Провадження № 22-ц/812/1589/21
Єдиний унікальний номер судової справи № 487/1919/20
Доповідач апеляційного суду - Самчишина Н.В.
Постанова

іменем України

16 серпня 2021 року м. Миколаїв справа № 487/1919/20

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Самчишиної Н.В.,

суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Богуславською О.М.,

за участі: позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , її представника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником - адвокатом Істоміною Катериною В`ячеславівною на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 травня 2021 року, ухвалене головуючим суддею Кузьменком В.В., в приміщені цього суду, того ж дня об 11 год. 11 хв., повний текст рішення суду складено 17 травня 2021 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення частки спадкодавця у праві спільної сумісної власності,

встановила:

23 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом до ОСОБА_3 , який обґрунтовував наступним.

Його батько - ОСОБА_1 з 2007 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою.

07 жовтня 2014 року в період їхнього шлюбу на підставі договору купівлі-продажу, що посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горбуровим К.Є., за спільні кошти, ними була придбана квартира АДРЕСА_1 , право власності на яку оформили за ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 помер.

Посилаючись на відмову нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину та те, що квартира була придбана його батьком та відповідачкою у період перебування у зареєстровану шлюбі за спільні кошти подружжя, вказана квартира є їх спільною сумісною власністю, позивач просив визначити, що ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 належала Ѕ частка вказаної квартири.

У відзиві на позовну заяву відповідач, заперечуючи проти позову, вказувала, що спірна квартира була придбана нею за грошові кошти, які були отримані від продажу належної їй на праві особистої власності квартири АДРЕСА_2 та кошти, які вона взяла у позику. Відповідач вказувала, що ОСОБА_1 не вважав квартиру його власністю та за життя не оспорював її право особистої власності на квартиру.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 травня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визначено, що частка ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в праві спільної сумісної власності подружжя на квартиру АДРЕСА_1 склала 1/5 частка.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 420 грн. 40 коп. судового збору та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 гривень.

Визначаючи розмір частки ОСОБА_1 у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру суд відступив від засад рівності часток подружжя на майно, придбане під час шлюбу, врахувавши, що внесок відповідачки під час придбання квартири є більшим.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та встановлення судом обставин справи, що мають значення для справи за відсутності належних та допустимих доказів.

Позивач вказував, що судом встановлено ту обставину, що відповідачка придбала спірну квартиру за особисті кошти на підставі пояснень самої відповідачки та показань свідків. Між тим, показання свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не є допустимими доказами, оскільки ґрунтуються на повідомленні іншої особи - ОСОБА_3 , яка не була допитана в якості свідка відповідно до положень ст. 90 ЦПК України. Крім того, суд, задовольняючи позовні вимоги частково та визначивши, що частка померлого складала 1/5, в своєму рішенні не навів мотивів визначення частки саме в такому розмірі.

У відзиві на апелшяційну скаргу ОСОБА_3 , посилаючись на безпідставність її доводів,в апеляційній скарзі ОСОБА_1 відмовити.

Відповідно до вимог частин першої, четвертої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованність рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 серпня 2007 року ( а.с. 29).

У період шлюбу, 07 жовтня 2014 року, ними була придбана квартира АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу квартири від 07 жовтня 2014 року посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горбуровим К.Є. Право власності на квартиру зареєстровано за ОСОБА_3 (а.с. 49-51).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 помер ( а.с. 8).

З матеріалів спадкової справи № 28/2019 встановлено, що спадкоємцями ОСОБА_1 є: ОСОБА_3 (дружина) та ОСОБА_1 (син).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 травня 2020 року та 28 травня 2020 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 отримали в порядку спадкування право власності кожен на 1/2 частку цілої квартири АДРЕСА_4 .

Встановлено, що не вся спадщина охоплена виданим 14 травня 2020 року та 28 травня 2020 року свідоцтвом про право на спадщину за законом. Зокрема, нотаріус відмовився включити до переліку спадкового майна та видати свідоцтво про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_1 , про що було прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28 травня 2020 року.

Постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28 травня 2020 року мотивована відсутністю державної реєстрації права власності на Ѕ частку квартири за померлим (а.с.82-83).

Задовольняючи позов частково, суд дійшов висновку, що спірна квартира є об`єктом права спільної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Визначаючи розмір частки ОСОБА_1 у спільній власності, суд відступив від засади рівності часток та визнав, що частка ОСОБА_1 складає 1/5.

Колегія суддів із зазначеним висновком суду не погоджується з огляду на наступне.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що позовні вимоги мають оцінюватися судом, виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише тільки з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими.

Як на обґрунтування позовних вимог у цій справі ОСОБА_1 посилався, на те, що відсутність визначення часток спадкодавця у праві спільної власності на квартиру позбавляє його можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у позасудовому порядку, що підтверджується відповідною відмовою у вчиненні нотаріальних дій. Таким чином, позивач звернувся до суду із метою захисту свого спадкового права.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Колегія суддів звертає увагу на те, що для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.

Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України).

З урахуванням зазначеного, апеляційний суд дійшов висновку, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України.

У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування.

Аналогічний правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18); від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19); від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц (провадження № 61-28423св18); від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19); від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18 (провадження № 61-11210св19); від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18), від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19), що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.

У порушення вищевказаних положень закону та всупереч релевантної практики Верховного Суду, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що на момент ухвалення рішення ОСОБА_1 вже помер, тому відповідно до частини четвертої статті 25 ЦК України його цивільна правоздатність припинилася, що свідчить про неможливість визначення права власності на 1/2 частку спірної квартири за померлою особою. Крім того, вказаний спосіб захисту не є ефективним у розумінні положень статті 16 ЦК України та не призведе до відновлення порушених прав позивача, за захистом якого він звернувся до суду.

Таким чином, суд не врахував положень закону про те, що дієздатність та правоздатність фізичної особи припиняється з її смертю, та не зробив правового висновку про те, чи є обраний позивачем спосіб належним способом судового захисту, у результаті чого дійшов помилкового висновку про часткову обґрунтованість вказаних заявлених вимог, що свідчить про необхідність скасування оскаржуваного судового рішення про визначення, що частка ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в праві спільної сумісної власності подружжя на квартиру АДРЕСА_1 , складала 1/5, з підстав, зазначених вище у цій постанові.

Таке неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування рішення, оскільки у такому випадку, відповідно до вимог частини четвертої статті 367 ЦПК України, суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За такого, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Оскільки за наслідками розгляду апеляційної скарги рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , судові витрати покладаються на позивача відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником - адвокатом Істоміною Катериною В`ячеславівною задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 травня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення частки спадкодавця у праві спільної сумісної власності.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосереднього до Верхового Суду у випадках та з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 16 серпня 2021 року.