Справа № 939/460/20
РІШЕННЯ

Іменем України

31 березня 2021 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі : головуючої - судді Міланіч А.М.

при секретарі - Хоменко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Бородянка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Бородянської РДА Київської області, Бородянський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про визнання батьківства, стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

26 лютого 2020 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 03 листопада 2001 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , але сімейне життя між ними не склалося. Весною 2010 року вона /позивачка/ познайомилася з відповідачем ОСОБА_2 і невдовзі між ними виникли інтимні стосунки. В листопаді 2010 року її чоловік ОСОБА_3 дізнався про її /позивачки/ стосунки з відповідачем, у зв`язку з чим виникла сварка і вона вимушена була зібрати свої речі та переїхати з дітьми проживати до відповідача, який знімав будинок у смт Немішаєве, з того часу вони з відповідачем стали спільно проживати як одна сім`я. У травні 2011 року вона /позивачка/ зрозуміла, що вагітна і повідомила відповідачу про це. Відповідач не заперечував проти вагітності та обіцяв з нею одружитися після того як вона розірве шлюб з ОСОБА_3 .

За рішенням Бородянського районного суду від 05 грудня 2011 року шлюб між позивачкою та ОСОБА_3 було розірвано, і свою вагітність вона від суду вимушена була приховати оскільки хотіла як скоріше розірвати шлюб з чоловіком та одружитися з відповідачем. Однак ОСОБА_2 не поспішав з одруженням і ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивачки народилася дочка, яку вони з відповідачем назвали ОСОБА_8 . Після народження доньки позивачка та відповідач звернулись до відділу РАЦС з метою зареєструвати доньку, але їм пояснили, що не можуть записати відповідача батьком цієї дитини, оскільки дівчинка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу позивачки з ОСОБА_3 , а тому батьком дитини було записано ОСОБА_3 .

Так, після народження ОСОБА_8 відповідач визнавав себе батьком цієї дитини, а його /відповідача/ мати ОСОБА_14 визнавала ОСОБА_8 своєю кровною внучкою, зокрема, вони всі разом святкували хрещення дитини.

У червні 2012 року вона /позивачка/ та ОСОБА_2 посварилися та розійшлися. Проте, у період з червня 2012 року по 2015 рік відповідач приходив в гості до доньки, гуляв з нею, вони разом ходили до лікарні.

16 січня 2016 року позивачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 та змінила прізвище на « ОСОБА_1 ».

За рішенням Бородянського районного суду від 30 жовтня 2018 року були виключені відомості про ОСОБА_3 як батька з актового запису про народження ОСОБА_8 .

Біологічний батько дитини - відповідач створив нову сім`ю з іншою жінкою і перестав визнавати ОСОБА_8 своєю дитиною і тому вона /позивачка/ щоб не травмувати психіку доньки та змінювати документи дитини вирішила у Книзі реєстрації народжень не вказувати ім`я відповідача як біологічного батька дитини.

Однак дитина підростала та почала задавати питання про свого батька, а тому 03 лютого 2020 року позивачка звернулася до відповідача з листом в якому просила в досудовому порядку врегулювати питання щодо походження від нього доньки ОСОБА_8 та пропонувала з`явитися 11 лютого 2020 року до відділу РАЦС для подачі відповідної заяви, або в цей же день з`явитися до лабораторії задля відбору зразків необхідних для проведення молекулярно-біологічного дослідження ДНК. Також у цьому ж листі позивачка просила відповідача добровільно надсилати їй аліменти на утримання доньки.

У відповіді на вказаний лист від 07 лютого 2020 року відповідач послався на презумпцію батьківства дитини народженої до закінчення 10-ти місяців після припинення шлюбу та не з`явився у призначене нею /позивачкою/ місце та час.

Повторний аналогічний лист позивачки від 11 лютого 2020 року відповідач проігнорував.

Оскільки у період з весни 2010 року по червень 2012 року вона /позивачка/ проживала з відповідачем однією сім`єю, статеві відносини, окрім нього, ні з ким, в тому числі з ОСОБА_3 , в цей час не мала, ОСОБА_2 є біологічним батьком ОСОБА_8 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , але він не бажає це визнавати, то просила визнати його / ОСОБА_2 / батьком цієї дитини, про що внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини, а так як дитина проживає разом з нею /позивачкою/, часто хворіє, то просила стягнути з відповідача на її /позивачки/ користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_8 в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину, у розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03 лютого 2020 року, до її повноліття.

В судовому засіданні позивачка та її представник ОСОБА_9 позов підтримали та викладене підтвердили.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, його представник - ОСОБА_10 в судовому засіданні позов не визнала, щодо його задоволення заперечувала.

Треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Бородянської РДА Київської області, Бородянський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) своїх представників в судове засідання не направили, просили справу розглядати без їх участі.

Вислухавши пояснення представників сторін, покази допитаної в якості свідка позивачки, свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що з 03 листопада 2001 року позивачка ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , який було розірвано за рішенням Бородянського районного суду від 05 грудня 2011 року /а.с. 12-13/.

ОСОБА_8 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , її матір`ю є ОСОБА_1 /на даний час ОСОБА_1 , батьком вказаний на підставі ст. 135 СК України ОСОБА_3 , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бородянського районного управління юстиції у Київській області складено 22 лютого 2012 року відповідний актовий запис за № 32 /а.с.10/.

