РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2021 року

м. Рівне

Справа № 570/4674/19

Провадження № 22-ц/4815/350/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструк С.В., Шимківа С.С.,

учасники справи:

позивач: Приватнестраховетовариство "Страхова компанія "АРКС",

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку письмового провадження в м.Рівне апеляційну скаргу представника Приватного страхового товариства "Страхова компанія "АРКС" Волинський В.М. на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 15 жовтня 2020 року, ухвалене в складі судді Красовського О.О., у справі № 570/4674/19,

в с т а н о в и в :

У вересні 2019 року Приватне страхове товариство "Страхова компанія "АРКС" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позов мотивовано тим, що 27 січня 2019 року о 17:30 год. на 318км+90м автодороги Київ-Чоп, зокрема, по вул. Рівненській, що в с. Біла Криниця Рівненського району Рівненської області, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю: транспортного засобу автомобіля "LandRover", державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та транспортного засобу автомобіля "ChevroletNiva", державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановами Рівненського районного суду Рівненської області від 18 лютого 2019 року та Обухівського районного суду Київської області від 25 квітня 2019 року визнано винними ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно у даній ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Страхова компанія свої зобов`язання перед потерпілою особою згідно з умовами договору, враховуючи обопільну вину водіїв, виконало та сплатило на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування у сумі 255856 грн.

Оскільки в ДТП встановлена обопільна вина учасників ДТП, тому представник позивача звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди відповідачем, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та просить стягнути з нього 50 % виплаченого страхового відшкодування, що становить 127 928, 00 грн.

Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент ДТП застрахована не була просить стягнути суму сплачених коштів з відповідача.

Просить про задоволення позовних вимог.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 15 жовтня 2020 року у задоволенні позову Приватного страхового товариства "Страхова компанія "АРКС" до ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди завданої в результаті ДТП в порядку суброгації відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що до позову не долучено кошторису вартості відновлення транспортного засобу.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Зазначає, що умовами укладеного між позивачем та страхувальником договору передбачена можливість визначення розміру збитків та страхового відшкодування на підставі рахунку з СТО № 1001455 від 22.02.2019 року на суму 265356 грн. Виплата цієї суми була здійснена на підставі страхового акту № АХА2451477 від 28.02.2019 на суму 255856 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 541 від 04.03.2019 року.

Покликається на те, що в матеріалах справи міститься і звіт експерта № 1602 від 24.02.2020 року, яким визначено вартість відновлювального ремонту у розмірі 268493,99 грн.

Окрім того, зазначає, що листом від 19.07.2011 року Верховним Судом України роз`яснено, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком авто товарознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Наведене також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 20.03.2018 року у справі № 911/482/17.

Наявність рахунку СТО та платіжного доручення є достатніми доказами фактичного здійсненнями позивачем витрат з виплати страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП.

У відзиві на апеляційного суду відповідач заперечує доводи останньої просить рішення суду залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судове рішення не відповідає.

Установлено, 27 січня 2019 року о 17:30 год. на 318км+90м автодороги Київ-Чоп, зокрема, по вул. Рівненській, що в с. Біла Криниця Рівненського району Рівненської області, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю: транспортного засобу автомобіля "LandRover", державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та транспортного засобу автомобіля "ChevroletNiva", державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу автомобіля "LandRover", державний номерний знак НОМЕР_1 - ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована у Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "АХА страхування" відповідно до договору добровільного страхування наземного транспортну "Все включено" №89214а8к3 від 03.04.2018 р.

Постановою Рівненського районного суду Рівненської області у справі №570/549/19 від 18 лютого 2019 року було встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху.

Постановою Обухівського районного суду Київської області у справі №372/390/19 від 25 квітня 2019 року було встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок порушення ОСОБА_2 . Правил дорожнього руху.

20.06.2019 ПАТ "Страхова компанія "АХА страхування" було здійснено зміну наменування на ПАТ "Страхова компанія "АРКС".

04.03.2019 р. на вимогу виконання умов договору, на підставі страхового акту №АХА2451477 від 28.02.2019 р., розрахунку до нього та заяви на виплату страхового відшкодування, ОСОБА_2 було виплачене страхове відшкодування у розмірі 255 856 грн.

Згідно зі статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Такий перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією.

Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

Суброгація допускається у договорах майнового страхування, правовою підставою її застосування є стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування». Право регресу регулюється частиною першою статті 1191 ЦК України.

Враховуючи викладене, правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, є суброгацією.

Згідно із частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За змістом частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, а позивач доводить інші обов`язкові складові цивільно-правової відповідальності, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправність поведінки; в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

За вимогами частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Судами установлено, що постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 18 лютого 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Отже, вказаною постановою суду встановлено вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за частиною четвертою статті 124 КУпАП, як порушення учасником дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило створення аварійної ситуації.

Згідно рахунку № 1001455 від 22.02.2019 ТОВ Віннер ЛЦКА вартість відновлювального ремонту застрахованого об`єкту становить 265356 грн.

04.03.2019 року було виплачено страхове відшкодування (за вирахуванням франшизи у розмірі 9500 грн.) у розмірі 255856 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 541066.

Страховик на власний розсуд визначив ступінь вини кожного з учасників ДТП по 50 % та особи винні у вчиненні шкоди, у тому числі і відповідач, не оспорювали таке визначення ступеню вини.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, (провадження № 14-176цс18) у пунктах 68-70 зроблено такий висновок, що стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Враховуючи зазначені норми матеріального права та правові висновки, висловлені у постанові Великої Палати Верховного Суду, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи відповідача про те, що сума збитків в позові не обґрунтована і не доведена належними доказами не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, шоста статті 81 ЦПК України).

Частиною першою статті 106 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Згідно з частиною другою статті 113 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Відповідачем не доведено необґрунтованості чи суперечності звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 24 лютого 2020 року № 1602 іншим матеріалам справи та не спростовано викладених у ньому обставин.

Крім того, згідно з частиною другою статті 80 ЦПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Колегія суддів вважає, що висновки місцевого суду про недоведеність позовних вимог є помилковими, оскільки позивачем надано суду докази, які підтверджують порушення відповідачем Правил дорожнього руху та наявності причинного зв`язку між порушеннями цих правил та наслідками у вигляді дорожньо-транспортної пригоди. При цьому факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами, відповідач як особа, винна в дорожньо-транспортній пригоді, притягнутий до адміністративної відповідальності, страховик сплатив страхове відшкодування, отже, наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Суд першої інстанції на зазначені вимоги закону та його застосування уваги не звернув, у зв`язку з чим допустив порушення норм матеріального права, за наведеного апеляційний суд вважає за необхідне рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з наведених вище підстав.

Витрати, за подання апеляційної скарги слід віднести за рахунок відповідача.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, ст.993 ЦК України, ст.27 Закону України «Про страхування», апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Приватного страхового товариства "Страхова компанія "АРКС" Волинський В.М. задовольнити.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 15 жовтня 2020 року скасувати.

Позов Приватного страхового товариства "Страхова компанія "АРКС" до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди завданої в результаті ДТП в порядку суброгації задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного страхового товариства "Страхова компанія "АРКС" матеріальну шкоду в розмірі 127 928 грн. та судовий збір у розмірі 2881,50 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 08 квітня 2021року.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Шимків С.С.