Ухвала

06 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 466/2867/20

провадження № 61-12757зно21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 липня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газотранспортної системи «Львівгаз» про відшкодування матеріальних збитків і моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газотранспортної системи «Львівгаз» (далі - АТ «ОГС «Львівгаз») на свою користь 55 410,11 грн на відшкодування майнової шкоди та 300 000 грн - на відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Львова від 07 травня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «ОГС «Львівгаз» про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди. Постановлено розглядати справу в спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Львова від 24 грудня 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «ОГС «Львівгаз» про відшкодування 55 410 грн матеріальних збитків та 30 000 грн моральної шкоди відмовлено.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Львова від 19 січня 2021 року виправлено описку в повному рішенні Шевченківського районного суду міста Львова від 24 грудня 2020 року, вказано в описовій, мотивувальній та резолютивній частинах тексту рішення розмір моральної шкоди, яку просив відшкодувати ОСОБА_1 , «300 000 грн» замість «30 000грн».

Постановою Львівського апеляційного суду від 01 червня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 24 грудня 2020 року - без змін.

29 червня 2021 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 24 грудня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 01 червня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення і направити справу на новий розгляд.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. від 06 липня 2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 24 грудня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 01 червня 2021 року на підставі пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у зв`язку з тим, що оскаржувані заявником судові рішення не підлягають касаційному оскарженню.

28 липня 2021 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку заяву про перегляд ухвали Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 липня 2021 року за нововиявленими обставинами на підставі пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України, в якій просив скасувати вказане судове рішення.

Заява ОСОБА_1 мотивована тим, що відмовляючи у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою, Верховний Суд помилково вказав, що ціною позову в цій справі є 85 410,11 грн, однак він просив стягнути з відповідача на свою користь 55 410,11 грн на відшкодування майнової шкоди та 300 000 грн - на відшкодування моральної шкоди.

Заява ОСОБА_1 про перегляд ухвали Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 липня 2021 року за нововиявленими обставинами підлягає поверненню особі, яка її подала, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Частинами першою та другою статті 425 ЦПК України передбачено, що заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 3 частини третьої статті 423 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення. Заява про перегляд судових рішень судів апеляційної і касаційної інстанцій з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, якими змінено або скасовано судове рішення, подається до суду тієї інстанції, яким змінено або ухвалено нове судове рішення.

Тобто перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами має здійснювати той суд, рішенням, постановою або ухвалою якого закінчено розгляд справи та вказані судові рішення набрали законної сили.

Відповідно до зазначених вимог закону переглянуті за нововиявленими обставинами можуть бути лише ті судові рішення суду касаційної інстанції, якими рішення було змінено, постановлено нове рішення, закрито провадження у справі або залишено заяву без розгляду.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно дотримуватися процесуальних обов`язків.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух (§ 59 рішення у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

Ухвала Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 липня 2021 року про відмову у відкритті касаційного провадження у справі не є судовим рішенням, яким закінчено розгляд справи, у зв`язку з чим заява ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами зазначеної ухвали суду касаційної інстанції не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню особі, яка її подала.

Подібних висновків дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в ухвалах від 16 січня 2020 року у справі № 359/2216/15 (провадження № 61-587зно20); від 23 січня 2020 року у справі № 568/961/16-ц (провадження № 61-393зно20); від 20 лютого 2020 року у справі № 757/26172/17-ц (провадження № 61-3258зно20), від 27 квітня 2020 року у справі № 626/686/19 (провадження № 61-6471зно20).

Доводи ОСОБА_1 про те, що ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 липня 2021 року обмежено його право на касаційне оскарження судових рішень судів попередніх інстанцій у зв`язку з помилковим зазначенням судом ціни позову в розмірі 85 410,11 грн, замість 355 410,11 грн, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: 1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; 2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку;3) ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Якщо підстави касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, які підлягають оскарженню в касаційному порядку, пов`язані з переглядом рішення суду першої інстанції апеляційний судом, а саме: чи застосував апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні норму права з урахуванням висновку Верховного Суду; чи застосував апеляційний суд правовий висновок Верховного Суду, від якого просить відступити заявник, то випадки (підпункти а)-г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України), за наявності яких судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, можуть бути оскаржені в касаційному порядку, пов`язані з особливостями самої справи та оцінкою її місцевим судом, а саме - чи відніс суд першої інстанції справу до категорії малозначних, якщо так, то чи правильно він це зробив.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження суд касаційної інстанції не має у своєму розпорядженні матеріалів справи, зокрема й позовної заяви, в якій визначено обсяг і зміст вимог. Відмовляючи у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 24 грудня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 01 червня 2021 року, Верховний Суд врахував, що справа розглядалася місцевим судом в порядку спрощеного позовного провадження. Дослідивши предмет позову, складність справи і значення її для сторін та суспільства, Верховний Суд погодився з висновками суду першої інстанції щодо можливості розгляду цієї справи в порядку спрощеного позовного провадження як такої, що є справою незначної складності.

Той факт, що при вирішенні питання про відкриття касаційного провадження Верховний Суд не звернув уваги на ухвалу Шевченківського районного суду міста Львова від 19 січня 2021 року про виправлення описок щодо дійсної ціни позову, а саме 355 410,11 грн, не дає підстав для висновку про обмеження права заявника на касаційне оскарження рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 24 грудня 2020 року та постанови Львівського апеляційного суду від 01 червня 2021 року, оскільки ця справа відноситься до малозначних відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, за якою для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ціна позову в цій справі в розмірі 355 410,11 грн станом на 01 січня 2021 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 грн х 250 = 567 500 грн).

Як зазначено вище, ОСОБА_1 було відмовлено у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 України.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено неможливість касаційного оскарження судових рішень як у малозначних справах, так і у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Також законом не розмежовано випадків, за яких судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, можуть бути оскаржені в касаційному порядку.

Тобто допуск малозначної справи або справи з ціною позову до двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб залежить від наявності випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, обґрунтування яких заявник повинен навести у своїй касаційній скарзі.

В постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) Велика Палата Верховного Суду вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Таким чином, обставини, на які посилається заявник, щодо помилкового зазначення Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. у вищезгаданій ухвалі від 06 липня 2021 року ціни позову, не створили йому перешкод у доступі до правосуддя та не обмежили його право на касаційне оскарження судових рішень, які, з урахуванням вказаної заявником ціни позову, також не підлягають перегляду в касаційному порядку.

Керуючись статтями 423, 425 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

ПовернутиОСОБА_1 його заяву про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 липня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газотранспортної системи «Львівгаз» про відшкодування матеріальних збитків і моральної шкоди.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко