Справа № 727/2887/21
Провадження № 2/727/1165/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2021 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Чебан В.М.

при секретарі Алієв А.Г.

за участю позивача за первісним позовом ОСОБА_1

за участю представника позивача за первісним позовом ОСОБА_2

за участю представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_3

за участю третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , де третіми особами на стороні позивачки виступають ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , де третьою особою на стороні відповідача виступає ОСОБА_9 , про визнання права власності на нерухоме майно та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , де третіми особами на стороні відповідачки виступають ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ :

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, уточнивши позовні вимоги в травні 2021 року, про визнання права власності на нерухоме майно до відповідача ОСОБА_5 , де третіми особами на стороні позивачки виступають ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , де третьою особою на стороні відповідача виступає ОСОБА_9 , посилаючись на те, що вона зареєстрована та постійно проживає в будинку АДРЕСА_1 з 16.06.2000 року. Також, у вказаному будинку проживають її діти ОСОБА_6 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Вказує, що її чоловік ОСОБА_10 , з яким вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 10.06.2000 року, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначає, що відповідно до договору купівлі-продажу від 02.06.2000 року, вона у ОСОБА_10 придбала житловий будинок АДРЕСА_1 за кошти в сумі 26399 грн., які передала ОСОБА_10 до підписання договору.

Стверджує, що в день придбання спірного житлового будинку, вона на підставі договору купівлі-продажу продала двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 .

Вказує, що саме кошти за продану квартиру, а також свої збереження вона передала ОСОБА_10 за придбаний спірний будинок.

Зазначає, що за життя ОСОБА_10 визнавав той факт, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 139,3 кв.м., житловою площею 70,50 кв.м. В даному будинку вона проживає з часу вселення і будь-якої реконструкції даний будинок не зазнав.

Після смерті ОСОБА_10 спадщину за законом прийняли вона, яка спадкувала дві частки спадкового майна, оскільки ОСОБА_6 відмовився від своєї частки на її користь, діти ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які спадкували по одній частці спадкового майна, син покійного - відповідач ОСОБА_5 , який спадкував три частки спадщини, оскільки на його користь відмовилися ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Вказує, що на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26.12.2017 року за спадкоємцями визнано право власності в порядку спадкування за законом на будівельні матеріали, що складаються з житлового будинку літ. А, загальною площею 54,4 кв.м., житловою площею 41,4 кв.м., господарського блоку літ. Ж, колодязів 1,11; огорожі, які знаходяться по АДРЕСА_3 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26.03.2019 року, яке залишено без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 15.08.2019 року, позов колишньої дружини ОСОБА_10 - ОСОБА_9 задоволено частково, визнано недійсним договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 та визнано за ОСОБА_9 право власності на 1/2 частку спірного житлового будинку.

Стверджує, що спірний будинок вона придбала, продавши квартиру, тобто вказаний будинок придбано за її особисті кошти, а тому вона має право на 1/2 частку зазначеного житлового будинку, тобто на частку, яка належала в майні колишнього подружжя ОСОБА_10 та ОСОБА_9 . Крім того, ОСОБА_10 мав право розпоряджатися своєю часткою нерухомого майна шляхом його продажу, він при житті не оспорював право власності, не оспорював договір купівлі-продажу.

Зазначає, що відповідно до договору дарування від 17.06.2020 року, 1/2 частину спірного житлового будинку ОСОБА_9 подарувала відповідачу ОСОБА_5 .

На основі викладеного, позивачка просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку літ. А, житловою площею 70,5 кв.м., загальною площею 139,3 кв.м., по АДРЕСА_1 , а також стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати по сплаті судового збору та витрат за надання правничої допомоги.

Ухвалою судді від 12 травня 2021 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , де третіми особами на стороні позивачки виступають ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , де третьою особою на стороні відповідача виступає ОСОБА_9 , про визнання права власності на нерухоме майно - відкрито.

Позивач ОСОБА_5 звернувся до суду з зустрічним позовом до відповідачки ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,де третіми особами на стороні відповідачки виступають ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , який ухвалою суду від 02.06.2021 року прийнято до розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_10 .

Вказав, що він прийняв спадщину після смерті батька, оскільки у встановлений законом термін звернувся до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріус відмовив йому у зв`язку з тим, що не надані правовстановлюючі документи, які б підтверджували право власності померлого на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Зазначив, що після смерті батька стало відомо, що спірний будинок ОСОБА_10 продав відповідно до договору купівлі-продажу від 02.06.2000 року.

