Номер провадження: 22-ц/813/3715/21
Номер справи місцевого суду: 521/2417/18
Головуючий у першій інстанції Бойчук А.О.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю:

секретаря Ющак А.Ю.,

представника ОСОБА_1 - адвоката Воронкова В.О.,

представника ОСОБА_2 - адвоката Козирєвої Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 жовтня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «ПІВДЕННИЙ», про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, та визнання права сумісної власності на 1/2 частину депозитного вкладу,

встановив:

12 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ПАТ КБ «ПІВДЕННИЙ» про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на 1/2 частину банківського вкладу.

В обґрунтування позовних вимог вказала, що з 2006 року по 04 жовтня 2017 року вона та ОСОБА_3 проживали разом у фактичних шлюбних відносинах, а ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

За час спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були спільно накопичені певні грошові заощадження, у зв`язку з чим подружжям було прийнято спільне рішення про оформлення з установою банку договору банківського вкладу. Як наслідок, 14 вересня 2017 року ОСОБА_3 такий договір оформив з ПАТ АБ «ПІВДЕННИЙ», відповідно до якого ОСОБА_3 на умовах депозитної програми «Пенсійний» було передано установі банку строком до 14 грудня 2017 року 15 000 грн. фактично спільно накопичених з позивачем грошових коштів.

Позивачка указувала, що всі витрати на поховання чоловіка вона несла самостійно. Загальна вартість таких витрат склала 10 700 грн.

З метою підтвердження своїх майнових та спадкових прав у позивачки виникла потреба у встановленні факту спільного проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю.

Вказувала, що доказами факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 протягом останніх 10 років також є і розрахункові документи про сплату комунальних послуг за підписом позивачки.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01 жовтня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено (т.1, а.с.192-194).

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачкою не доведено факт спільного сумісного проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу та не підтверджено, що джерелом набуття спірного майна є їх спільні сумісні кошти, тому відсутні правові підстави для визнання права власності на 1/2 частину банківського вкладу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставила питання про скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 жовтня 2018 року, та постановлення нового, якимзадовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Постановою Одеського апеляційного суду від 10 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 жовтня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову (т.2, а.с.236-238).

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивачу для доведення позову про визнання права власності на 1/2 частину банківського вкладу, слід довести не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Сам факт перебування у незареєстрованих шлюбних відносинах без установлення обставин ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін.

Крім того, апеляційним судом установлено, що позивачка проживала з ОСОБА_3

з 2006 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 , у фактичних шлюбних відносинах, що підтверджено сукупністю доказів, проте позивачка не надала жодного доказу, що спірні грошові кошти набуті внаслідок спільної праці з померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , а відтак, в позові слід відмовити.

Однак, Постановою Верховного Суду від 29 квітня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково, постанову Одеського апеляційного суду від 10 липня 2019 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т.2, а.с.68-71).

Ухвалюючи судове рішення про скасування постанови суду апеляційної інстанції, з направленням справи на новий апеляційний розгляд, Верховний Суд виходив із того, що у даній справі предметом позову є встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права спільної сумісної власності на 1/2 частину депозитного вкладу.

Так, Верховний Суд вказав, що скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не погодився з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено факт його спільного сумісного проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, не підтверджено, що джерелом набуття спірного майна є їх спільні сумісні кошти.

При цьому, на думку Верховного Суду апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що позивачка не довела суду позовних вимог про визнання права власності на 1/2 частину банківського вкладу, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Так, Верховний Суд в своїй постанові вказав, що відповідно до частин другої, четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Про утворення особами сім`ї може свідчити не тільки укладення між ними шлюбу, кровне споріднення, усиновлення, а й інші обставини, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства, про що свідчать положення статті 74 СК України.

Відповідно вказаної норми матеріального права, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу, яка регулює право спільної сумісної власності подружжя.

За змістом ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Тобто, тлумачення статей 60, 74 СК України свідчить про те, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, тобто як майно, нажите під час перебування в шлюбі, так і майно жінки і чоловіка, які не перебувають в шлюбі - є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, при цьому частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Крім того, у постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року у справі № 6-97цс11 роз`яснено, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у період, протягом якого було придбано спірне майно.

Верховний Суд України у постанові від 25 грудня 2013 року у справі № 6-135цс13 також висловив правову позицію, за якою майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету), а інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Верховний Суд вказав, що факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу з 2006 року по 04 жовтня 2017 року, достеменно підтверджено матеріалами справи, про що вказав у скасованій постанові апеляційний суд Одеської області від10 липня 2019 року, і з чим погодився Верховний Суд, виходячи з наявних в матеріалах справи доказів.

Разом з тим, Верховний Суд вказав, що суд апеляційної інстанції необгрунтовано поставив встановлення такого факту в залежність від доведеності факту придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

З огляду на викладені обставини і докази, які маються в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення позовної заяви ОСОБА_1 та встановити факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу з 2006 року по 04 жовтня 2017 року.

Також колегія суддів вважає за необхідне визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину банківського вкладу, відкритому на ім`я ОСОБА_3 у ПАТ «Акціонерний банк «ПІВДЕННИЙ» на підставі договору банківського вкладу, депозитна програма «Пенсійний» строковий, строком до 14 грудня 2017 року, укладеного між ПАТ «Акціонерний банк «ПІВДЕННИЙ» та ОСОБА_3 .

Крім викладеного, колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що спірне майно, якими є вказані грошові кошти, входить до складу спадщини, оскільки як було вказано вище, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , і після його смерті заведена спадкова справа (т.1, а.с.171-188), єдиним спадкоємцем першої черги після його смерті є його донька - відповідач ОСОБА_2 , яка в установленому законом порядку прийняла спадщину.

При цьому, слід зазначити, що за змістом положень статей 1216, 1218, 1261, ч.ч. 1,3 ст. 1268 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Як вбачається із показань адвоката Козирєвої Н.В., яка в суді апеляційної інстанції представляла відповідачку ОСОБА_2 , після набрання законної сили постановою Одеського апеляційного суду від 10 липня 2019 року, остання вступила у спадщину, отримала в ПАТ «Акціонерний банк «ПІВДЕННИЙ» грошові кошти в сумі 15 000 грн. і розпорядилась ними на свій розсуд.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що питання отримання 1/2 частини вказаних грошових коштів позивачкою ОСОБА_1 не є предметом позову і апеляційного провадження по даній цивільній справі, а тому апеляційний суд позбавлений можливості вирішувати зазначене питання.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надала суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія судів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його спростовують, оскільки рішення ухвалено не у відповідності до вимог, передбачених чинним законодавством.

У зв`язку з цим, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям постанови, якою позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити.

Крім того, у відповідності до вимог, передбачених ст. 141 ЦПК України колегія суддів також вважає за необхідне стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 сплачений судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі (704,8 + 704,80)1409,60 грн. (т.1, а.с.1-2), в суді апеляційної інстанції - в сумі 2114,40 грн. (т.1, а.с.205), та в суді касаційної інстанції - в сумі 2819,20 грн. (т.2, а.с.30), а всього в сумі 6343,2 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 жовтня 2018 року скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт сумісного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 2006 року по 04 жовтня 2017 року.

Визнати за ОСОБА_1 право спільної сумісної власності на 1/2 частину банківського вкладу у сумі 15000 грн., який знаходився в Акціонерному товаристві Акціонерного Банку «ПІВДЕННИЙ» у відповідності до Договору банківського вкладу № 241368/2005, укладеного 14 вересня 2017 року між ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , і Публічним Акціонерним товариством Акціонерного Банку «ПІВДЕННИЙ».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у загальній сумі 6343,2 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06.04.2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра