Постанова

Іменем України

10 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 761/34662/16-ц

провадження № 61-540св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Калараша А. А. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Ткачука О. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Велика Житомирська 27»,

розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Бокаревою Світланою Валеріївною, на постанову Київського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року в складі колегії суддів: Поліщук Н. В., Андрієнко А. М., Соколової В. В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Велика Житомирська 27» про відшкодування збитків,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Велика Житомирська 27» (далі - ОСББ «Велика Житомирська 27») про відшкодування збитків, посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 24 січня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гніденко Н. Ю. та зареєстрованого в реєстрі за № 33, 34, він придбав нежилі приміщення, площею 125,50 кв. м, на АДРЕСА_1 , а саме - нежилі приміщення з НОМЕР_3 по НОМЕР_4 (групи приміщень НОМЕР_6) (в літ. А) для розміщення картинної галереї.

У березні-квітні 2008 року ОСББ «Велика Житомирська 27» в особі голови правління, якій діяв на той час, ОСОБА_2 та співмешканцями цього будинку були замінені вхідні двері до належних йому нежилих приміщень та не надано ключі від нових дверей, чим було порушено його право власності. Більше того, за підтримки кількох мешканців будинку для заміни замків на вхідних дверях не було допущено фахівців.

З того часу він не має можливості користуватися своєю власністю та вимушений винаймати в оренду інше приміщення.

Для захисту свого права власності в грудні 2010 року він подав позов до ОСББ «Велика Житомирська 27» про усунення перешкод у користуванні майном.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 04 червня 2013 року в справі № 2-5380/11 в задоволенні позову ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю, зустрічного позову ОСББ «Велика Житомирська 27» про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 24 січня 2008 року, визнання права власності за співвласниками багатоквартирного будинку ОСББ «Велика Житомирська 27» та позову третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_2 про витребування спірних приміщень із власності ОСОБА_1 та визнання за ОСОБА_3 права спільної сумісної власності відмовлено (том 1, а. с. 127-136).

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 01 жовтня 2013 року рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04 червня 2013 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю скасовано та ухвалено нове рішення, яким зобов`язано ОСББ «Велика Житомирська 27» не перешкоджати ОСОБА_1 в користуванні нежитловими приміщеннями з НОМЕР_3 по НОМЕР_4 (групи приміщень НОМЕР_6) (в літ. А) загальною площею 125,5 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та заборонено ОСББ «Велика Житомирська 27» самовільно встановлювати вхідні двері в ці нежитлові приміщення.

Проте вказане рішення апеляційного суду не виконано, в зв`язку із чим з 2008 року він зазнає величезних збитків через неможливість користуватися своїм приміщенням. Позивач вимушений орендувати за великі грошові кошти інше нежиле приміщення саме з вини відповідача, який увесь цей час здає належне йому приміщення в оренду й отримує з цього прибуток.

Всі його витрати підтверджуються первинними документами, а саме: договорами оренди нежитлового приміщення та актами наданих послуг, в яких зазначено, за який період та яку суму він сплатив за оренду нежитлового приміщення. У зв`язку з порушенням відповідачем його права власності на належне йому майно він позбавлений можливості користуватися ним та поніс реальні збитки по оренді іншого приміщення. Крім того, відповідач, перешкоджаючи йому в користуванні належним йому приміщенням, сам здає це приміщення в оренду, отримуючи за це дохід.

Відповідно до даних аналітичної довідки ТОВ «Макконсалтсервіс», на підставі якої було проведено розрахунок упущеної вигоди, про середню ринкову вартість оренди 1 кв. м об`єктів нерухомого майна, а саме - нежитлових приміщень, які знаходяться в центральній частині Шевченківського району м. Києва на АДРЕСА_4 , станом на 2009-2018 роки, доходи, які він міг реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушено, дорівнюють сумі 3 458 729,80 грн.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 , з урахуванням уточнених позовних вимог, остаточно просив стягнути з ОСББ «Велика Житомирська 27» на свою користь збитки у розмірі 5 790 254,80 грн, з яких: 2 331 525,00 грн - витрати, які позивач поніс, орендуючи інші приміщення (реальні збитки); 3 458 729,80 грн - доходи, які позивач міг реально одержати за звичайних обставин, здаючи в оренду належні йому приміщення (упущена вигода) (том 1, а. с. 218-221).

Короткий зміст рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 19 березня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСББ «Велика Житомирська 27» про відшкодування збитків залишено без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що судовими рішення, ухваленими в різних судових справах з приводу спірних нежитлових приміщень, установлено, що нежитлові приміщення загальною площею 125,5 кв. м на АДРЕСА_1 є допоміжними, підвальне приміщення, яке є предметом спірного договору, згідно з проектною документацією є підсобним приміщенням і призначене для експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку і відповідно до статті 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» перебуває у спільній сумісній власності співвласників багатоквартирного будинку і не підлягає відчуженню. При цьому, позивачем не доведено, що він поніс збитки, орендуючи інші приміщення.

Постановою Київського апеляційного суду від 19 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 березня 2019 року в частині відмови у стягненні з ОСББ «Велика Житомирська 27» на користь ОСОБА_1 реальних збитків у розмірі 2 331 525,00 грн скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ОСББ «Велика Житомирська 27» на користь ОСОБА_1 2 331 525,00 грн реальних збитків. В іншій частині рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 березня 2019 року залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що позивач є власником нежитлового приміщення загальною площею 125,5 кв. м на АДРЕСА_1 , яким не може користуватися в зв`язку із протиправними діями відповідача, що полягають у невиконанні судового рішення, яке набрало законної сили, про усунення позивачу перешкод у користуванні його власністю. Згідно з наданими позивачем доказами та неспростованими відповідачем, ОСОБА_1 у зв`язку із протиправними діями ОСББ «Велика Житомирська 27», які полягають в порушенні його прав власника нежилого приміщення на користування ним, поніс реальні збитки, пов`язані з орендою іншого приміщення, на суму 2 331 525,00 грн, які на підставі статті 22 ЦК України, зважаючи на їх доведеність належними та допустимими доказами, підлягають стягненню на його користь з відповідача.

Погоджуючись з рішенням суду першої інстанції щодо відмови в стягненні з відповідача на користь позивача упущеної вигоди у розмірі 3 458 729,80 грн, апеляційний суд виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він гарантовано отримав би упущену вигоду у визначеному ним розмірі, яка не є абстрактною, у разі, якщо б його право не було порушено відповідачем ОСББ «Велика Житомирська 27».

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 вересня 2020 року касаційну скаргу ОСББ «Велика Житомирська 27» задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 19 вересня 2019 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до ОСББ «Велика Житомирська 27» про стягнення 2 331 525,00 грн реальних збитків та судових витрат скасовано та справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що апеляційний суд не оцінив обставин встановлених в інших судових справах, які стосуються спірних нежитлових приміщень, зокрема, який правовий режим у спірних приміщень, та кому належить право на них; не перевірив, з урахуванням обставин встановлених у вказаних вище справах, чи існують умови для відшкодування збитків. За таких обставин апеляційний суд зробив передчасний висновок про часткове задоволення позовних вимог.

Постановою Київського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року апеляційну скаргу, подану Бокаревою С. В. в інтересах ОСОБА_1 , залишено без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 березня 2019 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення реальних збитків в сумі 2 331 525,00 грн залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що зобов`язання з відшкодування шкоди є безпосереднім наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. За своїм характером ці зобов`язання належать до недоговірних; складовими для відшкодування шкоди є: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою заподіювача; вина. У цій справі установлено, що співвласниками спірних приміщень є власники квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , отже, відсутні підстави вважати поведінку відповідача неправомірною та такою, що має причинний зв`язок із збитками позивача, оскільки використання співвласниками своїх допоміжних приміщень є правомірним використанням своєї власності.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

12 січня 2021 року ОСОБА_1 через адвоката Бокареву С. В., подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення в частині стягнення з ОСББ «Велика Житомирська 27» на користь ОСОБА_1 збитків у сумі 2 331 525,00 грн та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 01 березня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У березні 2021 року справу № 761/34662/16-ц передано до Верховного Суду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Як на підставу касаційного оскарження позивач посилається на пункт 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема зазначає, що відсутній правовий висновок Верховного Суду щодо застосування положень статей 18, 82, 89, 265 ЦПК України у подібних правовідносинах. Суд апеляційної інстанції не надав жодної оцінки доводам позивача про те, що він є добросовісним набувачем, в судових рішеннях зазначено, що саме він є власником приміщень, який в силу закону має право вимагати усунення перешкод у користуванні власністю, що саме внаслідок невиконання рішення суду позивач звертається до суду з позовом про відшкодування збитків, що правовий режим спірних приміщень вже розглядався судами, про що вказано в мотивувальних частинах рішень. Все це призвело до порушення норм процесуального права.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

На підставі договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 24 січня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гніденко Н. Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 33, 34, ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_5 нежилі приміщення, площею 125,50 кв. м на АДРЕСА_1 , а саме - нежилі приміщення з НОМЕР_3 по НОМЕР_4 (групи приміщень НОМЕР_6) (в літ. А) для розміщення картинної галереї.

В свою чергу ОСОБА_5 набув право власності на приміщення за наступною хронологією:

13 серпня 2007 року між Управлінням з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у місті Києві ради (продавець) та ПП фірма «Магістр» (покупець) було укладено договір купівлі-продажу нежилого приміщення, згідно з яким продавець продав покупцю нежиле приміщення площею 125,5 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 .

31 жовтня 2007 року між ПП фірма «Магістр» (продавець) та ОСОБА_5 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, згідно з яким продавець передав покупцю нежилі приміщення з НОМЕР_3 по НОМЕР_4 (групи приміщень № 29) площею 125,5 кв. м на АДРЕСА_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 04 червня 2013 року у справі № 2-5380/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСББ «Велика Житомирська 27», третя особа - Київська міська рада, про усунення перешкод у користуванні власністю, за зустрічним позовом ОСББ «Велика Житомирська 27» до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , третя особа - ОСОБА_6 , про визнання недійсним договору, визнання права власності, та за позовом третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_2 про витребування майна та визнання права власності, у задоволенні позову ОСОБА_1 , зустрічного позову ОСББ «Велика Житомирська 27» та позову ОСОБА_2 відмовлено (том 1, а. с. 127-136).

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 01 жовтня 2013 року рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04 червня 2013 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСББ «Велика Житомирська 27» про усунення перешкод у користуванні власністю скасовано та ухвалено нове рішення про зобов`язання ОСББ «Велика Житомирська 27» не перешкоджати ОСОБА_1 в користуванні нежитловими приміщеннями з НОМЕР_3 по НОМЕР_4 (групи приміщень НОМЕР_6) (в літ. А) загальною площею 125,5 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та заборону ОСББ «Велика Житомирська 27» самовільно встановлювати вхідні двері в ці нежитлові приміщення. В іншій частині рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04 червня 2013 року залишено без змін (том 1, а. с. 138-143).

Згідно з постановою старшого державного виконавця органу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві Петрусенко Г.О. від 11 листопада 2014 року про закінчення виконавчого провадження, рішення Апеляційного суду міста Києва від 01 жовтня 2013 року боржником не виконано, у зв`язку з чим до правоохоронних органів направлено подання про перевірку на наявність в діях службових осіб ОСББ «Велика Житомирська 27» складу злочину (том 1, а. с. 157-158).

21 серпня 2009 року між ОСОБА_7 (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) було укладено договір оренди нежитлового приміщення № 1, відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове користування (оренду) нежиле приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , для використання його в господарській діяльності із метою розміщення в ньому художньої галереї із розміром орендної плати 2 500,00 доларів США на місяць (том 1, а. с. 10-14).

Згідно з актом приймання-передачі об`єкта оренди до договору оренди житлового приміщення № 1 від 21 серпня 2009 року орендодавець ОСОБА_7 передав 31 серпня 2009 року, а орендар ОСОБА_1 прийняв в оренду вищевказане нежиле приміщення. Відповідно до актів надання послуг орендар сплачував орендодавцю кошти, визначені умовами договору за період з вересня 2009 року по квітень 2015 року щомісячно в обумовленому сторонами договору розмірі (том 1, а. с. 10-84).

10 квітня 2015 року між ОСОБА_8 (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди №120/15, відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове платне користування (оренду) нежилі приміщення з НОМЕР_3 по НОМЕР_5 (групи приміщень НОМЕР_7) магазин роздрібної торгівлі, які розташовані на АДРЕСА_3 , з метою розміщення культурного центру і художньої галереї, із розміром орендної плати 58 750,00 грн на місяць (том 1, а. с. 85-105).

