Справа № 755/4293/21
Провадження № 2/755/2761/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" серпня 2021 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді - Хромової О.О.

при секретарі - Кошель К.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь відшкодування величини втрати товарної вартості транспортного засобу у розмірі 14 099,31 грн, вартість проведення автотоварознавчого дослідження автомобіля «Chery Tiggo», державний номерний знак НОМЕР_1 в розмірі

3 800,00 грн, вартість відправлення електронного повідомлення в розмірі 225,00 грн, моральну шкоду в розмірі 108 000,00 грн, вартість проведення психологічного дослідження в розмірі

3 000,00 грн та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 30 червня 2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля «Chery Tiggo», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , та автомобіля «Volkswagen Tiguan», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2020 року винною у даній ДТП визнано ОСОБА_2 .

Відповідно до висновку експертного дослідження від 07 липня 2020 року № 94 про визначення матеріального збитку, завданого ушкодженням колісного транспортного засобу, матеріальний збиток складає 82 634,09 грн, що включає вартість відновлювального ремонту в розмірі 68 534,77 грн та величину втрати товарної вартості в розмірі 14 099,31 грн. Відповідно до акту виконаних робіт від 28 липня 2020 року здійснено ремонт автомобіля «Chery Tiggo», державний номерний знак НОМЕР_1 на загальну вартість 58 753,66 грн, на підставі якого страховою компанією винуватця ДТП сплачено за ремонт пошкодженого автомобіля

58 753,66 грн.

Однак, позивач вважає, що понесені нею витрати на проведення автотоварознавчого дослідження пошкодженого автомобіля в розмірі 3 800,00 грн та величина втрати товарної вартості в розмірі 14 099,31 грн також підлягають відшкодуванню.

Крім того, позивач стверджує, що після ДТП відчуває погіршення свого фізичного здоров`я, психоемоційного стану, що негативно впливає на її працездатність, взаємини з оточуючими. Експертним висновком встановлено, що дана ДТП була психотравмувальною для ОСОБА_1 , орієнтовний еквівалент грошової компенсації моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 становить 18 мінімальних заробітних плат. У зв`язку з цим, позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 108 000,00 грн. та відшкодувати вартість проведеного психологічного дослідження в розмірі 3 000,00 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 05 квітня 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

У встановлений судом строк відповідач ОСОБА_2 подала відзив на позов, в якому проти задоволення позову заперечувала в повному обсязі, мотивуючи тим, що у випадку виникнення деліктного зобов`язання, саме на страховика покладено обов`язок з виплати суму страхового відшкодування, в межах страхового ліміту цивільно-правової відповідальності. В даному випадку, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Українська пожежно-страхова компанія» (дали - ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», ПрАТ «УПСК»), при цьому страховий ліміт за шкоду заподіяну життю та здоров`ю складає 260 000,00 грн, за шкоду заподіяну майну - 130 000,00 грн.

Відповідач стверджує, що ОСОБА_1 не надала до позовної заяви відомості про те, що вона зверталася до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» із вимогою сплатити страхове відшкодування. Також зазначає, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, лише у випадку встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди заявником (франшизи, втрата товарної вартості, страховий ліміт).

Також відповідач зазначає, що висновок експертного дослідження № 94 не може бути належним та допустимим доказом, оскільки позивачем не надано всіх необхідних документів на підтвердження кваліфікації експерта та розрахунок втрати товарної вартості здійснений не відповідно до реальної вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу.

Щодо відшкодування вартості автотоварознавчого дослідження та вартості електронного повідомлення, відповідач стверджує, що такі відшкодування також підлягають стягненню з страховика.

На думку відповідача ОСОБА_2 сума моральної шкоди, яку просить стягнути з неї позивач, в розмірі 108 000,00 грн є значно завищеною, вважає, що моральна шкода в розмірі

2 000,00 грн є достатньою, справедливою, та відповідатиме обставинам справи та наслідкам, що настали для позивача, яка зазнала моральних страждань. При цьому, вважає, що вимога про стягнення витрат на проведення психологічного дослідження задоволенню не підлягає, оскільки визначення розміру відшкодування моральної шкоди є виключно компетенцією суду.

Крім того, відповідач ОСОБА_2 стверджує, що позивач ОСОБА_1 зобов`язана передати відповідачу всі деталі, що підлягають заміні в автомобілі «Chery Tiggo», згідно акту виконаних робіт від 28 серпня 2020 року.

