Провадження № 2/369/649/21
09.04.2021 м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі
головуючої судді Ковальчук Л.М.,
при секретарі Новіцькій М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що 11.12.2017 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передала відповідачу грошові кошти у розмірі 100 000,00 грн., а відповідачка зобов`язалася повернути грошові кошти у строк до 27.12.2017 року. Вказані обставини підтверджуються розпискою від 11.12.2017 року, складеною та підписаною особисто відповідачем.
Оскільки в строк до 27.12.2011 року відповідачка грошові кошти не повернула, то позивачка звернулася до суду із вказаним позовом та, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила стягнути з відповідача на свою користь 100 000,00 грн. основного боргу, 12 757,60 грн.- сума інфляційних втрат, 29 034,25 грн. проценти за користування позикою, 5 030,14 грн. -сума 3% річних, а також судовий збір 1 468,22 грн. та витрати на професійну правничу допомогу -10 600,00 грн..
У судове засідання позивачка не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала та просила задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
У судове засідання відповідачка не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином, причини неявки не повідомила.
Оскільки відповідачка про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, а позивачка не заперечувала проти заочного розгляду справи, тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
У зв`язку з неявкою сторін у судове засідання в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Суд, з`ясувавши дійсні обставини та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що 11.12.2017 року між позивачем (прізвище на той час ОСОБА_1 ) та відповідачем укладено договір позики, що підтверджується розпискою від 11.12.2017 року, складеною та підписаною відповідачем, згідно умов якого відповідач отримав від позивача в борг грошові кошти у розмірі 100 000,00 грн., та зобов`язалася повернути грошові кошти у строк до 27.12.2017 року.
Позивач змінила прізвище з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 згідно свідоцтва про шлюб від 08.05.2018 року.
Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Доказів повернення грошових коштів позивачу відповідачем не надано, а тому з відповідача підлягає стягненню сума основного боргу в розмірі 100 000,00 грн..
Судом проведено розрахунок розміру процентів за користування позикою за формулою: сума заборгованості (100 000,00 грн.) х облікова ставка НБУ за період / 100 / 365 х кількість днів прострочення (612), що становить 29 034,25 грн., що підлягає стягненню з відповідача.
Оскільки суду не надано доказів повернення позики відповідачем позивачу, то підлягає застосуванню ст. 625 ЦК України, а саме стягнення 3% річних та інфляційних втрат.
Судом проведено розрахунок розміру 3% річних за формулою: сума заборгованості (100 000,00 грн.) х 3 % / 100 / 365 х кількість днів прострочення (612), що становить 5 030,14 грн., що підлягає стягненню з відповідача.
Судом проведено розрахунок розміру інфляційних збитків за формулою: сума заборгованості (100 000,00 грн.) х індекс інфляції за місяць - сума заборгованості (100 000,00 грн.), що становить 11 860,00 грн., що підлягає стягненню з відповідача.
За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог у загальному розмірі 145 924,39 грн.
Що стосується вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 600,00 грн., то суд зазначає наступне.
Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу.
Згідно ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
4. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат:
1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Вказана правова позиція висловлена в Додатковій Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року по справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 (№ рішення в реєстрі 87951334).
06.08.2018 року між позивачем та АБ «Володимира Власенка» укладено договір № 06/08/2018 про надання правової допомоги щодо надання правової допомоги з питання стягнення з відповідача грошових коштів, отриманих 11.12.2017 року у якості позики у сумі 100 000,00 грн.
Згідно Додаткової угоди № 1 від 06.08.2018 року між сторонами погоджено вартість оплати за надання послуг на загальну суму 10 600,00 грн.
Позивач оплатила послуги адвоката у розмірі 5300,00 грн., що підтверджується квитанцією від 06.08.2018 року. Також, позивач оплатила послуги адвоката у розмірі 5500,00 грн., що підтверджується квитанцією від 22.10.2018 року.
З урахуванням наданих доказів на підтвердження понесених витрат, враховуючи часткове задоволення позову, то суд задовольняє вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу частково, а саме в розмірі 10 000,00 грн., виходячи із складності справи, ціни позову, об`єму виконаних робіт адвокатом.
З відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1 459,24 грн..
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 11.12.2017 року у загальному розмірі 145 924,39 грн., що складається з: 100 000 грн.-сума основного боргу, 29 034,25 грн.- розмір процентів за користування позикою, 5 030,14 грн.- 3 % річних, інфляційні збитки- 11 860,00 грн..
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 459,24 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн..
Інформація про позивача: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 .
Інформація про відповідача: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області в 30-денний строк з дня складення повного рішення суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя Л.М. Ковальчук