Номер справи 237/1463/19
Номер провадження 2/237/60/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.21 м. Курахове

Мар`їнський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Кучко Я.Ю.,

при секретарі судового засідання Махно Ю.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

за участю відповідача ОСОБА_2 ,

за участю представника третьої особи Барахта В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог: Орган опіки та піклування П`ятихатської районної державної адміністрації, Орган опіки та піклування Покровської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до Мар`їнського районного суду Донецької області із позовною заявою про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона в зареєстрованоум шлюбі з ОСОБА_2 народила сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає разом із матір`ю та знаходиться на її утриманні. На підставі судового наказу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 31.10.2017 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 в розмірі ј заробітку платника аліментів. Шлюб між сторонами по справі було розірвано рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 20.06.2018 року. Батько дитини від виховання сина самоусунувся та не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя. Крім того відповідач має заборгованість по сплаті аліментів.

Представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила позбавити відповідача батьківських прав з підстав, що наведені у позовній заяві. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі.

Представник Органу опіки та піклування П`ятихатської районної державної адміністрації в судовому засіданні зазначила, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у зв`язку з ухиленням батька від виконання покладених на нього батьківських обов`язків.

Представник Органу опіки та піклування Покровської районної державної адміністрації, який відповідно до п. 1 розпорядження голови Мар`їнської районної державної адміністрації керівника Мар`їнської районної військово-цивільної адміністрації є правонаступником Органу опіки та піклування Мар`їнської районної державної адміністрації, у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідач в судовому засіданні заперечив щодо позбавлення його батьківських прав, та суду пояснив що він зі своїм сином ОСОБА_4 спілкується, за можливості приїжджає до нього у місто П`ятихатки, телефоном спілкується майже щодня, нещодавно планували святкування та подарунок на день народження сина. Пояснив, що неодноразово вони з ОСОБА_3 , колишньою дружиною, обговорювали питання, щодо спроби жити разом та виховувати дитину. В останній свій приїзд до м. П`ятихатки, вони разом з колишньою дружиною відвідували дитячий садок, який відвідує його син. Щодо заборгованості по сплаті аліментів, він погодився, що заборгованість існує, та надав до суду копію розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 17.03.2021р. відповідно до якої заборгованість складає 66302,68грн., та пояснив суду, що вона утворилась у той час, коли він не мав доходу, але з січня місяця 2020 року він намагається сплачувати аліменти, хоча і не в повному обсязі. Також він повідомив, що при розмовах з колишньою дружиною та вмовляння її не позбавляти його батьківських прав, вона йому відповіла, що позбавлення його батьківських прав, носить сугубо формальний характер, щоб вона в подальшому не мала проблем та перешкод у виїзді за межі України разом з сином.

Відповідно до частин 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно вимог частин 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази з точки зору їх допустимості, належності, достовірності, кожен окремо та у сукупності, судом встановлено наступне.

Як вбачається з копії довідки П`ятихатської міської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області від 18.02.2019 року за № 763 ОСОБА_3 зареєстрована в АДРЕСА_1 та фактично проживає у АДРЕСА_2 разом з дитиною: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З копії акту обстеження умов проживання Служби у справах дітей П`ятихатської районної державної адміністрації вбачається, що головними спеціалістами ССД Барахтою В.Ю. та Бородаєм О.М. було проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_2 та за результатами обстеження встановлено, що умови проживання є задовільними, в квартирі чисто та прибрано, родина забезпечена необхідними меблями, побутовою технікою, продуктами харчування, для виховання дитини створені належні умови.

Копією довідки дошкільного навчального закладу «Малятко» від 18.02.2019 року підтверджується, що ОСОБА_4 відвідує вищевказаний дошкільний навчальний заклад у м. П`ятихатки, за час відвідування ДНЗ дитиною опікується тільки мати, яка приймає активну участі в житті садочка.

Відповідно до довідки від 02.06.2016 року за № 1230- ОСОБА_3 взята на облік у статусі внутрішньо переміщеної особи, фактичне місце проживання якої розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до довідки від 02.06.2016 року за № ОСОБА_4 є неповнолітньою особою, який прибув разом із внутрішньо переміщеною особою фактичне місце проживання якого розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно довідки Мар`їнського РВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 19.02.2019 року за № 14.41-3960 ОСОБА_3 за період з 01.09.2018 року по 28.02.2019 року отримала аліменти з ОСОБА_2 в розмірі 800 гривень з яких: вересень, жовтень, грудень, січень, лютий - 0 грн., листопад - 800 грн.

Згідно довідок Мар`їнського РВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 28.02.2018 року за № 14.41-4040 та від 31.08.2018 року за № 14.41-15584 Боржник ОСОБА_2 ухиляється від сплати аліментів.

Копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 07 травня 2015 року підтверджується, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 .

На підставі судового наказу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2017 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 у розмірі ј частки доходу платника аліментів.

Рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2018 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано.

Як вбачається з копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів відповідач станом на 01 лютого 2021 року дійсно має заборгованість щодо сплати аліментів у розмірі 66302 гривні 68 копійок та частково її погашає періодичними платежами, за період з 01.12.2019 року відповідачем у недостатньому розмірі однак майже щомісячно сплачується аліменти на користь дитини

В силу положень ч. 4 та 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору про позбавлення батьківських прав на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування П`ятихатської районної державної адміністрації від 05 березня 2019 року за № 51-659/0/363-19 орган опіки та піклування Мар`їнської районної державної адміністрації вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітнього сина ОСОБА_4 .

