Справа №489/2041/18
Провадження № 22-ц/812/649/21
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 квітня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 січня 2021 року, постановлену у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Румянцевою Н.О., повний текст складено того ж дня, за заявою ОСОБА_1 про виправлення помилки в ухвалі Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 червня 2020 року про поворот виконання заочного рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 липня 2018 року у цивільні справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У січня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про виправлення помилки в ухвалі Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 червня 2020 року.

Обґрунтовуючи заяву вказував, що Ленінським районним судом м. Миколаєва 30 червня 2020 року винесено ухвалу про поворот виконання рішення суду по цивільній справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

02 жовтня 2020 року він звернувся до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з заявою про відкриття виконавчого провадження до якої було додано копію ухвали про поворот виконання рішення суду від 30 червня 2020 року.

13 жовтня 2020 року Печерським районним відділом державної виконавчої служби у м. Києві йому було повернуто виконавчий документ без прийняття до виконання, з зазначенням того, що ухвала суду не відповідає вимогам передбаченим ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Вважаючи, що ухвала Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 червня 2020 року про поворот виконання рішення є виконавчим документом, а тому до неї застосовуються вимоги ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження».

Враховуючи вищевикладене та посилаючись на ч. 1 ст. 432 ЦПК України, ОСОБА_1 просив виправити помилку в ухвалі Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 червня 2020 року, зазначивши:

- місце проживання ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

- місцезнаходження Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ;

- строк пред`явлення ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30.06.2020 про поворот виконання заочного рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 липня 2018 року по цивільній справі № 489/2041/18 становить три роки.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 січня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про виправлення описки відмовлено.

Відмовляючи у задоволені заяви суд першої інстанції виходив з того, що згідно з п.4 ч.1 ст. 260 ЦПК України, ухвала, що викладається окремим документом складається з: резолютивної частини із зазначенням - висновків суду, строку порядку набрання ухвалою суду законної сили та її оскарження.

Стаття 444 ЦПК України не містять обов`язку суду щодо зазначення сторін у справі як у рішенні суду, так і строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, при винесені ухвали суду про поворот виконання судового рішення.

Не погоджуючись із судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою його заяву задовольнити в повному обсязі.

Зокрема вказував, що при постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції посилався на норми ст.ст. 260 та 444 ЦПК України, та вказав, що норми процесуального законодавства не передбачають обов`язок суду зазначити в ухвалі про поворот виконання рішення суду інформацію про сторін у справі.

Проте така позиція суду не відповідає принципу законності та обґрунтованості, яким повинно відповідати судове рішення, згідно ст. 263 ЦПК України.

Ні рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 липня 2018 року, ні постанова Миколаївського апеляційного суду від 28 січня 2020 року не є виконавчим документом, а тому суд першої інстанції безпідставно послався на ці судові рішення, обґрунтовуючи цим відсутність підстав для внесення виправлень в ухвалу про поворот виконання рішення по цій справі.

По-друге, порядок виконання судових рішень має спеціальне правове регулювання Закон України «Про виконавче провадження» і невідповідність виконавчого документа вимогам переліченим у статті 4 цього Закону є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Проте, судом не взято до уваги те, що ухвала про поворот виконання рішення є виконавчим документом та повинна, крім іншого, відповідати вимогам ст.4 Закону України «Про виконавче провадження».

Оскільки ухвала суду першої інстанції від 30 червня 2020 року не відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», то вона не може бути виконана в примусовому порядку, що порушує законні права та інтереси апелянта.

Про розгляд справи судом учасники справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвала суду вказаним положенням закону в повній мірі не відповідає.

Звертаючись до суду в порядку ст.432 ЦПК України із даною заявою про виправлення помилки в ухвалі про поворот виконання рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва по цивільній справі за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором ОСОБА_1 посилався на те, що ухвала суду першої інстанції від 30 червня 2020 року є виконавчим документом, а тому в ній необхідно зазначити: місце проживання ОСОБА_1 АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ; місцезнаходження Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ; строк пред`явлення ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30.06.2020 про поворот виконання заочного рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 липня 2018 року по цивільній справі № 489/2041/18 становить три роки, оскільки відсутність такого перешкоджає пред`явленню виконавчого документу до виконання.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції посилаючись на норми ч.1 ст. 269, п. 4 ч. 1 ст. 260, ст. 444 ЦПК України, перевіривши усі посилання заявника щодо допущених судом описок, дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про виправлення описки.

Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 липня 2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 21.12.2010 в розмірі 26151,03 грн., а саме: 666,42 грн. - заборгованості за кредитом, 20263,13 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 3500 грн. - заборгованості за пенею та комісією, 500 грн. - штрафу (фіксована частина), 1221,48 грн. штрафу (процентна складова); та судового збору у розмірі 1762,00 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 листопада 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 липня 2018 року по цивільній справі ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 28 січня 2020 року вищевказане заочне рішення скасовано та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Судом встановлено, що Інгульським відділом державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, станом на 19 лютого 2020 року із заробітної плати боржника перераховано 11478 грн.60 коп. заборгованості по виконавчому документу на користь АТ КБ "ПриватБанк".

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 червня 2020 року, здійснено поворот виконання рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 липня 2018 року по цивільній справі за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, шляхом стягнення з АТ КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 11478 грн.60 коп.

Відповідно до повідомлення Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві від 13 жовтня 2020 року, вищезазначена ухвала суду повернута без прийняття до виконання, із посиланням на невідповідність останньої вимогам передбаченим ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною першою статті 432 ЦПК України передбачено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

За приписами п.2 ч.1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підстав виконавчих документів: ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних проваджень у випадках, передбачених законом.

Порядок виконання судових рішень передбачено розділом VI ЦПК України.

Згідно ч.1,3 ст.431 ЦПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Отже, з вищенаведеного вбачається, що ухвала суду є виконавчим документом лише у випадках прямо передбачених Цивільним процесуальним кодексом України. В інших випадках для примусового виконання рішення, ухвали, постанови суду видається виконавчий лист.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 червня 2020 року, здійснено поворот виконання рішення.

З аналізу норм чинного ЦПК України вбачається, що випадки у яких ухвала суду є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документу, встановленим законом передбаченні, зокрема ч.11 ст. 118 (ухвала про забезпечення доказів), ч.3 ст.146 (ухвала про тимчасове вилучення доказів для дослідження), ч.5 ст.148 (ухвала стягнення штрафу), ч.1 ст. 157 (ухвала про забезпечення позову), ч. 2 ст. 208 (ухвала про затвердження мирової угоди) ЦПК України.

В той же час положення ст.ст.444, 445 ЦПК України не містять вказівки про те, що ухвала про поворот виконання рішення суду є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документу, встановленим законом.

Отже, з вищенаведеного переліку не вбачається, що ухвала про поворот виконання рішення є виконавчим документом в розумінні вимог п.2 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» та повинна відповідати вимогам ст. 4 цього Закону.

За такого відсутні підстави для виправлення помилки в ухвалі суду першої інстанції від 30 червня 2020 року.

Посилання ОСОБА_1 на вимоги ст.432 ЦПК України, як підставу для виправлення помилки в ухвалі Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 червня 2020 року не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, оскільки така не входить до переліку ухвал, які є виконавчим документом, у випадку передбаченому законом.

Тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, змінивши ухвалу суду від 25 січня 2021 року в частині мотивів відмови у задоволенні його заяви.

Колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_1 про можливість звернення до суду першої інстанції із заявою про видачу виконавчого листа на виконання ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 червня 2020 року. Зворотнє стягнення виконаного буде здійснюватися за загальними правилами виконавчого провадження.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 січня 2021 року змінити, виклавши мотивувальну частину ухвали в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 13 квітня 2021 року.