Позивач ОСОБА_1 подала відповідь на відзив, в якому виклала свої заперечення щодо наведених у відзиві доводів відповідача ОСОБА_2 .

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що 30 червня 2020 року ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen Tiguan», державний номерний знак НОМЕР_2 , на 28-му кілометрі дороги М-05 Київ-Одеса у Васильківському районі Київської області, не дотрималася безпечної дистанції, чим порушила вимоги пункту 13.1 Правил дорожнього руху (далі - ПДР), внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем марки «Chery Tiggo», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , чим заподіяла транспортним засобам технічні пошкодження та спричинила матеріальних збитків.

Постановою Васильківського районного суду міста Києва від 22 липня 2020 року

ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до висновку експертного дослідження № 94 про визначення матеріального збитку, завданого ушкодженням колісного транспортного засобу «Chery Tiggo 2», реєстраційний № НОМЕР_1 , складеного 07 липня 2020 року судовим експертом «Петрушанко Вадимом Федоровичем», вартість матеріального збитку, завданого власникові автомобіля «Chery Tiggo 2» реєстраційний № НОМЕР_1 складає 82 634,09 грн, з яких: 68 534,78 грн - вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням фізичного зносу складових необхідних під час ремонту, 14 099,31 грн величина втрати товарної вартості.

За проведення даного експертного дослідження ОСОБА_1 сплачено Фізичній особі-підприємцю « ОСОБА_3 » (далі - ФОП « ОСОБА_3 ») 3 800,00 грн, що підтверджується квитанцією прибуткового касового ордера від 07 липня 2020 року № 41.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 повідомлялася про дату та час огляду пошкодженого транспортного засобу за допомогою електронного повідомлення № 000567, вартість якого складає 225,00 грн, що також сплачено ОСОБА_1 на рахунок

ФОП « ОСОБА_3 »

Відповідно до акту виконаних робіт від 28 липня 2020 року № ЗНС-007929 вартість виконаних робіт з ремонту автомобіля «Chery Tiggo 2», державний номерний знак НОМЕР_1 , та запасних частих в загальному розмірі склала 58 753,66 грн.

Згідно з полісом № АО/4134641 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів автомобіль марки «Volkswagen Tiguan», державний номерний знак НОМЕР_2 застрахований у ПрАТ «УПСК», строк дії полісу з 10 жовтня 2019 року по 09 жовтня 2020 року, страховий ліміт за шкоду заподіяну життю та здоров`ю складає 260 000,00 грн, за шкоду заподіяну майну - 130 000,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон

№ 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня

1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Стаття 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає випадки, коли у страховика не виникає обов`язок відшкодувати шкоду.

Відповідно до пункту 32.7. статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу.

У постанові від 01 липни 2020 року у справі № 420/998/18, проваджений № 61- 11714св19 Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив: «Системний аналіз пункту

32.7 частини першої статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 22, абзацу третього пункту

3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювана шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода в вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

У постанові від 23 березня 2021 року у справі № 759/13780/20 (провадження

№ 22-ц/824/4392/202) Київський апеляційний суд зазначив, що відповідно до пункту 32.7 статті

32 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 22, статті 988, статей 1166, 1187, 1194 Цивільного кодексу України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу мас право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

Згідно зі статтями 29, 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Згідно із пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.

Відповідно до пункту 8.6.1 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики).

Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкодженої: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації, усіх типів КТЗ.

Пунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт "е").

Таким чином, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли проводиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.

У постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 420/998/18 (провадження № 61-11714св19) зроблено такий висновок. Якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода в вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

З аналізу вище наведених норм вбачається, що у даному конкретному випадку на страховика винної у ДТП сторони - ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», відповідно до положень пункту 32.7 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не покладається обов`язок з відшкодування втрати товарної вартості, оскільки такий обов`язок покладається на особу, яка є винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 жовтня

2020 року у справі № 755/7666/19 (провадження № 61-10010св20).

Суд відхиляє посилання відповідача на те, що його цивільно-правова відповідальність була застрахована, а тому покладення на нього обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування є неприпустимим, оскільки вищевикладеними вимогами закону передбачено обов`язок страхової компанії відшкодувати потерпілій особі вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, що не є тотожним розміру втрати товарної вартості цього автомобіля, які мають бути відшкодовані особою, винною у вчиненні дорожньо- транспортної пригоди.

