Провадження № 22-ц/4808/1065/21
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Горейко М.Д., Мелінишин Г.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» на рішення (заочне) Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Бородовським С.О. 19 травня 2021 року у м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в :

У вересні 2020 року акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» подано позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 13.03.2012 року. Сторони домовились, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг у ПриватБанку та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ними кредитний договір. За умовами договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (у розмірі, зазначеному у довідці про зміну умов кредитування).

Заявою відповідача підтверджується той факт, що він повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 13000,00 грн, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, однак користуючись кредитним рахунком не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями.

Взяті на себе зобов`язання позичальник належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 12.08.2020 утворилась заборгованість - 17387,25 грн, з яких: заборгованість за простроченим тілом кредиту - 13536,07 грн; заборгованість за простроченими відсотками - 3851,18 грн.

Просив стягнути з відповідача на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 20.12.2018 у розмірі 17387,25 грн та судовий збір у розмірі 2270,00 грн (а.с.1-4).

Рішенням (заочним) Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 травня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 13.03.2012 в сумі 13536,07 гривень заборгованості за кредитом та 2102 гривень судових витрат. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено (а.с. 71-74).

Не погодившись з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог представником акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» подана апеляційна скарга, у якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що суд порушив порядок, встановлений для вирішення питання, допустив однобічність та неповноту судового розгляду, не встановив дійсних прав та обов`язків сторін, які випливають з кредитного договору.

Апелянт вказує, що невірним є висновок суду про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки представлені суду виписка з банківського рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимим доказами по справі. Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної картки відповідача баланс станом на дату укладення кредитного договору (надана сума кредиту), всі операції за кредитною карткою з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної з коштами операції.

Так, відповідачем підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, відкрито картковий рахунок та видано кредитну карту, а, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, він погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, які разом з цією заявою, зразками підписів складають змішаний договір банківського рахунку і кредитного договору.

Відповідачем також було підписано паспорт споживчого кредиту із зазначенням про підтвердження отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту. Паспорт споживчого кредиту є належним доказом ознайомлення з із умовами кредитування та свідчить про узгодження сторонами обставин та відповідний розмір облікової ставки.

Згідно умов кредитування для картки «Універсальна», яку отримував та користувався відповідач: процентна ставка 43,2 %, процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту -86,4%. Тобто відповідач був належним чином повідомлений про умови кредитування щодо сплати відсотків (в.т.ч. відсоткової ставки, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту), користувався кредитною картою, погашав заборгованість, що свідчить про прийняття умов кредитування.

Просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити в повному обсязі. В іншій частині рішення суду залишити без змін (а.с.104-109).

Відзив на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її необґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Рішення суду першої інстанції оскаржено в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 3851,18 грн. В частині задоволених позовних вимог щодо стягнення тіла кредиту рішення суду першої інстанції не оскаржено, тому в цій частині апеляційним судом не переглядається.

В силу ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст. 509? 610,612,625, 629, 633, 634, 1049, 1054 Цивільного кодексу України, встановивши наявність заборгованості відповідача за простроченим тілом кредиту, з урахуванням того, що витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а оскільки самі Умови та Правила, не підписані відповідачем, тому не є частиною кредитного договору, укладеного між сторонами, що не давало підстав для стягнення процентів по кредиту у розмірі, розрахованому банком.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, виходячи з такого.

Судом встановлено, що 13 березня 2012 року ОСОБА_1 підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку згідно якої останній отримав кредит у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок (а.с.8).

На підставі вказаної заяви відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У заяві зазначено, що відповідач погодився з тим, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Позивач зазначає, що у такий спосіб між сторонами укладено кредитний договір.

На підтвердження умов надання кредиту відповідачу та порушення зобов`язання останнім позивач надав суду копію анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.8), витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна": «Універсальна 30 днів пільгового періоду», "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", "Універсальна Contract", "Універсальна Gold" (а.с.11), витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.12-36) , розрахунок заборгованості (а.с.4-5) та виписку про рух коштів (а.с.47-48).

Також позивачем додані відомості щодо умов кредитування, з якими відповідач був ознайомлений 19 квітня 2018 року, про що свідчить його особистий підпис (а.с.9-10).

Зі змісту інформації про умови кредитування встановлено, що вони розроблені до двох типів кредитного продукту: Універсальна та Універсальна ГОЛД. Відповідно визначався і кредитний ліміт до 50 000 грн (для універсального) і до 75 000 грн (для універсального ГОЛД. Процентна ставка у межах пільгового періоду визначена єдиною і становить 0,01 % річних, але процентні ставки поза межами пільгового періоду становить: для картки «Універсальна» - 43,2 % річних, для картки «Універсальна ГОЛД» - 42 % річних; процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, становить: для картки «Універсальна» - 86,4 %, для картки «Універсальна ГОЛД» - 84 % (а.с.9-10).

З довідки АТ КБ «ПриватБанк» встановлено, що ОСОБА_1 на підставі укладеного кредитного договору б/н видані платіжні картки: № НОМЕР_1 , дата відкриття 23 жовтня 2017 року зі строком дії до жовтня 2021 року, № НОМЕР_2 , дата відкриття 07 лютого 2019 року зі строком дії до грудня 2022 року, № НОМЕР_3 , дата відкриття 30 серпня 2019 року зі строком дії до червня 2023 року (а.с.6).

Картковий рахунок стартував 23.10.2017 року 578838), 30.08.2019 року - кредитний ліміт 13 000,00 грн (встановлення кредитного ліміту). В подальшому відбувалась зміна кредитного ліміту: 30.08.2019 року - 5000 грн (зменшення кредитного ліміту), 19.03.2020 року - 13000 грн (збільшення кредитного ліміту), 31.03.2020 року - 13 000 грн, 07.04.2020 року - 0 грн, 08.04.2020 року - 0 грн. (а.с.7).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача станом на 13 серпня 2020 року складає 17 387 грн 25 коп, з яких: заборгованість за простроченим тілом кредиту 13 586 грн 07 коп; заборгованість за простроченими відсотками 3851,18 грн (а.с.4-5).

Випискою по рахунку основної карти на ім`я ОСОБА_1 за період з 22.02.2019 року по 01.08.2020 року підтверджується факт користування позичальником кредитними коштами (а.с. 47-48).

В силу положень ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як зазначено в ч. 1ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 даної статті).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За змістом положень статті 1056-1 ЦК України, в редакції Закону, чинній на час укладення кредитного договору між позивачем та відповідачем, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у Кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором.

Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В силу ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Виходячи із аналізу зазначених норм ЦК України, слід дійти висновку, що у разі надання послуг, в тому числі і кредитування, у формі публічного договору приєднання, оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому банк повинен був забезпечити позичальнику такі умови, які б не суперечили загальним правилам укладення кредитних договорів, були зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, зокрема і щодо встановлення та зміни процентної ставки відповідно до вимог статті 1056-1 ЦК України.

Тобто банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші, а щодо встановлення та зміни процентної ставки виконані усі умови, передбачені статтею 1056-1 ЦК України, зокрема і щодо повідомлення позичальника про її встановлення та зміну у письмовому порядку.

Встановлено, що в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку відсутні дані про вид і характер банківських послуг, які АТ КБ «ПриватБанк» надані відповідачу, крім того анкета-заява не містить відомостей щодо домовленості сторін про встановлення розміру процентної ставки.

Витяг із Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, не підписані позичальником.

Також, позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника,а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, наданий банком витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, надані АТ КБ «ПриватБанк» Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в довідці про умови кредитування, яка безпосередньо підписана позичальником і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 провадження № 14-131цс19),що враховано судом при розгляді даної справи.

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору щодо процентів, тому в цій частині позов є необґрунтованим.

Посилання позивача на те, що всі умови кредитування викладені в паспорті споживчого кредиту, який підписаний відповідачем, що свідчить про ознайомлення з основними умовами кредитування з використанням кредитної картки, у тому числі щодо процентної ставки в межах та поза межами пільгового періоду, а також яку слід застосувати при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту на рівні 84% річних, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки анкета-заява не містить відомостей про те, яку саме картку отримав відповідач, тоді як паспорт споживчого кредиту містить умови щодо кредитування кредитного продукту «Універсальна» або «Універсальна Голд» та вказані у ньому відомості не відповідають відомостям, вказаним у Тарифах, які подані на підтвердження обґрунтованості позовних вимог.

Зазначене позбавляє суд можливості перевірити розрахунок заборгованості та дійти обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості за простроченими відсотками.

Зміст інформації про умови кредитування зводиться до того, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в Паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.

Крім того, інформація про умови кредитування містить зауваження щодо її актуальності до 04.05.2018 року. Таким чином, заявлені позивачем складові заборгованості нараховані за межами періоду чинності інформації про умови кредитування, підписаної відповідачем.

Зміст інформації про умови кредитування зводиться до того, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в Паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.

Отже, зазначена інформація споживчого кредиту є узагальненою про можливі умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача.

За таких обставин, саме по собі підписання відповідачем цієї інформації про споживчий кредит без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг висновку суду першої інстанції не спростовує.

У зв`язку з цим не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про узгодження сторонами умов кредитування.

Таким чином, розглядаючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову банку в частині стягнення процентів за користуванням кредитом.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлених обставин справи, відповідають наведеним положенням закону та правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17), тому не можуть бути прийняті до уваги.

При цьому законом визначений обов`язок суду враховувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (стаття 263 ЦПК України), який суд виконав, тому посилання апелянта на незаконність рішення в цьому аспекті не заслуговують на увагу.

Безпідставними є посилання апелянта про те, що судом першої інстанції не враховано правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц, оскільки під час касаційного перегляду справи № 284/157/20-ц (провадження № 61-13569св20) Верховним Судом було встановлено недотримання судами попередніх інстанцій статей 89, 263-264, 382 ЦПК України, внаслідок чого справу було передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

А винесення судом касаційної інстанції постанови про скасування рішень судів попередніх судових інстанцій із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції не означає остаточного вирішення спору в справі й застосування норм матеріального права для вирішення спору по суті.

Крім того, згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 30.01.2019 року у справі №755/10947/17, незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовано всебічно та повно, їм дано вірну правову оцінку, а рішення суду постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до не правильного вирішення справи, тому підстав для скасування оскарженого рішення немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення (заочне) Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 травня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: М.Д. Горейко

Г.П. Мелінишин

Повний текст постанови складено 20 серпня 2021 року.