Номер провадження 2/522/4583/21
УХВАЛА

01 квітня 2021 року Приморський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючої судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Кісліної В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), приватного підприємства «ФІРА» (м. Одеса, вул. Вячеслава Чорновола, 11, кв. 14) про визнання майна сумісною власністю подружжя та про визнання права власності в порядку поділу спільного майна, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), приватного підприємства «ФІРА» (м. Одеса, вул. Вячеслава Чорновола, 11, кв. 14) про визнання майна сумісною власністю подружжя та про визнання права власності в порядку поділу спільного майна.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає залишенню без розгляду з наступних підстав.

У судові засідання позивач не з`явився, про поважність причин неявки суд не повідомляв, із заявою про розгляд справи у відсутність до суду не звертались.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції, жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

За змістом положень п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо, зокрема, належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Системний аналіз вказаної норми процесуального закону свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності явки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто не вказує на врахування судом поважності причин при повторній неявці позивача до суду. Це пов`язано із дією принципу цивільного судочинства - диспозитивністю, відповідно до якого кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами.

Таким чином, законодавець передбачив баланс захисту прав як позивача, який повторно не з`явився в судове засідання (незалежно від причин неявки), так і відповідача, який у зв`язку з такою неявкою вимушений витрачати свої час та кошти. Так, для відповідача - це є залишення заяви без розгляду, а для позивача - це право на повторне звернення до суду з тим самим позовом.

У зв`язку із наведеним вище, враховуючи, що сторони не з`явились у судове засідання, повідомлені судом належним чином про час та місце розгляду справи у встановленому процесуальним законом порядку, із заявою про розгляд справи у їх відсутність до суду не звертались, суд надходить до висновку про те, що справа підлягає залишенню без розгляду.

Крім того, 10 лютого 2020 року Приморським районним судом міста Одеси по справі постановлена ухвала про вжиття заходів забезпечення позову, якою був накладений арешт на нежитлове приміщення 382,5 кв.м. складові частини об`єкта нерухомого майна: нежитлова будівля, А; альтанка, Г, Д; тераса, 1; літній майданчик, 2; мостіння, 3; веранда, а, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 1, а також заборона органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, зокрема: Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції реєстрації, вчиняти дії щодо внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відносно об`єкта нежитлового приміщення 382,5 кв.м. складові частини об`єкта нерухомого майна: нежитлова будівля, А; альтанка, Г, Д; тераса, 1; літній майданчик, 2; мостіння, 3; веранда, а, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 1.

Відповідно до ч. 1, 9 ст. 158 Цивільного процесуального кодексу України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Суд вважає, що оскільки провадження по справі підлягає залишенню без розгляду, то заходи забезпечення позову підлягають скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 257, 353, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), приватного підприємства «ФІРА» (м. Одеса, вул. Вячеслава Чорновола, 11, кв. 14) про визнання майна сумісною власністю подружжя та про визнання права власності в порядку поділу спільного майна - залишити без розгляду.

Зняти арешт з нежитлового приміщення 382,5 кв.м. складові частини об`єкта нерухомого майна: нежитлова будівля, А; альтанка, Г, Д; тераса, 1; літній майданчик, 2; мостіння, 3; веранда, а, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 1, а також скасувати заборону органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, зокрема: Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції реєстрації, вчиняти дії щодо внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відносно об`єкта нежитлового приміщення 382,5 кв.м. складові частини об`єкта нерухомого майна: нежитлова будівля, А; альтанка, Г, Д; тераса, 1; літній майданчик, 2; мостіння, 3; веранда, а, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 1, які були накладені ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2020 року.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя:

01.04.21