Дана правова позиція узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховною Суду від 07 квітня 2021 року у справі №757/29950/14-ц провадження

№ 61 -17433 св 19.

Крім того, відповідач у своєму відзиві зазначає про те, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, лише у випадку встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком (франшизи, втрата товарної вартості, страховий ліміт).

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 величини втрати товарної вартості транспортного засобу у розмірі 14 099,31 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 34.3 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Враховуючи положення вказаної статті, вимога про відшкодування вартості експертного дослідження в розмірі 3 800,00 грн також підлягає задоволенню.

Положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не визначено процедури відшкодування витрат, пов`язаних з обов`язку з відшкодування витрат, пов`язаних повідомленням учасників ДТП, а тому вимога про стягнення вартості відправлення електронного повідомлення в розмірі 225,00 грн задоволенню не підлягає.

Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 108 000,00 грн та вартості психологічного дослідження в розмірі 3 000,00 грн, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

За змістом статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її заподіяла, за наявності її вини.

Відповідно до частини першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (Stankov v. Bulgaria, № 68490/01, § 62, 12 липня 2007 року).

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19), зробила такий висновок щодо застосування норм права: «Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства».

Згідно із висновком психолога ОСОБА_4 (диплом спеціаліста «Практична психологія» від 11 червня 1996 року НОМЕР_3 ) від 23 лютого 2021 року, ситуація ДТП, яке сталося 30 червня 2020 року, була психотравмувальною для ОСОБА_1 наслідками цієї ситуації ОСОБА_1 завдані страждання (моральна шкода). Еквівалент грошової компенсації завданої ОСОБА_1 моральної шкоди становить 18 мінімальних заробітних плат, що установлені на момент розгляду справи судом.

Враховуючи надані позивачем докази, які свідчать про спричинені душевні страждання, яких ОСОБА_1 зазнала у зв`язку з пошкодженням її майна, враховуючи часткове визнання відповідачем вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 2 000,00 грн, а також враховуючи суму матеріальної шкоди, що стягується, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн.

Вимога позивача про стягнення з відповідача вартості проведення психологічного дослідження від 23 лютого 2021 року в розмірі 3 000,00 грн є безпідставною, належним чином не обгрунтованою та задоволенню не підлягає.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого

2010 року).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в загальному розмірі 17 899,31 грн, що включає в себе величину втрати товарної вартості транспортного засобу у розмірі 14 099,31 грн та вартість проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 3 800,00 грн, а також моральна шкода в розмірі

5 000,00 грн.

Щодо вимог про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 4 500,00 грн, суд зазначає таке.

За приписами статей 133, 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу відносяться до судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що позивачем зроблено не було.

Разом з тим, фіксація розміру гонорару відповідає позиції Верховного Суду, викладеній в Постанові від 20 січня 2021 року по справі № 357/11023/18 (провадження № 61-18258св19), у якій зазначено, що «… саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. […] Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності».

З матеріалів справи вбачається, що позивачем ОСОБА_1 до позовної заяви надано документально підтверджені докази щодо понесених нею витрат на правову допомогу в розмірі

1 500,00 грн. Вказана сума відповідачем у відзиві не спростована, а тому є доведеною та підлягає стягненню з відповідача. Щодо заявленої у детальному розрахунку суми витрат на правову допомогу (від 07 липня 2021 року вх. № 45872), то вказана сума стягненню не підлягає, оскільки копію такого розрахунку позивачем на адресу відповідача не направлено, що позбавляє відповідача права оспорити вказаний розрахунок та порушує принцип змагальності сторін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 22, 23, 988, 1166, 1167 1187, 1188, 1194 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, статтями 12, 13, 81, 137, 141, 259, 263-265, 353 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою:

АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , у рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 17 899,31 грн (сімнадцять тисяч вісімсот дев`яносто дев`ять гривень 31 коп), моральну шкоду в розмірі 5 000 грн (п`ять тисяч гривень 00 коп) та витрати на правову допомогу в розмірі 1 500,00 грн (одна тисяча п`ятсот тисяч гривень 00 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Відповідно до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме: Дніпровський районний суд міста Києва.

Повне рішення суду виготовлено 13 серпня 2021 року.

Суддя О.О. Хромова