 4 ст. 37 Закону уповноважена особа Фонду діє від імені банку в межах повноважень Фонду. Уповноважена особа Фонду має право призначати на посаду, звільняти з посади чи переводити на іншу посаду будь-кого з керівників чи працівників банку, переглядати їхні службові обов`язки, змінювати розмір оплати праці з додержанням вимог законодавства про працю. На виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку; видає накази та розпорядження, дає доручення, обов`язкові до виконання працівниками банку.

Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 46 Закону з дня початку процедури ліквідації банку припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту).

Згідно п. 1, 5 ч. 1 ст. 48 Закону Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює повноваження органів управління банку; звільняє працівників банку відповідно до законодавства України про працю.

Системний аналіз статей 37, 46, 48, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» свідчить про те, що на стадії ліквідації банку ліквідатор (у цьому випадку керівник ліквідаційної процедури - уповноважена особа Фонду) з дня свого призначення отримав можливість самостійного прийняття рішень щодо використання майнових активів банку та розпорядження ними, управління банком та керівництва його господарською діяльністю, тобто законодавчо закріплені повноваження ліквідатора прирівняні до обов`язків, які виконує власник, та прав, наданих власнику банку.

До такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року по справі № 757/75149/17-ц забезпечуючи однакове застосування зазначених норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у питанні визначення власника банку, що ліквідується.

Станом день розгляду справи є чинною постанова НБУ про віднесення ПАТ «Укрінбанк» до категорії неплатоспроможних та рішення ФГВФО про запровадження тимчасової адміністрації, оскільки Верховий Суд України своїм рішенням визнав законним введення тимчасової адміністрації (справа № 826/1162/16).

Таким чином, зважаючи на вищевикладене саме відповідач-1 та відповідно відповідач-2 несуть відповідальність перед працівниками, які були прийняті у період дії тимчасової адміністрації, зокрема, виплату заробітної плати, звільнення працівників.

Постановою Верховного Суду у справі № 761/34114/17 від 26.02.2020 р. було встановлено, що належним відповідачем у позові ОСОБА_1 про отримання наказу про звільнення, трудової книжки та сум заробітної плати, є не ТОВ «Українська інноваційна компанія» (як юридична особа, яка була створена на основі ПАТ «Укрінбанк», а саме Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та уповноважена ним особа на ліквідацію ПАТ «Укрінбанк».

Згідно із ч.1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути укладений на визначений строк за домовленістю сторін.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (ч.2 ст. 23 КЗпП України).

Згідно із п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Відповідно до ч.3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Згідно із ч.1,2 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу (тобто, в день звільнення).

У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Трудова книжка має бути оформлена відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27 квітня 1993 р. № 301, та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. № 58, із точним зазначенням змісту наказу про звільнення (на підставі якої ст. КЗпП України звільнено особу та з якого часу).

Таким чином, оскільки позивачу після подання нею заяви на звільнення не було видано трудову книжку та копію наказу про її звільнення, а відповідачем не спростовано вказані обставини, суд приходить до висновку про наявна необхідність зобов`язання відповідача видати позивачу копію наказу про її звільнення з посади «начальник відділу розрахунків з персоналом Управління бухгалтерського обліку та звітності» на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП, з 25.11.2016 року та оригінал трудової книжки на ім`я ОСОБА_1 , із записом про її звільнення з посади «начальник відділу розрахунків з персоналом Управління бухгалтерського обліку та звітності» на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП, з 24.11.2016 року.

Згідно із Правовою позицією, висловленої Верховним Судом України в постанові від 22 травня 2013 року у справі № 6-34цс13, для визначення правової підстави розірвання трудового договору за частиною третьою статті 38 Кодексу законів про працю України значення має сам лише факт порушення роботодавцем законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причини такого порушення та його істотність.

Судом встановлено факт порушення відповідачем законодавства про працю, що в даному випадку, спонукало позивача до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а тому наявні підстави для розірвання трудового договору саме з підстав, передбачених ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Відповідно до статті 39-1 КЗпП України якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк.

