Провадження № 2/537/560/2021
Справа № 537/499/21
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.04.2021 Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді Хіневича В.І., за участі секретаря судового засідання Гавриш А.Ю., позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , згідно якої прохала суд визнати спільною сумісною власністю подружжя житлову квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та здійснити поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Визнати за нею, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на кімнату N4 та № 7 житлової квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , а за відповідачем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на кімнату N5 житлової квартири, розташованої за адресою : АДРЕСА_1 , кухню , коридор , ванну кімнату та туалет залишити у загальному користуванні. Судові витрати по справі стягнути з відповідача.

В обґрунтування позову вказала, що 21 березня 2009 року вона з відповідачем уклали шлюб, який був зареєстрований в Крюківському відділ реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис 91. Під час спільного мешкання у них народилася дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Під час шлюбу вона їздила на заробітки до Ізраїлю та за час роботи заробила гроші на придбання житлової квартири. 4 березня 2017 року вона придбала трьох кімнатну житлову квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 69,7 кв.м, житловою площею 38,9 кв.м, що підтверджується копією договору купівлі - продажу . Для купівлі житлової квартири вона надала зароблені 12 000 доларів США, відповідач надав 7000 доларів США. На теперішній час вона з відповідачем припили підтримувати подружні стосунки на ґрунті різних поглядів на життя, проживають окремо, не ведуть спільного господарства. На час розірвання шлюбу вона з відповідачем не може дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема , житлової квартири . Так склалось, що відповідач проживає в кімнаті №5 та має вихід на маленький балкон, що складає 33,16 %, дитина ОСОБА_3 проживає у житловій кімнаті N4, вона планує проживати в кімнаті АДРЕСА_3 їх квартири, там будуть знаходиться її особисті речі, що складає 66,83 % .

Оскільки, майно було придбане нею та відповідачем в період шлюбу, воно належить їм, як подружжю на праві спільної сумісної власності, тому вона має намір поділити вищезазначене майно так, як фактично склалося користування ним, а саме: визнати за нею ОСОБА_1 , право власності на кімнату № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 належної житлової квартири, а за відповідачем ОСОБА_2 , визнати право власності на кімнату № 5 житлової квартири, та залишити у загальному користуванні кухню, коридор, ванну кімнату, туалет та речі загального користування холодильник, пральну машину та інші побутові речі.

03.03.2021 року ухвалою суду позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

11.03.2021 року від відповідача по справі ОСОБА_2 подав відзив, згідно якого останній прохав визнати квартиру АДРЕСА_2 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з визначенням часток в праві власності - 1/2 частку за ОСОБА_1 та 1/2 частку за ОСОБА_2 . У відзиві зазначив, що позов визнає частково, так, дійсно, 21 березня 2009 року він та позивач уклали шлюб, який був зареєстрований в Крюківському відділі реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області. Під час перебування в шлюбі вони з позивачем набули у спільну сумісну власність подружжя квартиру АДРЕСА_2 . Згідно посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Мушинським О.Ю. 04 березня 2017 року договору купівлі-продажу, його дружина ОСОБА_1 придбала зазначену квартиру у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . При цьому, в договорі купівлі-продажу (п.9) було обумовлено, що зазначений об`єкт нерухомості - квартира АДРЕСА_2 купується ОСОБА_1 за спільні кошти подружжя - ОСОБА_1 , як титульного покупця, та її чоловіка - ОСОБА_2 . Він не заперечує проти того, що, його дружина перед покупкою квартири була на заробітках в державі Ізраїль, і заробила певні кошти, які, в тому числі, разом з іншими їх сімейними збереженнями, були ними витрачені на придбання квартири. Але, з урахуванням наявних правових норм, щодо рівності часток майна придбаного у шлюбі, зазначені обставини ні в якому разі не змінюють рівність їх часток в спільній сумісній власності. З урахуванням цього, він не заперечує проти задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 щодо визнання квартири АДРЕСА_2 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , але, з визначенням часток в праві власності - по 1/2 частки за кожним співвласником. Стосовно позовних вимог про виділ у власність сторонам кімнат в квартирі та встановлення порядку користування співвласниками допоміжними приміщеннями, прохав відмовити з урахуванням наступного: по-перше, запропонований позивачем варіант не відповідає принципу рівності часток співвласників житла; по-друге, одночасне вирішення двох , різних за своєю правовою природою, спорів, - стосовно визнання права власності щодо частини майна і визначення порядку користування іншою частиною цього ж майна, є абсурдним та неможливим; по-третє, так як квартира не є гуртожитком і має допоміжні приміщення загального користування співвласників, реальний розподіл квартири за запропонованим позивачем варіантом, без порушення при цьому прав власників цього житлового приміщення, в тому числі самого позивача, є неможливим. Окрім того, звернув увагу на неправдиве викладення позивачем обставин укладеного правочину купівлі-продажу квартири, а саме, такої істотної умови правочину, як ціна цього правочину. Ними була куплена квартира за 140 000 гривень, про що зазначено в нотаріально-посвідченому договорі. Гроші повністю були передаю ним та позивачем представникам продавців за куплену квартиру. Однак, зазначена сума гривень в доларовому еквіваленті на день укладання правочину становить 5168 доларів США, що підтверджується долученою до відзиву довідкою НБУ, і аж ніяк не 19 000 доларів, про які зазначає позивач.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі та прохала їх задовольнити з підстав викладених у позові.