Відповідно до акта прийому-передачі приміщення до договору оренди № 120/15 від 10 квітня 2015 року орендодавець ОСОБА_8 передав, а орендар ОСОБА_1 прийняв в тимчасове платне користування нежилі приміщення з НОМЕР_3 по НОМЕР_5 (групи приміщень НОМЕР_7) магазин роздрібної торгівлі, які розташовані на АДРЕСА_3 (том 1, а. с. 106).

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2010 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2011 року, у справі № 8/129 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 до Головного управління комунальної власності міста Києва, треті особи: Управління з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у місті Києві ради, Шевченківська районна у місті Києві державна адміністрація, Фонд приватизації комунального майна Шевченківського району міста Києва, Шевченківська районна у місті Києві рада, ОСББ «Велика Житомирська 27», про визнання нечинними наказу, адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління комунальної власності міста Києва від 07 жовтня 2007 року № 713-В «Про оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна» (том 2, а. с. 40-55).

У справі № 8/129 встановлено:

пунктом 165 Додатку 11 до рішення Київради від 27 грудня 2001 року № 208/1642 «Про формування комунальної власності територіальної громади районів міста Києва» до об`єктів комунальної власності Шевченківського району міста Києва було включено житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 1501,42 кв. м;

рішенням Шевченківської районної у місті Києві ради «Про приватизацію майна, що належить до комунальної власності територіальної громади Шевченківського району міста Києва», нежилі приміщення загальною площею 125,5 кв. м на АДРЕСА_1 було затверджено на приватизацію.

07 червня 2007 року Головним управлінням комунальної власності міста Києва було видано наказ № 713-В про надання права власності на нежилі приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований в КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна» 08 серпня 2007 року, про що зроблений запис в реєстровій книзі № 156п-10 за реєстровим № 8483п;

07 серпня 2007 року Головним управлінням комунальної власності міста Києва було видано свідоцтво про право власності на нежилі приміщення загальною площею 125,5 кв. м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , серія НОМЕР_2;

13 серпня 2007 року Управлінням з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у місті Києві ради було укладено договір купівлі-продажу нежилого приміщення, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ;

за твердженням позивачів, нежиле приміщення НОМЕР_6 , площею 125,50 кв. м на АДРЕСА_1 , для оформлення права власності на яке відповідачем було видано спірний наказ № 713-В «Про оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна», не є об`єктом комунальної власності Шевченківського району, а тому по суті є допоміжним приміщенням;

наказом Головного управління комунальної власності міста Києва від 07 жовтня 2007 року № 713-В було оформлено право власності на підвальне приміщення НОМЕР_6, площею 125,50 кв. м на АДРЕСА_1 , висота якого становить 1,87 м, про що зазначено в Плані БТІ;

Визнаючи протиправним та скасовуючи вказаний наказ відповідача від 07 жовтня 20007 року № 713-В адміністративний суд виходив із того, що спірне підвальне приміщення згідно з проектною документацією є підсобним приміщенням (технічним підпіллям) і призначене для розміщення загальної будинкових комунікацій, а це у свою чергу спростовує доводи відповідача, що це приміщення є нежилим та в ньому відсутні будь-які комунікації, що призначені для обслуговування будинку.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21 липня 2011 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського від 10 жовтня 2011 року, позов ОСББ «Велика Житомирська 27» до Київської міської ради, Шевченківської районної у місті Києві ради, третя особа - ОСОБА_1 , про визнання недійсними рішення задоволено. Визнано недійсним рішення Київської міської ради від 27 грудня 2001 року № 208/1642 «Про формування комунальної власності територіальних громад районів міста Києва (пункт 165 додатку 11) в частині включення до об`єктів комунальної власності Шевченківського району житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 1 501,42 кв. м. Визнано недійсним рішення Шевченківської районної ради від 30 жовтня 2006 року № 91 «Про приватизацію майна, що належить до комунальної власності територіальної громади Шевченківського району міста Києва в редакції рішення Шевченківської районної в місті Києві ради від 26 квітня 2007 року № 204 «Про внесення змін до деяких рішень Шевченківської районної у місті Києві ради з питань приватизації об`єктів комунальної власності в частині затвердження на приватизацію нежилого приміщення загальною площею 125,5 кв. м на АДРЕСА_1 (том 2, а. с. 56-71).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12 грудня 2011 року у справі № 41/163, залишеним без змін постановою Київською апеляційного господарського суду від 20 березня 2012 року, в задоволенні позову ОСББ «Велика Житомирська 27» до Головного управління комунальної власності міста Києва, третя особа - ОСОБА_1 , про визнання недійсним свідоцтва про право власності від 07 червня 2007 року серія НОМЕР_2 відмовлено з тих підстав, що заявлені позивачем вимоги не відповідають способам захисту прав, передбачених законодавством, оскільки саме по собі свідоцтво не є правовстановлюючим документом. Оскільки рішення, що були підставою для видачі вказаного свідоцтва, визнані судом недійсними, то оспорюване свідоцтво не породжує жодних прав та обов`язків (том 2, а. с. 72-85).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31 травня 2012 року у справі № 55/208 за позовом ОСББ «Велика Житомирська 27» до Управління з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у місті Києві ради, ПП фірми «Магістр», треті особи: Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу, позовні вимоги ОСББ «Велика Житомирська, 27» задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень з НОМЕР_3 по НОМЕР_4 (групи приміщень НОМЕР_6) (в літ. А) загальною площею 125,5 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 13 серпня 2007 року між Управлінням з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у місті Києві ради та ПП фірмою «Магістр» (том 2, а. с. 86-90).