В строковому трудовому договорі між сторонами було передбачено строк його дії до 31.08.2016 року, проте із матеріалів справи вбачається, що до подання позивачем заяви про звільнення 24.11.2016 року, її трудові відносини не припинились та відповідачем наказу про її звільнення не видавалось.

Доказів зворотного суду не надано.

Як вбачається із матеріалів справи та наданих позивачем відомостей з Пенсійного фонду України, відповідач не виплачував позивачу заробітну плату, починаючи з 13 липня 2016 року.

Стороною відповідачів не було надано доказів нарахування та виплати позивачу заробітної плати.

Не було виплачена позивачу і заборгованість по заробітній платі і після подання нею заяви про звільнення 24.11.2016 року, і відповідно не було виплачено відповідну суму коштів і до часу розгляду справи судом.

Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Як зазначено в ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно із ч.1 ст.113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до ст. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до розрахунку, сума середньоденного заробітку позивача становить 454,54 грн.

У відповідності до Порядку середній заробіток за час вимушеного прогулу за період затримки розрахунку склав: 465,11 грн. * 999 робочих днів = 464 644,89 грн.

Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше тримісячного середнього заробітку.

Таким чином, як було встановлено судом, відповідачем (роботодавцем) було порушено вимоги трудового законодавства - не виплачувалася заробітна плата позивачу, що змусило написати її заяву на звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, наявна необхідність стягнення також з відповідача на користь позивач вихідної допомоги при звільненні в розмірі трьох окладів позивача (15000 грн.), розмір якої відповідно становить 45000 грн., з подальшим вирахуванням із цієї суми податків, зборів і обов`язкових платежів.

Згідно із ч. 1 ст.75 КЗпП України щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Разом із цим, відповідно до п. 4.5. трудового договору № 23 від 08.02.2016 р., позивачу була передбачена щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів.

Таким чином, позивачу була передбачена відпустка тривалістю 30 днів за відпрацьований рік (тобто 2,5 дні за відпрацьований місяць). Отже, оскільки позивач працювала 10 місяців (поки не подала заяву на звільнення 24.11.2016 року), вона мала отримати відпустку - 25 днів. Однак, оскільки вона фактично у відпустці не була, а тому при звільненні позивач також має право на отримання грошової компенсації за невикористані дні основної щорічної відпустки.

Тобто, з відповідача також слід стягнути на користь позивача компенсацію за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки (25 днів), розмір якої становить 17045,45 грн. (15000/22*25, де 15000 - сума окладу, 22 - середня кількість робочих днів за місяць, 25 - кількість днів відпустки за відпрацьований період). Сума в розмірі 17045,45 грн. підлягає стягненню з подальшим вирахуванням із цієї суми податків, зборів і обов`язкових платежів.

Відповідно до ч. 1 ст. 182-1 КЗпП України одинокій матері надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів.

Як було встановлено судом, позивач має сина ОСОБА_2 та тривалий період часу перебуває у безшлюбних відносинах, що відповідно підтверджується довідкою із ЖБК «Університет-4» та копіями свідоцтв про розірвання шлюбів та копією свідоцтва про народження дитини (сина).

Тобто, позивач у даному випадку є одинокою матір`ю та в силу вимог ст. 182-1 КЗпП має право на додаткову відпустку - 10 днів, або, відповідно на грошову компенсацію такої невикористаної відпустки при звільненні.

У зв`язку із вищевикладеним, оскільки позивачу була передбачена додаткова відпустка тривалістю 10 днів за відпрацьований рік (тобто 0,83 дні за відпрацьований місяць). Отже, оскільки позивач відпрацювала 10 місяців (до часу подання заяви на звільнення), вона мала отримати відпустку - 8 днів (10*0,83). Однак, оскільки вона фактично у відпустці не була, а тому при звільненні позивач також має право на отримання грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки.

