Справа № 368/1234/20
Рішення

Іменем України

"10" березня 2021 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі:

Головуючий суддя - Закаблук О.В.

При секретарі судового засідання - Балацька В.В.

- розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик Київської області в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, суд, -

В С Т А Н О В И В :

18.11.2020 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в якій позивач просить суд винести рішення, на підставі якого:

1. Розірвати шлюб, укладений між нею, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Ржищівського міського управління юстиції у Київській області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис за № 41.

Свої позовні вимоги позивач ОСОБА_1 в прохальній частині позовної заяви обгрунтовує наступними фактичними обставинами, та нормами права.

З відповідачем по справі ОСОБА_2 вона перебуває у шлюбі з 17 вересня 2011 року. Шлюб зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Ржищівського міського управління юстиції у Київській області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис за № 41.

Від шлюбу вони мають спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Протягом останніх декількох років стосунки з чоловіком погіршувалися, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки. Їхні погляди дуже різняться не тільки по відношенню до виховання дитини, а і до побудови нормальних відносин між чоловіком та жінкою. Вже тривалий час кожен з них живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім`я припинила своє існування у 2019 році.

На даний час, вони проживають окремо, спільного бюджету так як і спільного господарства не мають, шлюбних відносин не підтримують, кожний із них має різні погляди на сімейне та суспільне життя.

Згідно з ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Вважає також, що надання строку на примирення не виправить стан шлюбних відносин, оскільки вказані вище обставини продовжуються протягом тривалого часу, а спроби примирення між нами в минулому не принесли жодних результатів. Тому, це лише погіршить стан відносин та продовжить їх перебіг в часі. Крім того, перебування у шлюбі суперечить інтересам їхньої донечки та її інтересам.

Спору про майно, між ними на даний час не виникає, в разі його виникнення будуть вирішувати у встановленому законом порядку.

Також між ними немає спору щодо місця проживання дітей, які проживають разом з матір`ю.

Відповідно до частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Підстави, які б перешкоджали звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу, передбачені статті 110 Сімейного кодексу України, зокрема таких як вагітність або ж недосягнення їхньою спільною дитиною одного року, - відсутні.

Згідно частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне житія подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 п. 3 Постанови пленуму Верховного Суду України від за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання щодо відкриття провадження у справі за заявою про розірвання шлюбу, суди мають враховувати, що воно проводиться органами РАЦС лише у випадках, передбачених статтями 106, 107 СК України. При цьому питання про розірвання шлюбу вирішується незалежно від наявності між подружжям майнового спору.

Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 статті 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною 1 статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Заходи досудового врегулювання спору нею вживалися, але не були вирішенні у позасудовому порядку.

Заходи забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви нею не вживалися.

У відповідності із п.10 ч. 3 ст.175 ЦПК України підтверджує, що нею не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Згідно із п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України повідомляє, що згідно попереднього розрахунку судових витрат, сума судових витрат позивача становить 768 гривень 40 копійок, які складаються з розміру судового збору за позовні вимоги немайнового характеру.

З дотриманням вимог статей 19, 23, 28 ЦПК України вказаний позов подається на розгляд у порядку цивільного судочинства (загальне позовне провадження) до районного загального суду, як суду першої інстанції (Обухівського районного суду Київської області).

Відповідно до ст. 109 Цивільного процесуального кодексу України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Згідно частини 1 статті 27 Цивільного - процесуального кодексу У країни позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Водночас, відповідно ч. 2 ст. 28 ЦГЖ України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти.

Відповідно до ч. 16 ст. 28 ЦПК України, позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої ст. 30 цього Кодексу.

Враховуючи те, що вказана справа не відноситься до справ на яку поширюються виключна підсудність, та те, що Позивач - ОСОБА_1 разом з якою проживають та перебувають на утриманні неповнолітні діти, та Відповідач - ОСОБА_2 зареєстровані та проживають у Кагарлицькому районі, позовна заява подається за підсудністю для вирішення по суті до Кагарлицького районного суду Київської області.

При таких обставинах, на підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 15, 16, 19 Цивільного кодексу України, ст.ст. 19, 23, 27, 28, 53, 175-177, 184, 430 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 104, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України, - позивач просить задовольнити позовні вимоги, викладені в прохальній частині позовної заяви.

18.11.2020 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних Положень ЦПК України для розгляду даної справи по суті був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В.

15.02.2021 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 175, 177, 185, 187, 258, 260 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до слухання в загальному позовному порядку, призначено підготовче судове засідання на 15 год. 00 хв. 10.03.2021 року.