У справі № 55/208 встановлено:

з посиланням на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2010 року у справі № 8/129; судові рішення у вищезазначених справах № 6/157, № 41/163, Господарським судом міста Києва зроблено висновок про те, що приміщення, про які йде мова у рішенні Шевченківської районної у міста Києві ради від 30 жовтня 2006 року № 91 «Про приватизацію майна, що належить до комунальної власності територіальної громади Шевченківського району міста Києва» в редакції рішення Шевченківської районної у місті Києві ради від 26 квітня 2007 року № 204 «Про внесення змін до деяких рішень Шевченківської районної у місті Києві ради з питань, приватизації об`єктів комунальної власності», а також в наказі Головного управління комунальної власності міста Києва № 713-В та свідоцтві, виданому на підставі Наказу, є допоміжними; підвальне приміщення яке є предметом спірного договору згідно з проектною документацією, яка міститься в матеріалах справи, є підсобним приміщенням (технічним підпіллям) і призначене для розміщення загальних будинкових комунікацій. Вказане підвальне приміщення призначене для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку і за визначенням Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» є допоміжним. Частина допоміжних приміщень, яка забезпечує належне функціонування жилого будинку, є неподільним майном, яке згідно зі статтею 19 цього ж Закону перебуває у спільній часткові власності співвласників багатоквартирного будинку і не підлягає відчуженню.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 18 вересня 2012 року у справі № 2-10274/11 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ПП фірма «Магістр», треті особи: ОСББ «Велика Житомирська, 27», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гніденко Н. Ю., ОСОБА_1 , про визнання недійсним договору, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень з НОМЕР_3 по НОМЕР_4 (групи приміщень НОМЕР_6) (в літ. А) загальною площею 125,5 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 31 жовтня 2007 року між ПП фірма «Магістр» та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гніденко Н. Ю. за реєстровим № 4728 (том 2, а. с. 91-93).

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 25 грудня 2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 18 вересня 2012 року скасовано та ухвалено нове рішення. Відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 (том 2, а. с. 94-96).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18 червня 2013 року в справі № 910/2343/13 за позовом ОСББ «Велика Житомирська 27» до Київської міської ради, треті особи: об`єднання профспілок, організацій профспілок у місті Києві «Київська міська рада профспілок», департамент комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Шевченківська районна у місті Києві державна адміністрація, КП «Керуюча дирекція Шевченківського району», про визнання незаконним та скасування рішення , позовні вимоги задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення Київської міської ради від 02 грудня 2020 року № 284/5096 в частині включення до об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва, що розміщені в Шевченківському районі міста Києва, жилого будинку АДРЕСА_1 загальною площею 1 501,42 кв. м, в тому числі нежилі приміщення площею 130,17 кв. м (пункт 195 додатку № 10 «Перелік об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва, що розміщені в Шевченківському районі, Таблиця № 6 «Житлове господарство») (том 2, а. с. 143-153).

У справі № 910/2343/13 встановлено, що оскільки спірний будинок ніколи не належав до державної або комунальної власності, Київська міська рада не мала повноважень на включення його до об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва, в тому числі в частині приміщень, які виступають допоміжними й на праві спільної сумісної власності належать співвласникам квартир у будинку, та нежилих і жилих приміщень, які належать відповідним власникам на праві особистої приватної власності, а тому позовні вимоги про визнання рішення недійсним у відповідній частині, що стосується спірного будинку, є обґрунтованими.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 09 грудня 2014 року у справі № 761/33262/13-ц на користь співвласників будинку в ОСОБА_1 витребувано приміщення з НОМЕР_3 по НОМЕР_4 (групи приміщень НОМЕР_6) (в літ. А) загальною площею 125,5 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (том 2, а. с. 115-121).

Рішенням Апеляційного суд міста Києва від 18 травня 2015 року рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 грудня 2014 року в частині витребування у ОСОБА_1 приміщення з НОМЕР_3 по НОМЕР_4 (групи приміщень НОМЕР_6) (в літ. А) загальною площею 125,5 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 на користь співвласників зазначеного будинку скасовано та у задоволенні вказаних позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 листопада 2015 року касаційну скаргу ОСББ «Велика Житомирська 27» відхилено. Рішення Апеляційного суду міста Києва від 18 травня 2015 року та рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року в його незміненій частині залишено без змін.

У справі № 761/33262/13-ц встановлено:

спірні приміщення ОСББ «Велика Житомирська 27» здано в оренду з отриманням відповідної орендної плати, при цьому орендоване приміщення використовується як галерея для проведення експозицій, виставок, тощо;

підвальне приміщення, яке є предметом спірного договору, згідно з проектною документацією є підсобним приміщенням і призначене для розміщення загальних будинкових комунікації, всупереч вимогам цієї проектної документації передано ОСББ «Велика Житомирська 27» під галерею, що спростовує посилання співвласників будинку, що підвальні приміщення є допоміжними та забезпечують належне функціонування жилого будинку, а тому не підлягають відчуженню;

переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині витребування спірних приміщень загальною площею 125,5 кв. м на АДРЕСА_1 , апеляційним судом взято до уваги, що належність мешканцям будинку цих допоміжних приміщень на праві спільної власності встановлена рішенням Господарського суду міста Києва від 21 липня 2011 року, зокрема, що спірне підвальне приміщення є допоміжним приміщенням (технічним підпіллям) і призначене для розміщення загальних будинкових комунікацій, які призначені для забезпечення нормального та безперебійного функціонування всього будинку і комфортного проживання у ньому мешканців, а отже, не могло бути відчужене за рішенням органу місцевого самоврядування без згоди мешканців. Крім того, рішенням Господарського суду міста Києва від 31 травня 2012 року визнано недійсним договір купівлі-продажу спірних нежитлових приміщень з НОМЕР_3 по НОМЕР_4 (групи приміщень НОМЕР_6) (в літ. А), укладений 31 жовтня 2007 року між Управлінням з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у місті Києві ради та ПП фірмою «Магістр», що з урахуванням положень статті 216 ЦК України та роз`яснень, викладених у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» виключає необхідність визнання недійсними наступних договорів щодо відчуження спірного майна, проте порушене право власника підлягає захисту шляхом звернення до суду з віндикаційним позовом з підстав, передбачених статтею 388 ЦК України. Оскільки ОСББ «Велика Житомирська 27» володіє та розпоряджається спірними приміщеннями шляхом здачі їх в оренду з отриманням відповідної орендної плати, при цьому орендоване приміщення використовується як галерея для проведення експозицій, виставок, тощо, та відповідачем ОСОБА_1 не використовується, а тому підстав для такого витребування спірних приміщень немає.

Вказаними вище судовими рішеннями установлено, що нежитлові приміщення загальною площею 125,5 кв. м на АДРЕСА_1 є допоміжними. Підвальне приміщення, яке є предметом договору купівлі-продажу, згідно з проектною документацією є підсобним приміщенням і призначене для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку і відповідно до статті 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» є допоміжним та неподільним майном, яке відповідно до статті 19 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» перебуває у спільній сумісній власності співвласників багатоквартирного будинку і не підлягає відчуженню.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі - у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги у межах та з підстав касаційного перегляду, вивчивши аргументи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Предметом перегляду Верховним Судом є постанова суду апеляційної інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення збитків в сумі 2 331 525,00 грн, оскільки в іншій частині судове рішення не оскаржується заявником.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Звертаючись із вимогами про відшкодування збитків, позивач, посилаючись на вимоги статей 614, 623 ЦК України, вказує, що з вини відповідача він не має можливості користуватися своїм приміщенням, внаслідок чого вимушений був орендувати інше приміщення, в результаті чого поніс реальні збитки.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Згідно зі статтею 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частина перша, друга статті 614 ЦК України).

Під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду.

При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої удової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2020 року у справі № 704/962/17 (провадження № 61-47536св18) вказано, що «тлумачення статті 22, 614, 623 ЦК України свідчить, що презумпція вини особи має бути спростована тільки за умови, якщо буде встановлено, що саме внаслідок дій або бездіяльності конкретної особи завдано збитків. Тому тільки за цієї умови відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність збитків та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини».

Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (пункти 1 та 2 частини першої статті 264 ЦПК України).

Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який набрав законної сили. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Встановивши, що співвласниками спірних приміщень з НОМЕР_3 по НОМЕР_4 (групи приміщень НОМЕР_6) (в літ. А) на АДРЕСА_1 , площею 125,50 кв. м є власники квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, в якому вказані приміщення розташовані, суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат, які останній поніс, орендуючи інші приміщення (реальні збитки), з огляду на відсутність причинного зв`язку між поведінкою відповідача та понесеними збитками позивача, оскільки використання співвласниками своїх допоміжних приміщень є правомірним користуванням своєю власністю.

Суд касаційної інстанції в силу вимог статті 400 ЦПК України позбавлений можливості самостійно встановлювати обставини справи, не встановлені судами першої та апеляційної інстанцій, а також досліджувати докази справи, змінюючи їх оцінку.

Доводи касаційної скарги про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема відшкодування збитків за невиконання рішення суду, не заслуговують на увагу, оскільки з урахуванням установлених в цій справі обставин не вбачається неправильного застосування апеляційним судом норм матеріального або порушення норм процесуального права під час ухвалення оскаржуваного рішення.

Судом правильно встановлено, що спірні приміщення мають статус допоміжних, співвласниками яких є власники квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , а тому ці приміщення не підлягали відчуженню за рішенням органу місцевого самоврядування без згоди мешканців. Крім того, рішенням Господарського суду міста Києва від 31 травня 2012 року визнано недійсним договір купівлі-продажу спірних нежитлових приміщень з НОМЕР_3 по НОМЕР_4 (групи приміщень НОМЕР_6) (в літ. А), укладений 31 жовтня 2007 року між Управлінням з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у місті Києві ради та ПП фірмою «Магістр», яке в подальшому продало спірні приміщення ОСОБА_5 , а він вже розпорядився ними на користь позивача.

Враховуючи, що первісний договір купівлі-продажу спірних приміщень визнаний недійсним, то це виключає необхідність визнання недійсними наступних договорів щодо відчуження спірного майна, а порушене право власника підлягає захисту шляхом звернення до суду з віндикаційним позовом з підстав, передбачених статтею 388 ЦК України

При цьому, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про витребування в ОСОБА_1 на користь співвласників будинку спірних приміщень, суд апеляційної інстанції виходив із того, що відсутні підстави для такого витребування, оскільки відповідачем ОСОБА_1 такі приміщення не використовуються, а ними володіє та розпоряджається ОСББ «Велика Житомирська 27», яке здає їх в оренду (рішення Апеляційного суд міста Києва від 18 травня 2015 року в справі № 761/33262/13-ц).

Вищенаведене не спростовує встановлених в інших судових рішенням обставин того, що співвласниками спірних допоміжних приміщень є власники квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , а тому їх правомірне користування своєю власністю не свідчить про неправомірну поведінку відповідача ОСББ «Велика Житомирська 27» та наявність причинного зв`язку між такою поведінкою та понесеними позивачем збитками.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання обґрунтованості висновків суду апеляційної інстанції, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків апеляційного суду та за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів і встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції - без змін з підстав, передбачених статтею 401 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Бокаревою Світланою Валеріївною, залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:А. А. Калараш І. В. Литвиненко О. С. Ткачук