Справа № 490/3876/19
Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Саламатіна О.В., за участю секретаря судового засідання Ковальової Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві подання приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича, боржник ОСОБА_1 , стягувач ПАТ «Дельта Банк», про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа, -

ВСТАНОВИВ:

06.05.2019 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшло подання приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича, в якому він просить суд тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), до виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва по справі № 2-4-7875/2009 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» боргу у сумі 115 716,64 грн.

В обґрунтування вимог посилається на те, що приватним виконавцем були проведені всі можливі необхідні виконавчі дії відповідно до законодавства та боржник навмисно ухиляється від виконання судового рішення.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.05.2019 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю ОСОБА_2 .

Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Черенкової Н.П. від 11.05.2019 року прийнято вказане подання до розгляду.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 13.05.2019 року вищезазначене подання залишено без розгляду.

Не погодившись з ухвалою суду від 13.05.2019 року, приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О. подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 10.06.2019 року зазначену апеляційну скаргу залишено без руху.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 04.07.2019 року апеляційну скаргу повернуто особі, яка її подала.

Постановою Верховного Суду від 02.12.2020 року вищезазначену ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 04.07.2019 року скасовано, справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 09.02.2021 року ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 13.05.2019 року скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

03.03.2021 року матеріали справи повернулись до канцелярії Центрального районного суду м. Миколаєва.

Протоколом передачі судову справу 16.03.2021 року передано судді Черенковій Н.П.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 16.03.2021 року відведено суддю ОСОБА_2 від розгляду вищезазначеного подання.

На підставі розпорядження керівника апарату Центрального районного суду м. Миколаєва Мізюна Р.І. від 02.04.2021 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.04.2021 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В.

02.04.2021 року матеріали справи передано на розгляд судді.

В судове засідання приватний виконавець не з`явився, в подані міститься прохання про розгляд справу у його відсутність.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Постановою приватного виконавця приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д.О. від 28.05.2018 року відкрито виконавче провадження № 56488419 з примусового виконання виконавчого листа № 2-4-7875/2009, виданого 18.02.2010 року Центральним районним судом м. Миколаєва щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 14.06.2007 року у розмірі 146 447,91 грн., судові витрати у розмірі 1 714,47 грн. Ухвалою суду від 30.04.2013 року змінено стягувача на ПАТ «Дельта Банк».

Вищезазначена постанова направлялась боржнику, проте не вручена під час доставки.

За повідомленням від 28.05.2018 року за вихідним № 56488419/8 ДМС України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон: серія НОМЕР_2 , виданий 29.11.2011 року.

16.08.2018 року за вихідним № 56488419 приватним виконавцем на адресу боржника направлено вимогу надати декларацію про доходи та майно боржника.

З копії листа вбачається, що відправлення з вказаною вимогою вручено боржнику не було та повернулось на адресу приватного виконавця з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання».

На запит державного виконавця, Державною прикордонною службою України листом від 30.07.2018 року повідомлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неодноразово (3 рази) перетинав державний кордон України.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої 17.12.2018 року, право власності на нерухоме майно за боржником не зареєстровано.

Згідно відповіді № від 17.12.2018 року УПФУ боржник не отримує пенсію та отримує доходи в ФГ «Поперечного В.В.».

18.12.2018 року приватним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлено для виконання до ФГ «Поперечного В.В.».

Згідно відповіді ДФСУ у боржника відсутні відкриті рахунки у банках та інших фінансових установах, боржник отримує доходи в ТОВ «НФК Трейд».

18.12.2018 приватним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлено для виконання до ТОВ «НФК Трейд».

18.12.2018 року приватним виконавцем винесено постанови про арешт майна боржника, якою накладено арешту на все майно, що належить боржнику, цінності, та інше майно боржника, що знаходиться на зберіганні в банківській установі, у тому числі в індивідуальному банківському сейфі та про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на всі грошові кошти в будь-якій грошовій одиниці та валюті, що містяться на всіх рахунках, у всіх банківських та інших фінансових установах.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань боржник ОСОБА_1 володіє корпоративними правами у вигляді 100% частки у статутному капіталі ТОВ «ПОМАНА ЮГ».

11.01.2019 року приватним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на корпоративні права частку у статутному капіталі в ТОВ «ПОМАНА ЮГ».

11.01.2019 року боржник ОСОБА_1 особисто ознайомився з матеріалами виконавчого провадження та отримав копії документів виконавчого провадження.

Регіональний сервісний центр в Миколаївській області 17.01.2019 року надав приватному виконавцю відомості за вихідним № 31/14-172, що транспортні засоби за боржником на території Миколаївської області не зареєстровані.

23.01.2019 року представник боржника адвокат Пляка С.В. ознайомився з матеріалами виконавчого провадження.

Так, 25.01.2019 року приватний виконавець вже направлялось до Центрального районного суду м. Миколаєва подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 01.02.2019 року відмовлено у задоволенні вказаного подання.

Крім того, Постановою Миколаївського апеляційного суду від 12.04.2019 року апеляційну скаргу приватного виконавця на вищезазначену ухвалу суду від 01.02.2019 року залишено без задоволення.

В мотивувальній частині вказаної постанови зазначено, що подання є передчасним, оскільки ОСОБА_1 був повідомлений про відкриття виконавчого провадження лише 11.01.2019 року.

В ст. 13 Загальної декларації прав людини зазначено, що кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 19.10.73 № 2148-VIII встановлено, що кожному, хто законно перебуває на території будь-якої держави, належить, у межах цієї території, право на вільне пересування і свобода вибору місця проживання. Кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згадані вище права не можуть бути об`єктом жодних обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав та свобод інших осіб і є сумісними з іншими правами, визначеними у цьому Пакті.

Частиною першою статті 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Частиною четвертою ст. 313 Цивільного кодексу України передбачено, що фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Системний аналіз наведених вище норм міжнародного та національного законодавства свідчить про те, що застосування судом обмеження права у вигляді виїзду фізичної особи за кордон має відбуватись з урахуванням його природи як конституційного права громадянина, яке встановлюється ст. 33 Конституції України, ст. 313 Цивільного кодексу України та низкою міжнародних угод, які є частиною національного законодавства України, зокрема Міжнародним пактом про громадянські і політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод (статті 5, 8, 18 Конвенції).

Враховуючи правову природу права особи на вільне пересування як одного із основоположних прав людини і громадянина та переважно майновий характер цивільних спорів, можна дійти висновку про обмеження права на виїзд за кордон у порядку цивільного судочинства як виняткового заходу.

Частиною третьою статті 441 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Поряд з цим, підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон передбачено приписами Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» .

Статтею 6 (п. 5) названого Закону передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів

Аналіз вищевказаних приписів свідчить про те, що обов`язковою умовою для встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи за межі України є ухилення його від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

При цьому, під поняттям «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Сама пособі наявність суми заборгованості за виконавчим документом або відсутність дій стосовно добровільного погашення заборгованості не можуть свідчити про ухилення боржника від виконання зобов`язань, без надання суду достовірних даних про факт такого ухилення.

У справі «Гочев проти Болгарії» (рішення від 26 листопада 2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування).

При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Так, у поданні державного виконавця не наведено жодного обґрунтування щодо конкретних дій боржника, спрямованих на свідоме ухилення від виконання виконавчого листа № 2-4-7875/2009 від 18.02.2010 року.

За таких обставин справи та з урахуванням гарантованого конституційними нормами права особи на вільне пересування, у задоволенні подання слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст. 3 Конституції України, ст.ст. 12, 260, 441 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича, боржник ОСОБА_1 , стягувач ПАТ «Дельта Банк», про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.В. Саламатін