Відповідач в судовому засіданні підтримав поданий ним відзив та прохав суд винести рішення згідно до вказаного у його відзиві, а саме визнати квартиру спільним майном подружжя

з визначенням часток в праві власності, по 1/2 частці за кожним з подружжя.

Суд, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з`ясувавши всі обставини, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог та заперечень, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , 21.03.2009 року зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 виданого Крюківським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис №91.

Наразі між сторонами припинено подружні стосунки на ґрунті різних поглядів на життя, сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства.

04.03.2017 року, тобто під час перебування позивача у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , позивачем ОСОБА_1 придбано квартиру АДРЕСА_2 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 04.03.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Мушинським О.Ю. зареєстрованого в реєстрі за №470, наявного в матеріалах справи.

На час розірвання шлюбу сторони не змогли дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема, вказаної житлової квартири.

Згідно плану квартири (зробленого «БТІ Міжрегональне») квартира АДРЕСА_2 містить три кімнати з окремими входами: №4 10,3 кв.м., №7 -15,7 кв.м.2, №5 -12,9 кв.м. та кухню, коридор, ванну кімнату, туалет, підсобку. Кімната №5 має вихід на балкон, а кухня та кімната №7 - вихід на лоджію, що не заперечувалося сторонами.

Згідно із частиною третьою статті 368 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя.

Крім того, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17.

Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно із частиною першою статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Частиною першою та другою статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Таким чином, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі статті 364 ЦК України.

Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку, що спірне майно набуте у шлюбі за спільні кошти є спільною сумісною власністю подружжя, тобто спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя - сторін по справі.

Вирішуючи вимоги позивача, щодо визнання права власності на окремі кімнати спірної квартири, які не є окремими об`єктами нерухомого майна, суд зазначає, що згідно норм чинного законодавства, поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, якщо таке можливо, а тому вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

При цьому, стосовно тверджень відповідача про рівність частки майна яке чоловіка та дружини придбаного у шлюбі, суд зазначає, що частки майна дружини та чоловіка є рівними якщо на його придбання були використані спільні кошти та якщо інше не визначено домовленістю між ними, або шлюбним договором.

Суд вправі ухвалювати рішення лише в межах позовних вимог, а тому зважаючи, що позивач не заявляла вимог про визначення часток у спільній сумісній власності подружжя, при цьому відповідач не звертався з даною вимогою шляхом подачі зустрічного позову, суд не визначає частки квартири належної сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя.

Згідно п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України, ухвалюючи рішення суд, зокрема вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 60, 61, 67, 69 СК України, ст 372 ЦК України, ст 2,4,5,10, 11,12,13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 229, 256-257, 259, 263-265, 267, 273 ЦПК України суд

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , як майно, набуте подружжям за час шлюбу.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , судовий збір у розмірі 468 грн..

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: В.І. Хіневич

Повний текст рішення складено 07.04.2021 року.