Провадження №2/442/482/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2021 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої судді Павлів З.С.

з участю секретаря судового засідання Леськів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дрогобич в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення режиму окремого проживання,

Процесуальні дії у справі.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачки, в якому просить встановити з нею режим окремого проживання.

В обґрунтування позову покликається на те, що 10.09.2011 уклав шлюб з відповідачкою. За час їхнього сімейного життя склалися обставини, які призвели до небажання спільного проживання як з його боку так і з боку дружини. Серед таких обставин, поміж іншим, постійні сварки та скандали з надуманих причин, небажання дружини жити в Тернополі загалом та в квартирі з його батьками зокрема. На час звернення до суду з позовом контактів з відповідачкою не підтримують, вона проживає за місцем своєї реєстрації зі своєю сім`єю (бабою, мамою, сестрою та братом).

Ухвалою судді від 02.02.2021 прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі, призначено судове засідання на 25.02.2021.

Ухвалою суду від 25.02.2021 розгляд справи відкладено через неявку сторін на 15.03.2021, визнано явку позивача обов`язковою.

15.03.2021 сторони в судове засідання повторно не з`явились.

10.03.2021 позивач подав до суду клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відео конференції через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Ухвалою суду від 15.03.2021 розгляд справи відкладено, постановлено провести судове засідання у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення режиму окремого проживання в режимі відеоконференції із Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області.

Позивач в судовому засіданні позов підтимав, просить такий задоволити.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, не повідомила суду про причини неявки.

Суд встановив:

Подружжя сторін зареєструвало шлюб 10.09.2011 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №1471.

Спільне життя сторін не склалося, сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо.

Відповідно до ст.56 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ст.119 Сімейного кодексу України за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя.

У відповідності до ст. 120 Сімейного кодексу України встановлення режиму окремого проживання не припиняє прав та обов`язків подружжя, які встановлені цим Кодексом і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму, а також прав та обов`язків, які встановлені шлюбним договором.

У разі встановлення режиму окремого проживання - майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі; дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка.

Як роз`яснено в п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні положень статей 119, 120 СК судам необхідно враховувати, що інститути окремого проживання та розірвання шлюбу мають самостійний характер. Рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя чи їхніх дітей, у той час як підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. За відсутності взаємної згоди подружжя на встановлення сепарації волевиявлення одного з них має бути обґрунтованим. Режим окремого проживання може встановлюватися судом не тільки за позовом одного з подружжя, а й за заявою подружжя, яке досягло спільної згоди. Вирішуючи заяву в порядку ст.119 СК, суд повинен встановити фактичні взаємини сторін і переконатися в доцільності сепарації для того, щоб узаконений спосіб окремого проживання не був формальним засобом вирішення спірних майнових питань.

Аналізуючи зміст диспозиції ст. 119 Сімейного кодексу України, суд вважає, що для встановлення для подружжю режиму окремого проживання необхідна наявність двох умов: неможливість або небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно і припинення сімейних відносин між подружжям.

Встановлення режиму окремого проживання не суперечить Конституції України, чинному сімейному законодавству, не порушує права подружжя. Дружина, чоловік мають право вибору місця проживання і в результаті можуть жити окремо без встановлення режиму окремого проживання. Однак у цьому разі не зупиняється дія презумпції права спільної сумісної власності та презумпції батьківства, а отже, у конфліктних ситуаціях може виникнути потреба судового захисту прав одного з подружжя. Встановлення режиму окремого проживання може відповідати інтересам одного з подружжя, який, не бажає продовжувати спільне життя. Встановлення режиму окремого проживання подружжя не припиняє їх батьківських прав та обов`язків.

З огляду на викладене, беручи до уваги, що з часу фактичного припинення спільного проживання сторін і на час розгляду справи судом сторони не поновили спільного проживання, позивач наполягає на встановленні режиму окремого проживання подружжя, суд вбачає підстави для встановлення режиму окремого проживання подружжя сторін.

Разом з тим, враховуючи, що ст. 119 Сімейного кодексу України передбачена можливість встановлення в судовому порядку для подружжя режиму окремого проживання, отже такий режим встановлюється саме за рішенням суду, його встановлення безстроково законом не передбачено. Тому позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.119 Сімейного кодексу України режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя.

Сімейний кодекс України не обмежує час, протягом якого може тривати режим окремого проживання, а тому цей термін не підлягає визначенню й рішенням суду. За умов виправлення стану сімейних стосунків, вказаний режим проживання також може бути припинений.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 264 ЦПК України, -

ухвалив:

Позов задоволити.

Встановити режим окремого проживання подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя Павлів З.С.