Постанова

Іменем України

04 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 461/12597/15

провадження № 61-5211св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Русинчука М. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - Львівське міське комунальне підприємство по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

треті особи: Галицька районна адміністрація Львівської міської ради, Львівська міська рада,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду міста Львова від 24 листопада 2016 року в складі судді Лялюк Є. Д. та на постанову Львівського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року в складі колегії суддів Савуляка Р. В., Крайник Н. П., Цяцяка Р. П.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року Львівське міське комунальне підприємство по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг» (далі - ЛМКП «Айсберг») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг.

Позовна заява мотивована тим, що відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . Квартира знаходиться у багатоквартирному житловому будинку, утримання та експлуатацію якого здійснює ЛМКП «Айсберг». Відповідачі належним чином не сплачували за фактично надані позивачем житлово-комунальні послуги у період з липня 2010 року по серпень 2015 року, унаслідок чого станом на 28 серпня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 18 922,64 грн, з яких: заборгованість за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 13 527,94 грн та заборгованість за надані послуги з холодного водопостачання та водовідведення у розмірі 5 394,70 грн.

Ураховуючи викладене, ЛМКП «Айсберг» просило суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі18 922,64 грн та понесені судові витрати.

Короткий зміст судових рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій

Справа судами розглядалася неодноразово.

Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 24 листопада 2016 року позов ЛМКП «Айсберг» задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ЛМКП «Айсберг» по 6 307,33 грн з кожного у погашення заборгованості за житлово-комунальні послуги; вирішено питання розподілу судових витрат; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що будинок, в якому проживають відповідачі, перебуває на балансі та утриманні ЛМКП «Айсберг», яке несе витрати з утримання будинку і прибудинкової території, надає послуги його мешканцям (у тому числі і відповідачам), які повинні сплачувати свою частку витрат у загальних витратах на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Відсутність договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати наданих й отриманих послуг у повному обсязі. Установивши невиконання відповідачами обов`язку з оплати житлово-комунальних послуг у період з липня 2010 року по серпень 2015 року, а також непоширення на спірні правовідносини положень ЖК УРСР щодо солідарної відповідальності наймачів, суд зробив висновок про часткове задоволення позову шляхом стягнення з відповідачів загальної суми заборгованості в рівних частках із кожного.

Постановою апеляційного суду Львівської області від 18 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 задоволено; рішення Галицького районного суду міста Львова від 24 листопада 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Апеляційний суд виходив із того, що нарахування заборгованості за період з липня 2010 року по серпень 2015 року за послуги з водопостачання та водовідведення є безпідставним, оскільки у квартирі відповідачів відповідно до вимог закону встановлені квартирні прилади обліку споживання води, які проходять періодичні повірки та, крім цього, у них наявні фактичні договірні відносини з надання послуг з водопостачання та водовідведення безпосередньо з ЛМПК «Львівводоканал», якому й оплачуються такі послуги.

Суд також не вбачав підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості з оплати послуг з утримання будинку та прибудинкової території, оскільки між сторонами відсутній договір щодо їх надання. При цьому апеляційний суд прийняв до уваги, що ЛМКП «Айсберг» не виконало рішення Галицького районного суду м. Львова від 09 вересня 2011 року у справі № 2-466/2011, яким його зобов`язано виконати вимогу Закону України «Про житлово-комунальні послуги» щодо укладення договору «Про надання послуг з утримання будинку» з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 .

Постановою Верховного Суду від 14 листопада 2018 року касаційну скаргу ЛМКП «Айсберг» задоволено частково; постанову апеляційного суду Львівської області від 18 квітня 2018 року в частині вирішення позовних вимог ЛМКП «Айсберг» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території скасовано, а справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині постанову апеляційного суду Львівської області від 18 квітня 2018 року залишено без змін.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що відсутність між сторонами договору про надання житлово-комунальних послуг не є підставою для звільнення споживачів від їх оплати, а матеріали справи не містять актів-претензій відповідачів щодо надання позивачем послуг неналежної якості.

Короткий зміст судового рішення апеляційного суду

Постановою Львівського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Галицького районного суду міста Львова від 24 листопада 2016 року скасовано в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості з оплати послуг з утримання будинку та прибудинкової території та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов ЛМКП «Айсберг» задоволено частково: стягнуто з кожного з відповідачів на користь ЛМКП «Айсберг» по 3563 грн заборгованості з оплати послуг з утримання будинку та прибудинкової території за період з липня 2010 року по серпень 2015 року.

Крім того, скасовано рішення Галицького районного суду міста Львова від 24 листопада 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_3 , який є особою з інвалідністю ІІ групи, на користь ЛМКП «Айсберг» 406 гривень судового збору. Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по 406 грн судового збору залишено без змін.

