Ухвала

09 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 756/5924/19

провадження № 61-2252ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 30 вересня 2020 року та постановуКиївського апеляційного суду від 25 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Оболонського управління поліції Головного управління національної поліції у місті Києві, Прокуратури міста Києва, Головного управління національної поліції у місті Києві, Подільського управління поліції Головного управління національної поліції у місті Києві, Печерського управління поліції Головного управління національної поліції у місті Києві, Дніпровського управління поліції Головного управління національної поліції у місті Києві, третя особа - Державна казначейська служба України, про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у 2019 році ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Оболонського управління поліції Головного управління національної поліції у місті Києві, Прокуратури міста Києва, Головного управління національної поліції у місті Києві, Подільського управління поліції Головного управління національної поліції у місті Києві, Печерського управління поліції Головного управління національної поліції у місті Києві, Дніпровського управління поліції Головного управління національної поліції у місті Києві, третя особа - Державна казначейська служба України, у якому просила стягнути солідарно з відповідачів 396 949,85 грн майнової шкоди та 500 000,00 грн у в рахунок компенсації моральної шкоди.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30 вересня 2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 25 січня 2021 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовано тим, що при розгляді справи ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної їй шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями відповідачів, що на підставі статей 13 та 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком, тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

15 лютого 2021 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 25 січня 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 04 березня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків, а саме вказати підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), обґрунтувати неправильне застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, конкретизувати рішення, яке оскаржується, викласти вимоги касаційної скарги відповідно до повноважень суду касаційної інстанції з урахуванням положень статті 409 ЦПК України і надати уточнену касаційну скаргу та її копії відповідно до кількості учасників справи.

У березні 2021 року на виконання ухвали Верховного Суду від 04 березня 2021 року ОСОБА_1 подала заяву-уточнення касаційної скарги, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд до апеляційного суду.

Підставами, на яких подається касаційна скарга, ОСОБА_1 зазначає наступне: ухвали, які їй видані на руки, не підписані суддею суду першої інстанції Жук М. В. та не підписані суддями апеляційної інстанції Болотовим Є. В. , Музичко С. Г. (пункт 3 частини першої статті 411 ЦПК України); справу розглянуто за відсутності Головного управління національної поліції у місті Києві і Прокуратури міста Києва, належним чином не повідомлених про дату час і місце судового засідання (пункт 5 частини першої статті 411 ЦПК України); суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та/або обов`язки осіб, що не були залучені до справи (пункт 8 частини першої статті 411 ЦПК України); суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України); суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження (пункт 2 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Касаційна скарга підлягає поверненню з таких мотивів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У частині першій статті 411 ЦПК України, передбачено, що судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: 1) справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою; 3) судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; 4) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; 5) справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; 6) судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; 8) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або 2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або 3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або 4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (частина третя статті 411 ЦПК України).

Тлумачення вказаних норм ЦПК України дозволяє зробити висновок, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, посилання у касаційній скарзі як на підставу, на якій подається касаційна скарга на підпункт перший частини третьої статті 411 ЦПК України (суд не дослідив зібрані у справі докази) має обов`язково вказуватися у взаємозв`язку із посиланням на пункт 1, 2 або 3 частини другої статті 389 цього Кодексу як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 394 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала (частина шоста статті 393 ЦПК України).

Аналіз заяви-уточнення касаційної скарги свідчить, що у ній відсутнє обґрунтування підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 3, 5, 8 частини першої статті 411 ЦПК України та пунктами 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України.

ОСОБА_1 в заяві-уточненні, посилаючись на пункт 3 частини першої статті 411 ЦПК України, зазначає, що ухвали, які їй видані на руки, не підписані суддею суду першої інстанції Жук М. В. та не підписані суддями апеляційної інстанції Болотовим Є. В. , Музичко С. Г . Разом з тим, указане не свідчить про те, що судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні.

Посилання на пункт 5 частини першої статті 411 ЦПК України (справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою) як на підставу касаційного оскарження судових рішень ОСОБА_1 не обґрунтовано. Касаційна скарга подана ОСОБА_1 , яка, як свідчить аналіз рішення Оболонського районного суду м. Києва від 30 вересня 2020 року та постанови Київського апеляційного суду від 25 січня 2021 року, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень, приймала участь під час розгляду справи в судах як першої так і апеляційної інстанції.

ОСОБА_1 не обґрунтовує підставу касаційного оскарження судових рішень, передбачену пунктом 8 частини першої статті 411 ЦПК України та не указує, про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки яких саме осіб, що не були залучені до участі у справі суд прийняв рішення.

Аналіз уточненої касаційної скарги свідчить, що у ній відсутнє обґрунтування підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК України. Саме по собі посилання на підпункт перший частини третьої статті 411 ЦПК України за відсутності обґрунтування підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу не свідчить про обґрунтування особою, яка подала касаційну скаргу, підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України.

Окрім цього, ОСОБА_1 також не обґрунтовує підставу касаційного оскарження судових рішень, передбачену пунктом 2 частини третьої статті 411 ЦПК України (суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження). Аналіз рішення Оболонського районного суду м. Києва від 30 вересня 2020 року та постановиКиївського апеляційного суду від 25 січня 2021 року, які оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень, свідчить, що розгляд справи проводився у порядку загального позовного провадження, у суді першої та апеляційної інстанції розгляд справи проводивсяу відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Саме по собі посилання на пункти 3, 5, 8 частини першої статті 411 ЦПК України та пунктами 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України як підстави касаційного оскарження судових рішень без належного їх обґрунтування не свідчить про обґрунтування особою, яка подала касаційну скаргу, підстав касаційного оскарження та не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України).

Тому ОСОБА_1 не виконано вимог ЦПК України при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, і згідно пункту 4 частини четвертої статті 394 ЦПК України, касаційна скарга підлягає поверненню.

Керуючись статтями 260, 389, 392, 393, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 30 вересня 2020 року та постановуКиївського апеляційного суду від 25 січня 2021 року повернути.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат