Справа № 177/214/21
Провадження № 2/177/507/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 серпня 2021 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Березюк М. В.

за участі: секретаря Данилової А. А.,

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь матеріальні збитки, завдані їй в результаті заподіння травми ОСОБА_2 , а саме збитки зумовлені необхідністю проведення лікування в сумі 1786,47 грн та збитки у вигляді втраченого врожаю за період 2018-2021 років, які уточнюючи позов, позивач оцінила в 38021 грн. (29521 грн. та 8500 грн.).

В обгрунтування позову вказувала, що через її активну позицію в СТ «Домнаремонтівець», відповідач проявляла до неї агресію, погрожувала, а 06.11.2017 року здійснила замах на її життя, нанісши травму голови шматком бетону. За вказаним фактом, вона звернулася до відділу поліції, однак непрофесійна діяльність слідчих, яку вона оскаржила в суді, призвела до того, що досудове розслідування за вказаним фактом триває та ОСОБА_2 до відповідальності не притягнуто.

Стверджувала, що через злочинні дії відповідача, вона була позбавлена можливості обробляти дачну ділянку, а тому втратила урожай 2018-2021 років, а також понесла витрати на лікування.

ОСОБА_1 , будучи повідомленою про її процесуальні права та принципи змагальності, диспозитивності цивільного судочинства, в ході судового засідання позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Зазначила, що її позов зумовлений злочинними діями відповідача, внаслідок яких їй завдано шкоду, при цьому, підтвердила те, що вина ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення за подіями 06.11.2017 у порядку визначеному законом не встановлена, обвинувальний вирок відносно неї не ухвалено, причиною чому вважала протиправну поведунку слідчих по даному кримінальному провадженню, бездіяльність яких нею оскаржено до суду.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала, заперечила свою причестність до отримання позивачем тілесних ушкоджень 06.11.2017. Її вина щодо заподіяння позивачу легких тілесних ушкоджень не встановлена в порядку визначеному законом, вона не була притягнута до кримінальної відповідальності за вчинення вказаного кримінального правопоуршення. Вважала позов ОСОБА_1 необгрунтваним та просила в його задоволенні відмовити.

Позивач ОСОБА_1 , скористалася правом на подання відповіді на відзив, надавши суду додаток до позовної заяви, який просила вважати відповіддю на відзив та в якому вказала на неналежне розслідування кримінального провадження за фактом заподіяння їй тілесного ушкодження та доповнила позовні вимоги, вимогами на суму 8500 грн. як збитки від втрати врожаю 2021 року, також вказувала про неправомірну поведінку відповідача по її відношенню, що виразилася у організації її виключення з членів СТ та відключенні електричної енергії, що не є предметом даного спору.

Відповідач правом на подання заперечень не скористався, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засдіання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив.

Вислухавши пояснення позивача, розглянувши заяви по суті справи та дослідивши докази, надані сторнами на підтвердження своїх вимог та заперечень, надавши оцінку доказам по справі на предмет їх належності, допустимості, досовірності та достатності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню зі слідуючих підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.ст. 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, лише сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК України.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі ст. 76, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У зв`язку з цим, судом відмовлено у задоволенні клопотань позивача щодо виклику свідків та заслуховування записів пояснень свідків, щодо факту та підстав виключення позивача з членів СТ, оскільки виключення позивача з членів СТ не є предметом даного спору.

Позивач звернулася до суду з позовом щодо стягнення збитків, завданих їй ушкодженням здоров`я, внаслідок завдання удару, а саме з позовом щодо стягнення витрат на лікування та збитків завданих втратою врожаю, у зв`язку з неможливістю його збирання через ушкодження здоров`я.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед інших, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 2 Постанови Пленуму ВС України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Отже, для покладення на певну особу обов`язку по відшкодуванню шкоди, в тому числі завданої кримінальним правопорушенням, необхідним є доведення факту протиправної поведінки певної особи, заподіянні шкоди, перебування у причинному зв`язку протиправної поведінки особа та завданої шкоди, а також наявність вини особи.

Судом встановлено, що 06.11.2017 мав місце факт отримання позивачем легких тілесних ушкоджень, що підтверджується довідкою Криворізької станції швидкої медичної допомоги від 28.11.2017, згідно якої ОСОБА_1 06.11.2017 отримала забійну рану темної області праворуч в с. Кудашевка (а.с. 27), а також копією висновку спеціаліста судово-медичного експерта № 2009 від 28.11.2017, згідно якого у ОСОБА_1 виявлені ушкодження у вигляді забійної рани тім`яної області голови праворуч, які виникли від ударної дії тупого твердого предмету (предметів). При цьому, характер виявленого ушкодження, при первинному обстеженні, а саме ступінь його загоєння свідчив, що давність його виникнення може відповідати строку 06.11.2017. Вказані ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки (а.с. 26).

Відповідальність за заподіяння особі умисного легкого тілесного ушкодження передбачена ст. 125 КК України.

Як слідує з витягу з ЄРДР за фактом заподіяння ОСОБА_1 тілесного ушкодження, остання звернулася до органів поліції з приводу заподіяння їй 06.11.2017 тілесного ушкодження (а.с. 36). Вказане кримінальне провадження закрито постановою начальника СД Криворізького РВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області від 19.11.2020 року, що підтверджується копією вказаної постанови (а.с. 82), однак згідно з відповіддю Криворізької місцевої прокуратури № 2, 11.02.2021 вказану постанову скасовано та кримінальне провадження направлено до СД Криворізького РВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області для продовження досудового розслідування (а.с. 83). Як вказувала позивач, розслідування по даному кримінальному провадженню триває, справа до суду не передана та вина ОСОБА_2 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення не встановлена. Про той факт, що її вина у заподіянні тілесного ушкодження ОСОБА_1 не встановлена в порядку визначеному законом, вказувала і відповідач у відзиві. Доказів протилежного суду не надано.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обгрунтовуються заподіянням їй легкого тілесного ушкодження ОСОБА_2 , чим їй завдно матеріальну шкоду. Однак, будь-яких належних та допустимих доказів протиправності дій ОСОБА_2 , що виразилася в заподіянні тілесного ушкодження ОСОБА_1 06.11.2017, її вини у заподіянні тілесного ушкодження позивачу, суду не надано, хоча принципи цивільного судочинства неодноразово роз`яснювалися позивачу. Відповідно ні факт протиправності дій ОСОБА_2 , ні її вина у заподіянні ОСОБА_1 тілесного ушкодження 06.11.2017 перед судом не доведена.

В підтвердження розміру завданих позивачу збитків, внаслідок протиправних дій які мали місце 06.11.2017, суду надано розрахунок збитків (а.с. 11), копії товарних чеків та медичні виписки (а.с. 27-35). Розмір вказаних збитків та порядок їх розрахунку, відповідач не заперечувала.

Однак, беручи до уваги вищевикладене, а саме недоведеність перед судом, належними та допустимими доказами протиправності дій та вини ОСОБА_2 у заподіянні 06.11.2017 року тілесних ушкоджень ОСОБА_1 , з якими позивач пов`язує заподіяння їй збитків у розмірі 38021 грн. (29521 грн. та 8500 грн.), суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , у зв`язку з чим вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити.

Позивачем додано до позову ряд документів, які містять інформацію, що не стосується предмета доказування (дані про оплату членських внесків, звернення щодо неправомірних дій керівництва СТ, тощо), у зв`язку з чим суд не брав до розгляду вказані докази та не надав їм оцінку, в силу ст. 77 ЦПК України.

Оскільки в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, відповідно до ст. 141 ЦПК України, відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судового збору, сплаченого при зверненні до суду (а.с. 59, 60).

Керуючись ст. ст. 10-13, 76-81, 89, 141, 263-265, 279 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Криворізький районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 16.08.2021.

Суддя М.В. Березюк