У Х В А Л А Справа № 932/5393/21

Провадження № 2-з/932/153/21

10 серпня 2021 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Куцевола В.В., розглянувши у приміщенні суду у м. Дніпрі заяву позивачки про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи державний нотаріус Тернівської державної нотаріальної контори Дніпропетровській області Надтока Зінаїда Василівна, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи державний нотаріус Тернівської державної нотаріальної контори Дніпропетровській області Надтока Зінаїда Василівна, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння.

06.08.2021 року позивач надав до суду заяву про забезпечення позову, у якій прохає заборонити будь-яким особам вчиняти дії щодо відчуження нерухомого майна у вигляді магазину непродовольчих товарів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Необхідність забезпечення позову обґрунтовує наступним. Предметом спору є витребування від ОСОБА_2 , як переможця електронних торгів, нерухомого майна у вигляді магазину непродовольчих товарів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Підставою витребування майна від ОСОБА_2 є продаж з електронних торгів майна, що на день проведення торгів, боржнику не належало, а належало йому та ОСОБА_3 . Не дивлячись на це, ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право власності на нежитлове приміщення, що є перешкодою у користуванні позивачем його майном. Посилаючись на норми ЦПК України, що регламентують порядок забезпечення позову, правові позиції Верховного Суду у справах № 643/12369/19 та № 308/8567/20, Постанову Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року, на те, що відчуження спірного майна або звернення стягнення на предмет іпотеки позбавить його права на ефективний судовий захист, оскільки виконання рішення суду буде утруднено чи унеможливлено, звернувся до суду з цією заявою.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про залишення її без задоволення за наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із вимогами п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Частиною 3 ст. 150 ЦПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 150 ЦПК України, суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. В силу вимог п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, видом забезпечення позову є заборона вчиняти певні дії. Частиною 1 статті 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати заявленим вимогам, тобто повинні бути безпосередньо пов`язані із предметом спору, бути співмірними заявленим вимогам, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

У постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», що є узагальненням судової практики з розгляду цивільних справ певної категорії, яку імплементовано у державі, зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду. Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу. Співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», з метою забезпечення знаходження майна у володінні відповідача на час судового розгляду позову про право на це майно, суд, за клопотанням позивача, може вжити заходи забезпечення позову (статті 151, 152 ЦПК), наприклад, накласти арешт на майно, заборонити відповідачеві вчиняти певні дії (розпоряджатися і/або користуватися спірним майном), заборонити державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, передати спірне майно на зберігання третій особі відповідно до статті 976 ЦК (судовий секвестр).

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд виходить з наступного. Так, предметом спору є витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 нежитлового приміщення магазину непродовольчих товарів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 45,2 кв.м.

Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що виконаний станом на 26.07.2021 року, зареєстрованими власниками спірної нерухомості є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Право власності ОСОБА_2 на спірну нерухомість, що набуто 06.10.2016 року на підставі свідоцтва про придбання майна при проведенні прилюдних торгів по реалізації арештованого майна, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстровано.

Заява позивача про забезпечення позову, як і уточнена позовна заява, не містить обставин, які вказували б на фактичного володільця спірного нерухомого майна, оскільки обґрунтування позову зводиться до формального посилання позивачем на неможливість користування власністю внаслідок видачі відповідачці свідоцтва про право власності на нерухому майно. Таке обґрунтування заяви та позову позбавляє суд можливості встановити, хоча б попередньо, хто із сторін фактично володіє та користується майном.

У самій заяві про забезпечення позову не наведено належним чином ризиків відчуження спірного нерухомого майна, а на думку суду такі ризики відсутні, оскільки з 2016 року відповідачка не зареєструвала своє право власності у порядку ст. 182 ЦК України та ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», тим самим позбавлена можливості розпорядитись майном. Крім того, ніщо з викладеного у заяві про забезпечення позову не вказує на наміри відповідачки продати майно. До цього часу позивач є зареєстрованим власником спірної нерухомості. Обґрунтування заяви про забезпечення позову є нічим іншим, як формальним посиланням на норми права, з тлумаченням мети існування інституту забезпечення позову, поза контекстом даної справи, без посилань на фактичні обставини, що доводять потребу вжиття заходів забезпечення позову.

З цих підстав, оскільки ризик відчуження майна ніяким чином не обґрунтований і ґрунтується на припущенні про можливість відповідача розпорядитись майном, що спростовується наведеним вище, заяву позивача про забезпечення позову належить залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-153, 158, 260, 353 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська, протягом 15 днів з дня її складення.

Суддя В.В. Куцевол