Як показала допитана в судовому засіданні як свідок позивачка ОСОБА_1 , біологічним батьком її доньки ОСОБА_8 є відповідач ОСОБА_2 , оскільки з весни 2010 року вони почали проживати разом однією сім`єю та мали статеві відносини, більше ні з ким у неї /позивачки/ статевих відносин у цей період не було. У травні 2011 року вона довідалася, що вагітна, і вони з відповідачем з смт Немішаєве переїхали проживати до смт Пісківка, де почали винаймати житло. Коли народилася ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) відповідач визнавав, що це його дитина, вони спільно дали їй ім`я, ходили разом до органів РАЦС задля реєстрації народження дитини, відповідач хотів щоб його зареєстрували батьком дитини, але їм пояснили, що це не можливо, оскільки дівчинка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу її /позивачки/ з ОСОБА_3 , відповідач хотів щоб дитині дали хоча б його по-батькові. Також святкували разом хрещення ОСОБА_8 , на якому були присутні мати та брат відповідача, тоді вони теж сприймали дитину як свою онуку та племінницю відповідно. Коли ОСОБА_8 виповнилося десь 4 місяці вони з відповідачем посварилися та розійшлися, відповідач пішов від неї /позивачки/, і, як з`ясувалося пізніше, у нього була інша жінка. Після цього ОСОБА_2 ще приходив до дитини декілька разів, грався з нею, лише один раз надав 300 грн. на дитячий садок, обіцяв надати кошти на випуск з дитсадка, але коштів так і не надав, а згодом взагалі відмовився визнавати себе батьком цієї дитини і повідомив, що має намір зробити тест ДНК для з`ясування свого батьківства відносно цієї дитини.

Свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 своїми показами підтвердили, що з весни 2010 року до середини 2012 року позивачка з відповідачем проживали разом однією сім`єю, і, коли народилася ОСОБА_8 , відповідач визнавав себе батьком цієї дитини, а його мати сприймала її як онуку. Коли дитині було десь 3-4 місяці сторони розійшлись.

За рішенням Бородянського районного суду від 30 жовтня 2018 року виключено з актового запису про народження ОСОБА_8 запис про ОСОБА_3 як про батька дитини /а.с. 11/.

Відповідно до ч.2 ст. 122 СК України, дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя.

Відповідно до відповідно до ч.2 ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст.126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ст.128 України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері.

Відповідно до роз`яснень п. 9 Постанови, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст. 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.05.2018 у справі №591/6441/14-ц (провадження №61-6030св18) зазначено, що підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Так, згідно з висновком судового експерта Відділення судово-медичної генетичної ідентифікації судово-медичного лабораторного відділу Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи № 103-212-2020, складеного 23 жовтня 2020 року на виконання ухвали суду від 22 липня 2020 року за результатами проведеної судово-біологічної експертизи молекулярно-генетичного аналізу ДНК, вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_2 відносно ОСОБА_8 складає величину не менш ніж 99,99 %; біологічне батьківство ОСОБА_2 відносно ОСОБА_8 практично доведено /а.с. 115-118/.

Відповідно до ст. 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідачем будь-яких доказів на спростування доводів позивача та на спростування висновку судово-біологічної експертизи молекулярно-генетичного аналізу ДНК від 23 жовтня 2020 року суду не надано, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає підтвердженим біологічне батьківство ОСОБА_2 відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому, діючи в інтересах дитини, вбачає за необхідне, задовольняючи в цій частині позовні вимоги, визнати ОСОБА_2 батьком малолітньої дитини - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та внести відповідні зміни до актового запису про народження цієї дитини, складеного 22 лютого 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бородянського районного управління юстиції у Київській області за № 32, вказавши батьком дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України.

Як убачається з довідки, виданої 26 січня 2021 року виконкомом Монастирищенської міської ради Черкаської області, ОСОБА_8 проживає разом з позивачкою /а..157/.

Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.1,3 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

З огляду на зазначене, оскільки дитина сторін проживає разом з позивачкою, то суд вважає за необхідне, частково задовольняючи в цій частині позовні вимоги, стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26 лютого 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Так як підстав для стягнення аліментів у більшому розмірі судом не вбачається, до того ж мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину, згідно чинного законодавства, становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів, однак позивачкою не доведено, що відповідач має достатній заробіток (дохід) для стягнення з нього аліментів у розмірі, не меншому ніж розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, то в іншій частині в позові суд вважає за необхідне відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь позивачки на відшкодування витрат по сплаті судового збору 840,80 грн.

Керуючись ч.2 ст.122, ч.2 ст.125, ч.1 ст. 126, ст.128,134,180-182, 191 СК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст. 10-13,141,259,263-265,268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Бородянської РДА Київської області, Бородянський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про визнання батьківства, стягнення аліментів задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком малолітньої дитини - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за № 32, складеного 22 лютого 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бородянського районного управління юстиції у Київській області, де вказати батьком дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26 лютого 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування витрат по сплаті судового збору 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

В іншій частині в позові відмовити.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Апеляційного суду Київської області через Бородянський районний суд Київської області.

Повне рішення суду складене 08 квітня 2021 року.

Головуючий-суддяА.Міланіч