Номер справи 623/782/21
Номер провадження 2/623/440/2021
РІШЕННЯ

іменем України

10 серпня 2021 року м. Ізюм

Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

в складі головуючого судді Одарюка М. П.,

за участю секретаря Костенко В.В.,

представника позивача: ОСОБА_2,

представник відповідача: Кабанової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ізюмі справу № 623/782/21 за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства "Золота нива 1" про повернення земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовною заявою про повернення земельної ділянки, в якій просив витребувати із чужого незаконного користування у Приватного підприємства «Золота нива 1» (надалі ПП « Золота нива 1»), земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0090 (новий кадастровий номер :02:000:0166) та повернути її ОСОБА_1 . Стягнути з ПП « Золота нива 1» на користь позивача понесені ним судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він є власником земельної ділянки, кадастровий номер :02:000:0090, розміром 6,9058 га 0 ділянка № НОМЕР_1 , яка розташована на території Коомарівської сільської ради Ізюмського району. На початку 2017 року, після отримання інформаційної довідки з ДРРП на нерухоме майно виявилось, що в наявності є договір оренди начебто укладений09.11.2011 року між позивачем та ПП « Золота нива 1», зареєстрований 23.05.2014 року, № запису про інше речове право 5796391, на земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0090.позивач наголошує на тому, що даний договір він не підписував, але знав, що за мовчазною згодою земельною ділянкою користується ПП « Золота нива-1», та отримував за це плату від ПП « Золота нива -1» з 2007 року. Істотні умови договору оренди землі, передбачені ЗУ « Про оренду землі» з позивачем не узгоджувались та він не має свого екземпляра договору на належну йому земельну ділянку. У лютому 2017 року позивач звернувся з листом до ПП « Золота нива -1» з вимогою надати йому його екземпляр договору оренди землі, але листом від 22.03.2017 року відповідач повідомив позивача, що в нього відсутній екземпляр договору для позивача, так як він був виданий позивачу раніше. Будь - яких доказів передачі позивачу його екземпляру договору оренди землі відповідач не надав та не вказав коли саме він був переданий. В зв`язку з тим, що на початок 2017 року належна позивачу земельна ділянка не була зареєстрована у Державному земельному кадастрі позивач був змушений звернутися до землевпорядної організації для виготовлення документації з землеустрою після чого звернувся до міськрайонного управління в Ізюмському районі та м. Ізюм Головного управління Держгеокадастру у Харківській області для реєстрації належної йому земельної ділянки. Після реєстрації належної позивачу земельної ділянки їй було присвоєно новий кадастровий номер :02:000:0166, це відбулося в зв`язку з дублюванням кадастрових номерів. 16 травня 2015 року позивач зареєстрував своє право власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0166 у ДРРП. У 2017 році позивач звернувся до суду з позовом про визнання договору оренди землі недійсним. В рамках зазначеної справи № 623/1129/17 було проведено судову почеркознавчу експертизу, згідно висновку № 19001/2260 Харківського науково - дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса від 14.02.2018 року вбачається, що підписи від імені ОСОБА_1 у договорі оренди землі від 09.11.2011 року, розташований на зворотному боці другого аркуша документа в графі « Орендодавець», акті визначення меж земельної ділянки в натурі, акті приймання -передачі земельної ділянки до договору оренди землі від 09.11.2011 року виконанні рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не ОСОБА_1 , а іншою особою. У висновку судово - почеркознавчої експертизи № 10/500СЕ-19, складеному 26.02.2020 року судовим експертом Харківського науково - дослідного експертно - криміналістичного центру МВС України зазначено, що підпис від імені ОСОБА_1 у графі « Орендодавець» виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_1 у графі «Орендодавець» додаткової угоди від 27.05.2014 року до Договору оренди землі від 09.11.2011 року виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. Постановою Харківського апеляційного суду від 25 листопада 2020 року рішення суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання договору оренди земельною ділянки було скасовано, оскільки позивачем обраний невірний спосіб захисту, а тому позивач вимушений звернутися до суду з вказаним позовом.

У відзиві на позовну заяву відповідач просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування посилається на те, що належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 не підписував спірний договір оренди землі не надано, висновки експертиз на які посилається позивач не можуть бути взяті судом до уваги як беззаперечні докази підписанні спірного договору оренди землі, акту визначення меж земельної ділянки в натурі, акту приймання - передачі та додаткової угоди до договору не самим ОСОБА_1 , оскільки вказані експертизи були проведені в іншій справі та оригінали або копії вказаних висновків експертів в матеріалах даної справи відсутні. Крім того дані висновки складені з порушенням порядку, визначеного законодавством, при проведенні експертиз не було додержано вимоги законодавства, поданих експертам об`єктів дослідження було недостатньо, висновки є необґрунтованими та не узгоджуються з іншими матеріалами справи. Доводи позивача про те, що право власності на його земельну ділянку було зареєстровано лише 16.05.2017 року не відповідають дійсності, оскільки обидві сторони визнають той факт, що земельна ділянка кадастровий номер :02:000:0090 та земельна ділянка кадастровий номер :02:000:0166 - це одна і та сама земельна ділянка. Отже право оренди належної позивачу земельної ділянки було зареєстровано 23.05.2014 року за відповідачем законно, після державної реєстрації 10.12.2002 року права власності на цю земельну ділянку. Також, відповідач зауважує на тому, що станом на момент звернення позивача до суду з позовною заявою по цій справі підстави для користування ПП « Золота нива 1» належною позивачу земельною ділянкою не перестали існувати та просить застосувати строк позовної давності до позовних вимог ОСОБА_1 , заявлених у даній справі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача заперечувала проти позовних вимог і просила суд відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0090, загальною площею 6,9058 га, що знаходиться на території Комарівської сільської ради Харківської області, що підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ХР № 015586 ( а.с.8).