Таким чином, також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача і компенсація за невикористану додаткову відпустку тривалістю 8 днів, розмір якої становить 5454,54 грн. (15000/22*8, де 15000 грн. - розмір окладу, 22 - середня кількість робочих днів за місяць, 8 - кількість днів невикористаної додаткової відпустки). Сума в розмірі 5454,54 грн. підлягає стягненню з подальшим вирахуванням із цієї суми податків, зборів і обов`язкових платежів.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити частково, а саме: зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Укрінбанк» Караченцева Артема Юрійовича надати позивачу ОСОБА_1 копію наказу про її звільнення з посади «начальник відділу розрахунків з персоналом Управління бухгалтерського обліку та звітності Департаменту процедури виведення банку з ринку» на підставі п. 3 ст. 38 КЗпП України з 25.11.2016 року та оригінал трудової книжки на ім`я ОСОБА_1 із записом про її звільнення з посади «начальник відділу розрахунків з персоналом Управління бухгалтерського обліку та звітності Департаменту процедури виведення банку з ринку» на підставі п. 3 ст. 38 КЗпП України з 25.11.2016 року.

Стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 заробітну плату та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 464651,16 грн., з подальшим вирахуванням із цієї суми податків, зборів і обов`язкових платежів, вихідну допомогу при звільненні в сумі 45000,00 грн., з подальшим вирахуванням із цієї суми податків, зборів і обов`язкових платежів, компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 17045,45 грн., з подальшим вирахуванням із цієї суми податків, зборів і обов`язкових платежів; компенсацію за невикористану щорічну додаткову відпустку в сумі 5454,54 грн., з подальшим вирахуванням із цієї суми податків, зборів і обов`язкових платежів.

В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

В порядку розподілу судових витрат суд також вважає за необхідне стягнути з Фонду гарантування фізичних осібна користь позивача судовий збір в розмірі 840,80 грн., та з Фонду гарантування фізичних осіб на користь державного бюджету України 5321,51 грн. судового збору.

Враховуючи викладене, керуючисьст. 43 Конституції України, ст.ст.2,4,13,76-81,95,141,258-259,263, 274, 279, 354ЦПК України,ст.ст. 233, 235, 236КЗпП України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Укрінбанк» Караченцева Артема Юрійовича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення заробітної плати та зобов`язання видати трудову книжку - задовольнити частково.

Зобов`язати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Укрінбанк» Караченцева Артема Юрійовича надати позивачу ОСОБА_1 копію наказу про її звільнення з посади «начальник відділу розрахунків з персоналом Управління бухгалтерського обліку та звітності Департаменту процедури виведення банку з ринку» на підставі п. 3 ст. 38 КЗпП України з 25.11.2016 року та оригінал трудової книжки на ім`я ОСОБА_1 із записом про її звільнення з посади «начальник відділу розрахунків з персоналом Управління бухгалтерського обліку та звітності Департаменту процедури виведення банку з ринку» на підставі п. 3 ст. 38 КЗпП України з 25.11.2016 року.

Стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 заробітну плату та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 464651,16 грн., з подальшим вирахуванням із цієї суми податків, зборів і обов`язкових платежів, вихідну допомогу при звільненні в сумі 45000,00 грн., з подальшим вирахуванням із цієї суми податків, зборів і обов`язкових платежів, компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 17045,45 грн., з подальшим вирахуванням із цієї суми податків, зборів і обов`язкових платежів; компенсацію за невикористану щорічну додаткову відпустку в сумі 5454,54 грн., з подальшим вирахуванням із цієї суми податків, зборів і обов`язкових платежів.

Стягнути з Фонду гарантування фізичних осіб та на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 840,80 грн.

Стягнути з Фонду гарантування фізичних осіб на користь державного бюджету України 5321,51 грн. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 .

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Укрінбанк» Караченцева Артема Юрійовича: м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17,

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб: м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17, .

СУДДЯ М.А. РИБАК

Повний текст судового рішення складено 11.08.2021 року.