В підготовче судове засідання, яке відбулося 10.03.2021 року, позивач ОСОБА_1 не з`явилася, проте, на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява позивача, в якій вона просить суд слухати справу без його участі, позовні вимоги підтримує, категорично заперечує проти надання терміну на примирення, після надання терміну на примирення просить залишити їй прізвище « ОСОБА_5 ».

В підготовче судове засідання, яке відбулося 10.03.2021 року, відповідач ОСОБА_2 не з`явився, проте, на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява відповідача, в якій він просить суд слухати справу без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, процесуальні наслідки визнання позову йому зрозумілі, категорично заперечує проти надання судом терміну на примирення.

Визнання позову відповідачем ОСОБА_2 в підготовчому судовому засіданні дає підставу суду застосувати положення ч. 3 ст. 200 ЦПК України.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Отже, на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України суд приходить до висновку щодо можливості винесення судового рішення по результатам підготовчого судового засідання, не призначаючи судове засідання до основного судового розгляду по суті.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу без участі осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, та вимоги, викладені в прохальній частині позовної заяви задовольнити, - шляхом винесення рішення, як окремого процесуального документу, з постановленням в нарадчій кімнаті, обґрунтовуючи своє рішення наступним.

Підсудність.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров 'я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, - з довідки № 722, яка видана 02.09.2020 року Стайківською сільською радою Кагарлицького району Київської області, позивачка по справі, - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка село Стайки Кагарлицького району Київської області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, на утриманні позивачки перебувають двоє малолітніх дітей.

Відповідно, враховуючи місце реєстрації та місце фактичного проживання позивачки, та ту обставину, що на її утриманні перебувають двоє малолітніх дітей, та враховуючи положення ч. 2 ст. 28 ЦПК України, дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області, - як суду першої інстанції загальної юрисдикції, так як в даному випадку має місце альтернативна підсудність, - підсудність за вибором позивача.

Фактичні обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні.

Позивачем по справі є фізична особа - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка с. Стайки Кагарлицького району Київської області, Україна, громадянка України, паспотрт громадянки України № НОМЕР_1 , виданий 01.10.2020 органом 3231, РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачем по даній справі є фізична особа - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець місто Ржищів Київської області, громадянин України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий 25 січня 2008 року Ржищівським МВМ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Спір між сторонами виник щодо шлюбу, зокрема, щодо його розірвання за наступних обставин.

17 вересня 2011 року позивач ОСОБА_5 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_6 ) зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 .

Даний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 , яке видане 17 вересня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ржищівського міського управління юстиції у Київській області, в якому зазначено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець місто Ржищів Київської області, громадянин України, та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженка село Стайки Кагарлицького району Київської області, Україна, зареєстрували шлюб 17 вересня 2011 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів 17 вересня 2011 року зроблено відповідний актовий запис за № 41.

Прізвище після реєстрації шлюбу:

Чоловіка - ОСОБА_5 .

Дружини - ОСОБА_5 .

Від спільного шлюбу сторони мають двох малолітнії дітей, - ОСОБА_3 , 2011 року народження, ОСОБА_4 , 2019 року народження.

Даний факт підтверджується:

- свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 , яке видане 26 грудня 2011 року виконавчим комітетом Стайківської сільської ради Кагарлицького району Київської області, в якому вказано, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 в село Стайки Кагарлицького району Київської області, Україна, про що в Книзі реєстрації народжень 26 грудня 2011 року зроблено відповідний актовий запис за № 14.

В графі «Батьки» зазначені особи:

Батько - ОСОБА_2 , - відповідач по справі.

Мати - ОСОБА_1 , - позивачка по справі;

- свідоцтвом про народження серії НОМЕР_7 , яке видане 29 січня 2019 року Кагарлицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, в якому вказано, що ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 в місто Кагарлик Київської області, Україна, , про що 29 січня 2019 року складено відповідний актовий запис за № 22.

В графі «Батьки» зазначені особи:

Батько - ОСОБА_2 , - відповідач по справі.

Мати - ОСОБА_1 , - позивачка по справі;

Обставини справи, що характеризують обставини сімейного життя сторін.

Як встановлено судом під час судового засідання з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 не проживають спільно, як одна сім`я, - більше 1 - го року, окрім того, ще на час спільного проживання між сторонами в них на протязі тривалого часу існували усталені неприязні відносини, що слугувало виникненню сварок між сторонами, що лише сприяло погіршенню відносин між подружжям.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 проживають на різних житлових площах, в різних населених пунктах, відповідно, - практично не спілкуються між собою, відповідно, спільного сімейного життя не мають, спільного бюджету не мають, більше того, - практично не спілкуються між собою, а їхнє епізодичне спілкування відбувається лише в в`язку з спілкуванням відповідача з своїми малолітніми дітьми.

Майнових спорів між сторонами немає.

Спору між сторонами щодо визначення місця проживання малолітніх дітей у сторін немає, - вони залишаються проживати з матір`ю, - позивачем по справі.

Відповідно, як вбачається з матеріалів справи, які встановлені судом в судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 категорично наполягає на розірванні шлюбу, категорично не бажає продовжувати шлюбно - сімейні відносини з відповідачем ОСОБА_2 , категорично бажає не тільки фактичного припинення шлюбу ( що вже є здійсненим фактом на протязі більше 1 - го року), а й юридичного припинення шлюбу, так як продовження юридичного існування такого шлюбу суперечить її інтересам, та інтересам малолітніх дітей.

Що стосується відповідача ОСОБА_2 , то він також категорично наполягає на розірванні шлюбу, незважаючи на можливість надання терміну на примирення, він категорично не бажає продовжувати шлюбно - сімейні відносини з позивачем ОСОБА_1 , категорично бажає не тільки фактичного припинення шлюбу ( що вже є здійсненим фактом на протязі більше 1 - го року), а й юридичного припинення шлюбу, так як продовження юридичного існування такого шлюбу суперечить його інтересам.

Враховуючи категоричну позицію як позивача, так і позицію відповідача, які спрямовані на розірвання шлюбу, та враховуючи фактичні обставини справи, які судом викладено вище, суд вважає, що в даному випадку примирення між сторонами є неможливим, оскільки надання сторонам строку на примирення, на думку суду, - є безперспективним, та таким, який тільки посилить негативне відношення сторін один до одного, та надання такого терміну на примирення буде шкодити як інтересам позивача, так і інтересам малолітніх дітей.

Що ж стосується застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даного спору, то суд при винесенні рішення керувався наступним.

Норми Конституції України.

Згідно ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є не відчужуваними та непорушними.

Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Слід зазначити, що ч. 1 ст. 51 Конституції України закріплює принципове положення, за яким шлюб як сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану, набуває юридичної сили за умови, що він грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Це положення повністю відтворено в ч. 1 ст. 24 С К України.

Слід також зазначити, що згода не може вважатися вільною, коли вона дається під впливом фізичного чи психічного насильства з боку інших осіб.

Відповідно, як вбачається з обставин, встановлених судом в судовому засіданні, в даному випадку відсутня згода на продовження існування даного шлюбу як позивача ОСОБА_1 , - в зв`язку з тим, що в сторін різне ставлення до подружніх обов`язків, різні характери та різні погляди на життя, різне ставлення до виховання дітей, різне відношення до поняття подружньої вірності, так і пряма згода відповідача ОСОБА_2 на розірвання шлюбу, що, на думку суду, є достатніми підставами для розірвання такого шлюбу, так як, на думку суду, - продовження існування даного шлюбу суперечить як інтересам позивача, так і інтересам малолітніх дітей.

Норми галузевого права, - норми СК України.

Згідно абз. 3 ч. 2 ст. 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється з метою побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки.

Як встановлено судом в даному випадку між сторонами тривалий час, - більше 1 - го року відсутні почуття взаємної поваги та любові, підтримки, даний шлюб існує лише формально на протязі вже більше 1 року, - завдяки його державній реєстрації, хоча фактичних - шлюбно - сімейних відносин немає понад розумні строки, (більше одного року), відсутнє поняття сім`ї як в розумінні норм СК України, так і в розумінні норм звичаєвого права, яке, також, на думку суду повинно враховуватися в справах даної категорії, так як воно основане на загальнолюдських поняттях, що стосуються сім`ї, напроти, між сторонами існують відносини, які унеможливлюють існування сім`ї між сторонами, та дані негативні відносини з часом, зважаючи на окреме проживання сторін на різних житлових площах, - лише посилюються.

Згідно ч. 3 ст. 2 СК України Сімейний Кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між подружжям.

Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Як судом вказано вище, під час слухання справи встановлено, що, зглядаючись на обставини проживання сторін, їхнє спільне проживання не утворює поняття «сім`я» в розумінні положень СК України, так як судом вже зазначалося вище, сторони по справі поза розумним строком, -близько 1 - го року, - не проживають як чоловік та жінка, у позивача ОСОБА_1 відсутнє бажання підтримувати будь - які відносини з відповідачем ОСОБА_2 , що є обопільним, в сторін відсутній спільний побут, спільний бюджет, тощо, - що обумовлено тією обставиною, що сторони проживають на різних житлових площах, в різних населених пунктах.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 18 СК України суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способом захисту сімейних прав та інтересів є припинення правовідношення.

Отже, припинення правовідношення, - антипод встановлення правовідношення, який має випадки, коли інтересам особи, права якої порушені значною мірою, відповідає саме припинення існуючого сімейного правовідношення.

Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Щодо відсутності згоди сторін на продовження шлюбу судом вказано вище, при обгрунтуванні застосування положень ст. 51 Конституції України до даного спору.

Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таке положення національного законодавства України відповідає положенню ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Аасамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно якої чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь - яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка та дружини та збереження шлюбу буде суперечити як інтересам чоловіка, так і інтересам дружини, так і інтересам малолітніх дітей.

Суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, як це зазначено в абз. 3 ч. 2 ст. 1 СК України, чого в даному шлюбі, на думку суду, немає, причому, - з обох сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Отже, шлюб може бути припинено шляхом його розірвання за життя подружжя внаслідок волевиявлення обох або одного з них у суді або в органах РАЦСу. Відповідно, згідно з законом розірвання шлюбу має місце у випадках, коли подружжя або один із них вважають, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливе і бажають його розірвати.

Можливість припинення шлюбу на підставі волевиявлення одного або обох подружжя є проявом принципу свободи шлюбу і рівності подружжя, відповідно, припинення шлюбу внаслідок його розірвання має суб`єктивну підставу, яку судом слід ретельно дослідити в судовому засіданні, з метою недопущення безпідставного розірвання шлюбу, застосування можливих засобів для збереження сім`ї, як основи суспільства.

Для розірвання шлюбу потрібна воля подружжя або одного із них, спрямована на юридичне закріплення відсутності шлюбу між сторонами.

Суд наголошує, що в даному випадку має місце як пряма, визначена воля позивача на розірвання шлюбу, яка має вираз у позовній заяві та у письмовій заяві, яка надійшла до суду, та в прямій позиції відповідача в його письмовій заяві - клопотанні, яку він надіслав на адресу суду, в якій він позов визнає в повному обсязі, категорично наполягає на задоволенні позову, та, відповідно, - на розірванні даного шлюбу, заперечуючи при цьому щодо надання терміну на примирення.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Слід зазначити, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`ялений одним із подружжя у будь - який час, окрім того, одностороннє подання позовної заяви про розірвання шлюбу виникає у випадках, коли один із подружжя ініціює розірвання шлюбу, а другий вважає за можливе збереження сімейних стосунків або просто ухиляється від подачі спільної заяви до суду або від розірвання шлюбу в органах ДРАЦС.

Відповідно до ч. 1 ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Як вказано судом вище, сторони фактично не підтримують шлюбно - сімейних відносин тривалий час, - більше 1 - го року, спорів майнового спору між сторонами немає, спору шодо проживання спільних малолітніх дітей немає, - вони залишається проживати з матір`ю, - позивачем по справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

При застосуванні положень ст. 112 СК України суд змушений надавати приорітет інтересам другого з подружжя, який наполягає на розірванні шлюбу на шкоду інтересам другого з подружжя.

Так, судом встановлено, що існування даного шлюбу суперечить як інтересам позивача, так і інтересам малолітніх дітей.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при розгляді справ, які виникають у зв`язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України від 23 червня 2005 р. N 2709-ІУ «Про міжнародне приватне право» та інших нормативно-правових актів, що регулюють сімейні відносини.

Що стосується прізвища, яке буде мати позивач після розірвання шлюбу, то суд зазначає, що внаслідок реєстрації шлюбу, який розривається даним рішенням, відповідачка змінила своє прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_5 », а тому суд приходить до висновку щодо задоволення клопотання позивача щодо залишення їй після розірвання шлюбу прізвища, яке вона отримала після реєстрації шлюбу, що розпивається в судовому порядку, з огляду на наступне.

Так, згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Окрім того, суд зазначає, що вирішення даного питання цілком та повністю лежить на юридичній відповідальності позивача, - ОСОБА_1 , - з огляду на положення ч. 4 ст. 12 ЦПК України.

Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням процесуальних дій.

Так, дійсно, згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Суд приймає рішення про залишення позивачу прізвища, яке вона отримала після реєстрації шлюбу, що розривається судом, - « ОСОБА_5 », причому, суд зазначає, що в даному випадку вибір прізвища після розірвання шлюбу є виключним правом лише позивача, як це передбачено нормою сімейного права, зокрема, - положенням ст. 113 СК України, так як під час вирішення даного питання думка відповідача ОСОБА_2 , - судом не враховується.

Що стосується порядку та способу виконання даного рішення, то згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовиму записі про шлюб.

Згідно ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Судові витрати.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову, - на відповідача.

В матеріалах справи містяться:

- платіжне квитанція № 155 від 16.11.2020 року, яка засвідчує той факт, що позивачем, - ОСОБА_1 при подачі позовної заяви сплачено 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. судового збору, відповідно, враховуючи вищевикладені норми процесуального права, судові витрати слід стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача, - ОСОБА_1 .

Відповідно, суд з урахуванням вищевикладеного та вимог ст. 264 ЦПК України приходить до наступного висновку:

- обставини, якими обґрунтовувала позовну заяву позивач ОСОБА_1 , - мали місце;

- із встановлених обставин випливають сімейні правовідносини, - особисті немайнові відносини між подружжям, які регулюються нормами СК України, що закріплено, зокрема, в ч. 1 ст. 2 СК України;

- до встановлених правовідносин підлягають до застосування, зокрема, наступні норми права, - ст.ст. 21, 51 Конституції України, абз. 3 ч. 2 ст. 1, ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 3, п. 3 ч. 2 ст. 18, ч. 1 ст. 110, ст. 112, 113 Сімейного кодексу України, ч. 1 ст. 3, ст.. 4, 88, 107, 118, 119, 120, 215, 218, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»;

- зважаючи на встановлені фактичні обставини справи, позов підлягає до задоволення;

- судові витрати у виді сплаченого судового збору слід стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 ;

- підстав до допущення судового рішення до негайного виконання на підставі положень ст. 367 ЦПК України, - судом не вбачаються;

- заходи забезпечення позову в даному цивільному провадженні не застосовувалися.

Відповідно, даний шлюб на думку суду має лише формальний характер, при його фактичному розпаді протягом тривалого часу, зважаючи на обставини справи, примирення між стронами не можливе, продовження існування даного шлюбу суперечить інтересам позивача та інтересам малолітніх дітей, а тому має бути розірваний на підставі рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 21, 51 Конституції України, абз. 3 ч. 2 ст. 1, ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 3, п. 3 ч. 2 ст. 18, ч. 1 ст. 110, ст. 112, 113, ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України, ст.ст. 1, 2, 3, ч. 1 ст. 4, ст. 5, ч. 1 ст. 19, ч. 1 ст. 23, ст. 29, ч.ч. 1, 3 ст. 133, ч.ч. 1, 2 ст. 144, ст. 280 - 283, п. 2 ч. 1 ст. 258, 259, 263, 263, 265, 268, ЦПК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 17 вересня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ржищівського міського управління юстиції у Київській області між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженцем місто Ржищів Київської області, громадянином України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий 25 січня 2008 року Ржищівським МВМ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженкою село Стайки Кагарлицького району Київської області, Україна, громадянкою України, паспорт громадянки України № НОМЕР_1 , виданий 01.10.2020 року органом 3231, РНОКПП НОМЕР_2 , свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_8 , яке видане 17 вересня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ржищівського міського управління юстиції у Київській області, актовий запис за № 41 від 17 вересня 2011 року, - розірвати.

Встановити порядок виконання рішення, відповідно до якого воно після набрання законної сили є підставою для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб про його розірвання органом державної реєстрації актів цивільного стану (відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», ч. 2 ст. 115 СК України).

Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця місто Ржищів Київської області, громадянина України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий 25 січня 2008 року Ржищівським МВМ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженки село Стайки Кагарлицького району Київської області, Україна, громадянки України, паспорт громадянки України № НОМЕР_1 , виданий 01.10.2020 року органом 3231, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , кошти в сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп., сплачених позивачем судового збору при подачі позовної заяви.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку на підставі ч. 1 ст. 352 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно ч. 1 ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Згідно п. 15.5) Перехідних Положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються на надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з моменту проголошення до Київського Апеляційного суду через Кагарлицький районний суд Київської області, а учасниками процесу, які не були присутні під час проголошення рішення, - протягом тридцяти днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя: Закаблук О.В.