Листом від 16 травня 2017 року № 31-20-0.23.021-177/122-17Управління Держгеокадастру в Ізюмському районі Харківської області повідомило позивача про те, що кадастровий номер :02:000:0090 на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,9058 га, змінено на кадастровий номер :02:000:0166 в зв`язку з дублюванням ( а.с.9).

Частиною 4 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою Харківського апеляційного суду від 25 листопада 2020 року у справі № 623/1129/17 за позовом ОСОБА_1 до ПП « Золота нива 1», третя особа - сектор з питань державної реєстрації Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним встановлено наступне.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.05.2017 року, згідно заяви ОСОБА_1 з реєстраційним номером 22296240 від 16.05.2017 року зареєстровано право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :02:000:0166, розміром - 6,9058 га за ОСОБА_1 .

З висновку судово-почеркознавчої експертизи № 19001/2260 Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса від 14.02.2018 року убачається, що підписи від імені ОСОБА_1 в Договорі оренди землі від 09.11.2011, укладеному між ОСОБА_1 та ПП «Золота Нива 1», в особі директора Зінченко В.І., на земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0090, розміром - 6,9058 га (реєстраційна справа, а.7-8), розташований на зворотному боці другого аркуша документа, в графі «Орендодавець»; Акті визначення меж земельної ділянки в натурі до договору оренди землі від 09.11.2011 (реєстраційна справа, а. 9), розташований в графі «Орендодавець», в рядку перед рукописним записом «/ ОСОБА_1 /»; Акті приймання-передачі земельної ділянки до договору оренди землі від 09.11.2011 (реєстраційна справа, а.10), розташований в графі «Земельну ділянку передав: Орендодавець», в рядку перед рукописним записом «/ ОСОБА_1 /», - виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не ОСОБА_1 , а іншою (іншими) особою (особами) (т.1 а.с.132-146 справа № 623/1129/17).

У Висновку судово-почеркознавчої експертизи № 10/500СЕ-19, складеного 26.02.2020 року судовим експертом Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України зазначено, що підпис від імені ОСОБА_11 у графі «Орендодавець» додаткової угоди від 27.05.2014 р. до Договору оренди землі від 09.11.2011 р. (реєстраційна справа земельної ділянки з кадастровим № :02:000:0090, а.с.30) виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_1 у графі «Орендодавець» додаткової угоди від 27.05.2014 р. до Договору оренди землі від 09.11.2011 р. (справа 623/1129/17, том 1, а.с.195), виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. (т.2 а.с.169-174).

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Законом України "Про оренду землі", Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно частини 2 статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України "Про оренду землі".

Відповідно до ст.13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі - у редакції, чинній на дату, зазначену в спірних договорах) договір оренди землі укладається в письмовій формі, а за статтею 18 цього Закону договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації.

За частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18) зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами».

Отже, судом було встановлено, що ОСОБА_1 договір оренди землі не підписував, відповідно, істотні умови цього договору не погоджував, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок, що у ОСОБА_1 було відсутнє волевиявлення на укладення спірної договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Пунктом "б" ч. 3 ст. 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Відповідно до ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав можуть бути припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобов`язати відповідача усунути наслідки порушення права позивача.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0090, (новий кадастровий номер :02:000:0166) загальною площею 6,9058 га, що знаходиться на території Комарівської сільської ради Харківської області, що підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ХР № 015586. Договір оренди землі від 09 листопада 2011 року позивач не підписував, а отже відповідач безпідставно відмовляє в поверненні використовуваної земельної ділянки позивачу, як власнику цієї земельної ділянки, посилаючись на умови договору, підписаного невстановленою особою замість позивача, у зв`язку з чим створено перешкоди в користуванні позивачем вищезазначеною земельною ділянкою.

Стосовно вимог відповідача про застосування строку позовної давності, суд зазначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

За наявності для того підстав позивач не позбавлений права заявити вимогу про усунення перешкод у користуванні належним їй майном, зокрема шляхом пред`явлення вимоги про повернення земельної ділянки або скасування запису про державну реєстрацію речового права. Негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок ( постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 96)).

Таким чином, є всі підстави, для задоволення позовних вимог позивача.

Оскільки при поданні позову до суду позивачем було сплачено судовий збір у сумі 908,00 грн, відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір.

Керуючись ст.ст.4-5,10,81,89,259,263-265,273, 352,354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного підприємства "Золота нива 1" про повернення земельної ділянки задовольнити.

Усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом зобов`язання Приватне підприємство "Золота Нива 1" (ідентифікаційний код 33897138) повернути належну ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) земельну ділянку, кадастровий номер :02:000:0090 (новий кадастровий номер :02:000:0166), площею 6,9058 га, із земель приватної власності, розташованої на території Комарівської сільської ради Ізюмського району Харківської області.

Стягнути з Приватного підприємства "Золота нива 1" (ідентифікаційний код 33897138) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 908,00 грн.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ізюмський міськрайонний суд Харківської області або безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Ізюмського міськрайонного суду М.П. Одарюк

Повний текст рішення виготовлено 17 серпня 2021 року.