Ствердив, що оскільки його мати ОСОБА_9 не давала згоди на продаж будинку, будинок вибув з її володіння поза її волею, чим порушено її права як співвласника будинку, а тому вона звернулась до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу недійсним, виділ часток в майні подружжя, визнання права власності на 1/2 частку майна подружжя.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 26.03.2019 року визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , визнано за ОСОБА_9 право власності на 1/2 частку спірного житлового будинку.

Вказав, що після рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 26.03.2019 року, яким визнано недійсним договір купівлі-продажу, 1/2 частка у праві власності на спірний житловий будинок повернулася у власність покійного ОСОБА_10 і ввійшла до переліку майна, що підлягає спадкуванню.

Ствердив, що він має право на 3/18 частки на право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , оскільки ОСОБА_11 та ОСОБА_13 подали заяви про відмову від частки у спадковому майні на його користь.

На основі викладеного, позивач просить суд визнати спадковим майном після смерті ОСОБА_10 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , 1/2 частки в праві власності на житловий будинок літ. А, загальною площею 139,30 кв.м., житловою площею 70,50 кв.м. з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 ; визнати за ним право власності на 3/18 частки в праві власності на житловий будинок літ. А, загальною площею 139,30 кв.м., житловою площею 70,50 кв.м. з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 в порядку спадкування, а також стягнути з відповідачки на його користь понесені судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу.

Позивачка за первісним позовом та відповідачка за зустрічним позовом ОСОБА_1 і її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, зазначених в позовній заяві. Просили задовольнити позовні вимоги. Зустрічні позовні вимоги не визнали з підстав, викладених у відзиві на зустрічний позов, просили відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог. Позивачка зазначила, що вона кошти за продаж спірного будинку передала своєму майбутньому чоловіку. Вказала, що вона брала участь у розгляді справи за позовом ОСОБА_9 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, однак ні в апеляції ні в касації вона не змогла довести, що будинок придбаний нею. Зазначила, що на території по АДРЕСА_1 побудовано велике самочинне будівництво, яке відноситься до будинку №14 , однак воно не зареєстровано в установленому законом порядку. Представник позивачки доповнила, що спірний будинок придбано позивачкою ще до укладення шлюбу, тому 1/2 частка житлового будинку не може бути спадковим майном після смерті ОСОБА_10 , оскільки в рішенні суду не зазначено, що частки рівні. Зауважили на тому, що згідно правовстановлюючих документів ніяких господарських споруд до будинку не зазначається. Вважали, що в такий спосіб позивач за зустрічним позовом бажає визнати за собою право власності на частину самовільного будівництва.

Представник відповідача за первісним позовом та представник позивача за зустрічним позовом ОСОБА_5 - ОСОБА_3 в судовому засіданні зустрічні позовні вимоги підтримала повністю з підстав, зазначених в зустрічній позовній заяві. Просила задовольнити зустрічні позовні вимоги. Первісні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала з підстав, викладених у відзиві на позов. Доповнила, що від першого шлюбу у померлого ОСОБА_10 було троє дітей. ОСОБА_1 не надала нотаріуса правовстановлюючих документів на майно, тому ОСОБА_5 подав позов до суду. Вказала, що рішенням суду від 26.03.2019 року визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 та визнано за ОСОБА_9 право власності на 1/2 частку спірного житлового будинку. Під час розгляду вищезазначеної справи ОСОБА_1 зустрічну позовну заяву не подавала. Відповідно до ст.216 ЦК України, 1/2 частка спірного будинку повернулася до спадкового майна ОСОБА_10 і має спадкуватись за всіма спадкоємцями. Зазначила, що ОСОБА_9 зареєструвала право власності на 1/2 частку спірного будинку, а потім подарувала її ОСОБА_5 . Відповідач не заперечує спадкових прав позивачки ОСОБА_1 та братів і сестри. Ствердила, що по АДРЕСА_1 дійсно є частина самочинного будівництва, яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні первісні позовні вимоги вважала обґрунтованими, а в задоволенні зустрічних позовних вимог просила відмовити.

Треті особи ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в судове засідання не з`явились, надали суду заяви, в яких просили справу розглядати в їх відсутності, первісні позовні вимоги вважали обґрунтованими, а в задоволенні зустрічних позовних вимог просили відмовити.

Третя особа ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилась, хоча про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином судовою повісткою, про причини неявки суду не повідомила.

Суд, заслухавши пояснення позивачки, представника позивачки, представника відповідача, третьої особи, дослідивши надані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються первісні позовні вимоги та зустрічні позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що первісні позовні вимоги не підлягають до задоволення, а зустрічні позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що 10.06.2000 року позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_10 зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с.18).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.19).

Після смерті ОСОБА_10 25.11.2016 року заведена спадкова справа, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.57).

Постановою державного нотаріуса Першої чернівецької державної нотаріальної контори від 22.06.2017 року (а.с.100-101), відповідачу ОСОБА_5 відмовлено у видачі свідоцтва про право за законом на спадкове нерухоме та рухоме майно у зв`язку з тим, що не надано документи, які підтверджують державну реєстрацію права власності.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 26.12.2017 року (а.с.54-56), визнано право власності в порядку спадкування за законом за ОСОБА_5 на 3/9 частки, за ОСОБА_1 на 2/9 частки, за ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 по 1/9 частці у праві власності на спадкове майно, а саме будівельні матеріали, що складаються з житлового будинку літ. А, загальною площею 54,4 кв.м., житловою площею 41,4 кв.м., господарського блоку літ. Ж, колодязів І, ІІ, огорожі по АДРЕСА_3 .

Відповідно до договору купівлі-продажу від 02.06.2000 року (а.с.17), ОСОБА_1 продала, а ОСОБА_14 купила квартиру АДРЕСА_2 . Продаж вчинено за 15598 грн.

Житловий будинок АДРЕСА_1 належав ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 26.05.1993 року (а.с.62).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 02.06.2000 року (а.с.9), ОСОБА_10 продав, а ОСОБА_1 купила житловий будинок АДРЕСА_1 , житловою площею 70,50 кв.м. Продаж здійснено за 26399 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 26.03.2019 року (а.с.10-12), яке постановою Чернівецького апеляційного суду від 15.08.2019 року залишено без змін (а.с.13-16), позов ОСОБА_9 задоволено частково, визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Івановою С.М. 02.06.2000 року, за реєстровим №4390. Визнано за ОСОБА_9 право власності на 1/2 частку житлового будинку літ.А, житловою площею 70,50 кв.м. по АДРЕСА_1 .

Зазначеним рішенням суду встановлено, що спірний будинок був побудований колишнім подружжям ОСОБА_9 і ОСОБА_10 в період зареєстрованого шлюбу, а тому він належав подружжю на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з довідки про склад сім`ї від 21.09.2020 року (а.с.22), в будинку АДРЕСА_1 зареєстрована позивачка ОСОБА_1 та діти ОСОБА_6 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.70), ОСОБА_9 на підставі договору дарування від 17.06.2020 року подарувала відповідачу ОСОБА_5 1/2 частку спірного житлового будинку.

Суд вважає, що посилання позивачки ОСОБА_1 в позовній заяві на те, що незважаючи на наявність рішення суду про визнання недійсним договору купівлі-продажу, вона не втратила своє право на 1/2 частку спірного будинку, є безпідставним, оскільки рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 26.03.2019 року, яке набрало законної сили, договір купівлі-продажу визнано повністю недійсним, а тому право власності на 1/2 частку спірного майна повернулося до ОСОБА_10 і ввійшло до переліку майна, що підлягає спадкуванню, а тому в задоволенні первісного позову необхідно відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Визначення правових наслідків недотримання окремих вимог щодо укладення правочинів наведено у параграфі другому глави 16 ЦК України.

Згідно з ч.1 ст.216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Частиною 5 ст.216 ЦК України передбачено, що вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.

Суд вважає, що необхідно визнати спадковим майном після смерті ОСОБА_10 1/2 частки в праві власності на житловий будинок літ.А, загальною площею 139,30 кв.м., житловою площею 70,50 кв.м. по АДРЕСА_1 , оскільки договір купівлі-продажу від 02.06.2000 року визнано повністю недійсним, а тому 1/2 частки спірного будинку належать ОСОБА_10 , у зв`язку з чим зустрічні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

При цьому, суд вважає, що посилання представника відповідача ОСОБА_5 на побудовані господарські споруди по АДРЕСА_1 є безпідставним, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів про наявність господарських будівель та їх реєстрацію в установленому законом порядку.

Згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до вимог ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.

Частиною 1 ст.1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також ті особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Після смерті ОСОБА_10 спадщину за законом прийняли позивачка ОСОБА_1 , яка спадкує дві частки спадкового майна, оскільки ОСОБА_6 відмовився від своєї частки на її користь, діти ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які спадкують по одній частці спадкового майна, син покійного - відповідач ОСОБА_5 , який спадкує три частки спадщини, оскільки на його користь відмовилися ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Суд вважає, що необхідно визнати за ОСОБА_5 право власності на 3/18 частки в праві власності на житловий будинок літ.А, загальною площею 139,30 кв.м., житловою площею 70,50 кв.м. по АДРЕСА_1 м.Чернівці в порядку спадкування, задовольнивши частково зустрічні позовні вимоги.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.5 ст.81 ЦПК України).

Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29.

За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що необхідно визнати спадковим майном після смерті ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , 1/2 частки в праві власності на житловий будинок літ.А, загальною площею 139,30 кв.м., житловою площею 70,50 кв.м. по АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_5 право власності на 3/18 частки в праві власності на вказаний житловий будинок в порядку спадкування, задовольнивши зустрічні позовні вимоги та відмовивши в задоволенні первісних позовних вимог.

Згідно вимог статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідачки за зустрічним позовом ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь позивача за зустрічним позовом ОСОБА_5 судовий збір за подання до суду позовної заяви в сумі 2074,70 грн., що підтверджується квитанціями (а.с.91-92).

Що стосується стягнення з відповідачки за зустрічним позовом ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 витрат за надання правничої допомоги в сумі 13500 грн., адже представник ОСОБА_5 - ОСОБА_3 відмовилася в судовому засіданні в частині стягнення витрат в сумі 7500 грн., оскільки вказані кошти були орієнтовним представництвом ОСОБА_5 в суді.

25.05.2021 року між адвокатом Мельник С.Г. та Габор П.І. укладено договір про надання правової допомоги та представництво в суді (а.с.90).

Відповідно до актів приймання-передачі виконаних робіт щодо надання правничої допомоги від 27.05.2021 року (а.с.89) та від 26.07.2021 року (а.с.145), ОСОБА_5 сплатив грошові кошти в сумі 12000 грн. та в сумі 9000 грн. за надання правничої допомоги, що підтверджується квитанціями від 27.05.2021 року (а.с.88) та від 26.07.2021 року (а.с.144).

Згідно з ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року, п. п. 34-36 Рішення у справі «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009 року, п. 88 Рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України - витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат : 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються - згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат - учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідачкою за зустрічним позовом ОСОБА_1 заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги (а.с.148), оскільки заявлена сума понесених витрат є неспівмірною із затраченим часом та складністю справи. Відповідну заяву остання зробила і в судовому засіданні.

Керуючись принципами справедливості та верховенства права, суд вважає, що розмір заявлених представником ОСОБА_5 витрат на правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Крім того, суд враховує і те, що зустрічні позовні вимоги задоволено частково, а тому з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 необхідно стягнути понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», ст.ст.16, 215, 216, 1216, 1218, 1222 ЦК України, ст.ст.4, 12, 13, 76, 77, 81, 82, 89, 137, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , де третіми особами на стороні позивачки виступають ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , де третьою особою на стороні відповідача виступає ОСОБА_9 , про визнання права власності на нерухоме майно - відмовити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , де третіми особами на стороні відповідачки виступають ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування- задовольнити частково.

Визнати спадковим майном після смерті ОСОБА_10 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , 1/2 частки в праві власності на житловий будинок літ.А, загальною площею 139,30 кв.м., житловою площею 70,50 кв.м. за адресою: будинок АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_5 , 1968 року народження, право власності на 3/18 частки в праві власності на житловий будинок літ.А, загальною площею 139,30 кв.м., житловою площею 70,50 кв.м. за адресою: будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2074,70 (дві тисячі сімдесят чотири) гривні (сімдесят) копійок на користь ОСОБА_5 .

Стягнути з ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 (десять тисяч) гривень на користь ОСОБА_5 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

З повним текстом рішення суду учасники справи можуть ознайомитись 12 серпня 2021 року.

СУДДЯ: