ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/3399/21
У Х В А Л А

про забезпечення позову

"13" квітня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Комаревцевої Л.В.,

при секретарі Гаврилюк О.В.,

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши в приміщенні Дарницького районного суду м. Києва за адресою: Кошиця, 5а, у порядку загального позовного провадження в підготовчому відкритому судовому засіданні клопотання представника відповідача про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини з матір`ю та стягнення аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини з батьком та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 (надалі Відповідач), третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації (надалі - третя особа), про визначення місця проживання дитини з матір`ю та стягнення аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини з батьком та стягнення аліментів.

Ухвалою суду від 18.11.2020 відкрито провадження по справі

13.04.2021 представник відповідача звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, яка обгрунтована наступним. 18.11.2020 суддею Дарницького районного суду міста Києва Комаревцевою Л.В. постановлено ухвалу, якою вжито заходи забезпечення зазначеної вище позовної заяви шляхом: визначення час спілкування малолітньої дитини: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 у будні дні з 10-00 кожного вівторка до 10-00 кожної суботи та у вихідні дні з 10-00 кожної першої суботи до 20-00 того ж дня та з 10-00 кожної третьої суботи до 20-00 того ж дня до винесення судом рішення; зобов`язано батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 передавати малолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 їх матері ОСОБА_1 за місцем її проживання згідно визначеного судом часу спілкування.

Постановою суду від 23.03.2021 ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 18 листопада 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_3 надати ОСОБА_1 можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу з малолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожної суботи місяця з 10.00 год. до 17.00 год. без присутності батька. В решті вимог заяви відмовлено.

Відповідач вказує про те, що 01.02.2021 позивач забрала дитину у нього та чинить перешкоди у спілкуванні сина з батьком. Відповідач з 01.02.2021 не бачив сина, навіть не зміг привітати його з днем народження. Позивач повністю ізолювала батька дитини від спілкування та участі у вихованні сина, налаштовує дитину проти батька. Відповідач має підстави вважати, що позивач застосовує до дитини психологічне насильство. Відтак, оскільки відповіачу чиняться перешкоди у спілкування з сином в результаті яких можуть бути втрачені безпосередні емоційні контакти, що вплине на результат розгляду справи, відповідач просить задовольнити заяву про забезпечення позову.

В судовому засіданні позивач та представник позивача не заперечували щодо побачень дитини з батьком, за участю матері раз на тиждень.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні підтримали подану заяву про забезпечення позову, з підстав викладених в заяві.

Суд заслухавши пояснення сторін, їх представників, вивчивши матеріали справи встанов наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до пункту 3 частини 1статті 150 ЦПК України позов забезпечується встановленням обов`язку вчинити певні дії./

Пленум Верховного Суду України у пункті 4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або у відповідних випадках законні опікуни, несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини, передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansenv. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Відповідно до статті 51 Конституції України кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до приписів статей 141,153 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини; мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (частини 1- 3 статті 157 СК України).

Суд зазначає, що обставини викладені в заяві про забезпечення позову та докази надані в їх підтвердження вказують на наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування заходів забезпечення позову.

Також судом зазначається, що негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову (встановлення побачень матері з малолітньою дитиною) з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів (втрати емоційного зв`язку між позивачем і сином внаслідок відсутності спілкування протягом тривалого часу), з урахуванням законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, а тому заходи забезпечення позову, які просить застосувати позивач є співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При вирішенні заяви судом враховано вік дитини, якій 3 роки, ті обставини, що дитина з народження перебувала у постійному контакті з батьком та матір`ю, які підтримували на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з дитиною. Відтак, враховуючи справедливу рівновагу між інтересами дитини та інтересами батьків, суд приходить до висновку, що усунення батька від участі у вихованні та спілкуванні з дитиною викличе втрату контакту між дитиною та її батьком.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hor№sby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgme№ts a№d Decisio№s 1997-II).

Із урахуванням цього, будь-яке можливе забезпечення позову, у випадку найменшої загрози його невиконання, є виправданим, якщо занижує поріг легітимного сподівання особи на захист свого порушеного права, і є законним, необхідним та збалансованим із правами усіх сторін спору.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України» рішення від 10 лютого 2010 року).

У даній справі, вирішуючи питання про необхідність застосування забезпечення позову, судом встановлено, що між сторонами склалися стосунки, які позбавляють можливості відповідача регулярно спілкуватися з дитиною.

Судом враховано думку сторін щодо заявленого клопотання, з метою недопущення порушення прав батька на спілкування та виховання сина, враховуючи вік дитини для налагодження емоційних стосунків між малолітньою дитиною та батьком, суд приходить до висновку про доцільність визначення часу спілкування малолітньої дитини: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 кожної середи з 10 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв. та кожної неділі з 10 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв. за участю матері, ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що буде співмірним заявленим позовним вимогам.

Керуючись ст.ст.149-153, 353 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву про забезпечення позову задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову наступним шляхом:

- визначити час спілкування малолітньої дитини: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 кожної середи з 10 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв. та кожної неділі з 10 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв. за участю матері, ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1

В задоволенні решти вимог заяви - відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню, оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Ухвалу суду може бути оскаржено протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована: АДРЕСА_2 , фактично проживає: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований: АДРЕСА_4 , фактично проживає: АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Повний текст ухвали виготовлено 13.04.2021

Суддя Л.В. Комаревцева