Органом опіки та піклування Мар`їнської районної державної адміністрації подано до суду протилежний висновок від 20 січня 2020 року № 01-33/67 про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітнього сина ОСОБА_4 , оскільки об`єктивні обставини, що свідчать про винну поведінку ОСОБА_2 відсутні.

Кожна дитина відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частинами 8, 9 статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дітьми повної загальної середньої освіти, готувати їх до самостійного життя, зобов`язані поважати дітей. Передача дітей на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до ч. 4 статті 155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дітей. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку природних здібностей, поважати гідність дітей, готувати їх до самостійного життя та праці.

У відповідності до пункту 2 частини 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

За змістом статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має особа, в сім`ї якої проживає дитина.

Відповідно до пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 №3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини.

Згідно пункту 15 цієї постанови позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

У відповідності з ч.1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989р. (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.91 р. No789-ХІІ) та ч.ч.7 та 8 ст. 7 СК України, усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин має здійснюватися з урахуванням інтересів дитини.

Згідно із ст. 18 Конвенції «Про права дитини» батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини».

Також, Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним, про що зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, від 16 липня 2015 року.

На рівні як міжнародного права так і на рівні національного законодавства регулювання правовідносин щодо забезпечення дитині належних умов її зростання здійснюється з урахуванням принципу дотримання найкращих інтересів дитини, яка повинна виховуватись з врахуванням забезпечення її права на турботу про неї саме обох батьків та розвитку у дитини відчуття спорідненості.

Таким чином позбавлення батьківських прав є крайньою формою втручання держави у права відповідача у приватноправові відносини між батьком чи матір`ю дитини та самою дитиною та таке втручання є виправданим лише у випадку доведення руйнуючого негативного впливу одного чи обох з батьків на розвиток дитини.

Встановлені судом фактичні обставини справи в достатній мірі доводять факт неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків щодо виховання дитини, що знаходить своє вираження в несплаті у повному обсязі аліментів на користь дитини та відсутності активного піклування з боку батька розвитком дитини.

Надаючи правову оцінку висновкам органів опіки та піклування суд зазначає, що висновок органу опіки та піклування Пятихатської районної державної адміністрації складений виключно на підставі співбесіди з матір`ю та дослідженням умов її проживання в м. П`ятихактки, тобто до уваги взято пояснення лише однієї зі сторін юридичного конфлікту та засновуючись лише на таких поясненнях орган опіки та піклування прийшов до висновку про неприйняття відповідачем участі у вихованні та необхідність застосування найбільш суворого способу втручання у приватні відносини батька та дитини.

На підставі вищевикладеного суд визнає висновок органу опіки та піклування Пятихатської районної державної адміністрації таким, що не містить належного обґрунтування прийнятого органом опіки та піклування рішення та в силу вимог ч. 6 ст. 19 СК України не погоджується з даним висновком, оскільки органом не дотримано принципу пропорційності між застосованим виключним заходом впливу та характером і обставинами вчинюваного відповідачем порушення виконання батьківських обов`язків.

Суд вважає за необхідне частково прийняти до уваги висновок органу опіки та піклування Мар`їнської районної державної адміністрації за яким визнано недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 водночас суд не погоджується із даними висновком в частині мотивів його прийняття, оскільки дії відповідача свідчать про його винну поведінку в аспекті невиконання ним своїх батьківських обов`язків, що, в свою чергу, заперечується органом опіки та піклування.

Як роз`яснено в п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 №3 Зважаючи на те,що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці.

Вказані висновки викладені в постановах Верховного Суду від 06.05.2020 у справі № 753/2025/19, від 06.05.2020 у справі № 641/2867/17-ц.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінки. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

При вирішенні спору судом приймається до уваги, що відповідач частково сплачує аліменти на користь дитини, заборгованість зі сплати аліментів зумовлена відсутністю постійного доходу у боржника, однак починаючи з 01 грудня 2019 року аліменти хоча й не у повному обсязі, але сплачуються майже щомісяця, що свідчить про виправлення батька, враховуючи, що відповідач усвідомлює винний характер своїх дій, визнає свою недостатню активність в участі житті дитини та прагне відновити спілкування із сином на належному рівні, суд приходить до висновку, що позбавлення батька його батьківських прав є непропорційним переслідуваній меті, оскільки захистити інтереси дитини в даному випадку можливо іншим чином шляхом надання часу батькові для виправлення своєї винної поведінки у зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні позовних вимог та вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність виправлення своєї поведінки та вважає за необхідне покласти на органи опіки та піклування за місцем проживання батька та матері, з якою проживає дитина, обов`язок контролювати виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків.

Додатково суд зауважує, що в ході розгляду справи судом позивач змінила своє місце проживання з м. Пятикахатки на м. Жовтні Води у зв`язку з чим контроль за виконанням відповідачем батьківських прав покладається не на орган опіки та піклування П`ятихатської районної державної адміністрації, а на Орган опіки та піклування виконавчого комітету Жовтоводської міської ради.

На підставі викладеного, у відповідності зі ст.ст. 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 150, 155, 180-183, 243-244 СК України, ст.ст. 55, 58, 60, 63, 64 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити відповідача ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини: більше уваги приділяти фізичному та духовному розвитку, надавати матеріальну допомогу, знайти спосіб відновити дружні стосунки з сином.

Покласти на органи опіки та піклування, а саме: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Жовтоводської міської ради та Орган опіки та піклування Покровської районної державної адміністрації контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Мар`їнський районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 26 березня 2021 року.

Суддя Я.Ю. Кучко