13.08.2021
Справа № 642/3116/21
Провадження № 4-с/642/13/21
У Х В А Л А

іменем України

13 серпня 2021 року Ленінський районний суд міста Харкова у складі

Головуючого судді Пашнєва В.Г.,

за участі секретаря Алфьорової І.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Журавльової К.В. про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору від 03.03.2021 ВП № 64693824, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова зі скаргою, в якій просить визнати незаконною постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Журавльової К.В. про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору від 03.03.2021 ВП № 64693824.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 01 червня 2021 року відкрито провадження за вказаною скаргою.

В судовому засіданні заявник скаргу підтримав та просив суд її задовольнити.

Державний виконавець в судове засідання надала відзив на скаргу, в якому заперечувала проти її задоволення, окрім того надав заяву з проханням розглядати скаргу без її участі.

Суд, повно та всебічно дослідивши доводи скарги, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до частини 1 статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно частини 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Як вбачається зі змісту скарги ОСОБА_1 , її вимогою є визнання незаконною постанови державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Журавльової К.В. про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору від 03.03.2021 ВП № 64693824. Тобто предметом оскарження є рішення, що стосується винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору в межах виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону «Про виконавче провадження» закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Таким чином із наведеного вбачається, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93 гс 18) та у справі № 127/9870/16- ц (провадження № 14-166 цс 18), від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425 цс 18), від 13 березня 2019 року у справі № 545/2246/15-ц (провадження № 14-639 цс 18), від 19 травня 2020 року у справі № 754/2223/15-ц ( провадження № 14-568 цс 19).

У зазначених постановах Велика Палата Верховного Суду зазначила, що критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законодавством умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в Законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ. Така пряма вказівка, зокрема, міститься у частині другій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка набула чинності 05 жовтня 2016 року, та відповідно до якої внесені зміни в ЦПК України. Ця редакція нормативного документа підлягає застосуванню у справі відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України.

Таким чином, в порядку цивільного судочинства і відповідно до ст.ст. 447, 448 ЦПК України можуть бути оскаржені рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органудержавної виконавчої служби або приватного виконавця лише під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Отже, враховуючи, що ОСОБА_1 оскаржує рішення державного виконавця щодо стягнення виконавчого збору, а не судового рішення, ухваленого в порядку цивільного судочинства, така заява підлягає розгляду окружним адміністративним судом в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства.

Суд зазначає, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. У зв`язку з наведеним, закриття провадження в справі з підстав, передбачених законом, не є порушенням права на справедливий судовий захист. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Слід звернути увагу і на те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Приймаючи до уваги вказане, суд приходить до висновку про те, що право позивача на захист в порядку адміністративного судочинства і закриття провадження в справі не порушує інтереси учасників справи та інших осіб, тому суд вважає можливим провадження по справі закрити.

Керуючись статтею 255 ЦПК України, -

ухвалив:

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Журавльової К.В. про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору від 03.03.2021 ВП № 64693824 - закрити.

Роз*яснити ОСОБА_1 право на звернення з відповідним позовом в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 15-денний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги. У випадку, якщо ухвала була постановлена за відсутності особи в той же самий строк з моменту отримання вказаної ухвали.

Повний текст ухвали виготовлений 13 серпня 2021 року.

Суддя В.Г. Пашнєв