З урахуванням змісту постанови Верховного Суду від 14 листопада 2018 року апеляційний суд здійснював перегляд рішення суду першої інстанції виключно в частині стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території в сумі 13 527,94грн за період з липня 2010 року по серпень 2015 року.

Суд апеляційної інстанції виходив із того, що відсутність між сторонами укладеного договору щодо надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території не звільняє споживачів таких послуг від їх оплати. Разом з тим, зменшуючи суму заборгованості з оплати послуг з утримання будинку та прибудинкової території за період з липня 2010 року по серпень 2015 року, апеляційний суд прийняв до уваги, що розрахунок заборгованості виконаний позивачем із включенням до нього суми в розмірі 2997 грн, яка не охоплюється спірним періодом та необхідність стягнення якої не обґрунтована позивачем.

Аргументи учасників справи

У березні 2019 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 подали до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення судів першої та апеляційної інстанцій, в якій, з урахуванням доповнень, просили їх скасувати як такі, що прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права й порушенням норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ЛМКП «Айсберг» відмовити та визнати законною постанову апеляційного суду Львівської області від 18 квітня 2018 року, прийняту в цій справі, якою у задоволенні позову було відмовлено.

Касаційна скарга, з урахуванням доповнень, мотивована тим, що:

- постанова апеляційного суду прийнята за неповідомлення відповідачів про час і місце розгляду справи;

- суди безпідставно стягнули заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг з ОСОБА_2 , який не проживає в квартирі АДРЕСА_1 , а також судовий збір з ОСОБА_1 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи;

- апеляційний суд не мотивував відхилення доводів відповідачів щодо надання позивачем послуг неналежної якості та відсутності прибудинкової території;

- постанова апеляційного суду містить посилання на судову практику, зокрема, постанову Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року в справі № 6-2951цс15, яка прийнята за інших фактичних обставин;

- апеляційний суд не звернув увагу на допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права, які знайшли своє підтвердження в ухвалі Третьої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 20 лютого 2019 року;

- апеляційний суд не надав правової оцінки тому факту, що рішення суду першої інстанції ухвалено суддею, якому відповідачі неодноразово заявляли мотивований відвід.

Аналіз вимог та змісту касаційної скарги з урахуванням постанови Верховного Суду від 14 листопада 2018 року дають підстави для висновку, що судові рішення оскаржуються лише в частині задоволених позовних вимог ЛМКП «Айсберг» про стягнення заборгованості з оплати послуг з утримання будинку та прибудинкової території за період з липня 2010 року по серпень 2015 року та в частині розподілу судових витрат. Судові рішення в частині відмови в задоволенні позову ЛМКП «Айсберг» про стягнення заборгованості за надані послуги з холодного водопостачання та водовідведення Верховним Судом не переглядаються.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 25 березня 2019 року відкрито касаційне провадження в малозначній справі. Клопотання представника відповідачів задоволено та зупинено виконання постанови Львівського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року до завершення розгляду касаційної скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 27 липня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , в якій зареєстровано місце їх проживання.

Квартира знаходиться у багатоквартирному житловому будинку, утримання та експлуатацію якого здійснює ЛМКП «Айсберг».

Відповідачі в період з липня 2010 року по серпень 2015 року не сплачували за фактично надані позивачем житлово-комунальні послуги, унаслідок чого станом на 28 серпня 2015 року виникла заборгованість, зокрема, за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 13 527,94 грн.

Договір щодо надання послуг із утримання будинку та прибудинкової території між сторонами не укладався.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга подана до набрання чинності Закону України № 460-ІХ від 15 січня 2020 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», тому відповідно до пункту 2 прикінцевих та перехідних положень вищезазначеного закону розглядається у порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.

За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (тут і надалі - в редації, чинній на час виникнення спірних правовідносин), залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

У пункті 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно зі статтею 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складання та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Акт-претензія складається і скріплюється підписами споживача і представника виконавця, подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензії.

Тлумачення статті 526 ЦК України свідчить, що цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що «споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі».

У справі, що переглядається, встановивши факт отримання відповідачами послуг з утримання будинку та прибудинкової території, порушення строків їх оплати, а також відсутність актів-претензій або інших доказів щодо надання позивачем послуг неналежної якості, апеляційний суд зробив правильний висновок про наявність правових підстав для стягнення з відповідачів заборгованості з оплати послуг із утримання будинку й прибудинкової території та часткового задоволення позову ЛМКП «Айсберг».

При цьому, апеляційний суд в силу положень частини першої статті 417 ЦПК України врахував висновки та мотиви, викладені в постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року, якою справу в частині позовних вимог направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Доводи касаційної скарги щодо неповідомлення апеляційним судом відповідачів про час і місце розгляду справи в суді апеляційної інстанції не заслуговують на увагу, оскільки справа на підставі частини першої статті 369 ЦПК України з урахуванням ціни позову розглядалася апеляційним судом у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи.

Аргументи касаційної скарги про безпідставне стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг із ОСОБА_2 , який не проживає в спірній квартирі, не приймаються колегією суддів із таких мотивів.

У пункті 5 частини третьої статті 2 ЦПК України вказано, що основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

У справі, що переглядається, оскарженою постановою апеляційного суду стягнуто на користь позивача заборгованість з оплати послуг із утримання будинку та прибудинкової території з кожного відповідача окремо в рівних частинах.

Не погодившись з судовим рішенням апеляційного суду, ОСОБА_1 і ОСОБА_3 оскаржили його до касаційної інстанції. ОСОБА_2 не реалізував своє право на подання касаційної скарги, приєднання до касаційної скарги. Така процесуальна поведінка відповідача свідчить про його повну згоду з оскарженим судовим рішенням у частині задоволення пред`явлених до нього позовних вимог.

Аналіз аргументів касаційної скарги свідчить, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не навели переконливих доводів того, яким чином оскаржене судове рішення, яким стягнуто заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг з ОСОБА_2 , порушує їх права та інтереси за умови, що ОСОБА_2 не оскаржив постанову апеляційного суду, тобто погодився з судовим рішенням.

Доводи касаційної скарги про допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права, у тому числі незадоволення мотивованих заяв про відвід головуючого судді, не заслуговують на увагу, оскільки з прийняттям апеляційним судом нового рішення по суті спору рішення суду першої інстанції втратило законну силу.

Аргументи касаційної скарги щодо недоведення позивачем факту надання житлово-комунальних послуг та відхилення посилань відповідачів на надання позивачем послуг неналежної якості зводяться до переоцінки встановлених судами обставин та поданих сторонами доказів, що в силу положень статті 400 ЦПК України знаходиться за межами повноважень Верховного Суду.

Разом з тим, колегія суддів приймає доводи касаційної скарги щодо порушення апеляційним судом норм процесуального права при вирішенні питання про розподіл судових витрат із таких мотивів.

Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 24 листопада 2016 року позов ЛМКП «Айсберг» задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ЛМКП «Айсберг» по 6 307,33 грн з кожного у погашення заборгованості за житлово-комунальні послуги; вирішено питання розподілу судових витрат шляхом стягнення з кожного з відповідачів по 406 грн; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У подальшому рішення суду першої інстанції скасовано постановою апеляційного суду Львівської області від 18 квітня 2018 року та ухвалено нове рішення про відмову в позові. Постанова апеляційного суду від 18 квітня 2018 року в частині відмови в стягненні з відповідачів заборгованості з оплати послуг з холодного водопостачання та водовідведення залишена в силі судом касаційної інстанції.

Крім того, оскаржуваною постановою Львівського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року скасовано рішення Галицького районного суду міста Львова від 24 листопада 2016 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості з оплати послуг із утримання будинку й прибудинкової території та ухвалено нове рішення про часткове задоволення вказаних позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За таких обставин у апеляційного суду не було підстав для залишення рішення суду першої інстанції, скасованого в частині вирішення позовних вимог по суті, без змін у частині розподілу судових витрат.

При цьому, суд апеляційної інстанції залишив у силі стягнення судового збору з ОСОБА_1 в розмірі 406 грн, яка є особою з інвалідністю ІІ групи, а тому звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З огляду на викладене, розподіляючи судові витрати між сторонами пропорційно задоволеним позовним вимогам, апеляційний суд повинен був стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача 406 грн судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, та, з урахуванням того, що інші відповідачі звільнені від сплати судового збору, компенсувати ЛМКП «Айсберг» 812 грн судового збору за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстави для висновку, що постанова апеляційного суду в частині часткового задоволення позову ЛМКП «Айсберг» про стягнення заборгованості з оплати послуг із утримання будинку та прибудинкової території прийнята без дотримання норм матеріального права, а тому постанова апеляційного суду в зазначеній частині підлягає залишенню без змін із поновленням її виконання. Разом з тим, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині розподілу судових витрат ухвалені з порушенням норм процесуального права, а тому касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржені судові рішення - скасуванню з ухваленням нового рішення про розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року в частині часткового задоволення позову Львівського міського комунального підприємства по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості з оплати послуг із утримання будинку та прибудинкової території залишити без змін.

Рішення Галицького районного суду міста Львова від 24 листопада 2016 року та постанову Львівського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь Львівського міського комунального підприємства по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг» 406 грн судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, та компенсувати Львівському міському комунальному підприємству по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг» 812 грн судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Поновити виконання постанови Львівського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року в частині часткового задоволення позову Львівського міського комунального підприємства по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості з оплати послуг із утримання будинку та прибудинкової території.

З прийняттям постанови суду касаційної інстанції рішення Галицького районного суду міста Львова від 24 листопада 2016 року та постанова Львівського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року в частині розподілу судових витрат втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

М. М. Русинчук

М. Ю. Тітов