КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5736/2021
Головуючий у суді першої інстанції: Мазур Ю.Ю.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Махлай Л.Д., Ящук Т.І.

секретар - Лащевська Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 серпня 2019 року,

встановив:

у вересні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП, в розмірі 170 506 грн. 41 коп., 25 558 грн. витрат на проведення експертизи та частковий ремонт, інфляційні втрати в розмірі 236 грн. 73 коп., моральну шкоду в розмірі 150 000 грн., а також судові витрати.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20 серпня 2019 року позов було задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 170 506 грн. 41 коп., інфляційні втрати в розмірі 236 грн. 73 коп. та 10 000 грн. моральної шкоди. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_3 , представника відповідача - ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначав, що з вини відповідача 22.11.2015 в м. Києві на перехресті вулиць Антоновича та Ділової сталась ДТП за участю автомобілів марки «Volkswagen Caddy», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 під його керуванням та автомобіля марки «Daewoo», державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 , під його керуванням. В результаті ДТП ОСОБА_1 отримав легкі тілесні ушкодження та було ушкоджено належний йому автомобіль. Оскільки ДТП сталась з вини ОСОБА_2 , що було встановлено постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 21 червня 2016 року, позивач просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 206 331 грн. 14 коп., яка складається з вартості матеріального збитку внаслідок ушкодження автомобіля - 170 506 грн. 41 коп., витрат на проведення експертизи та частковий ремонт - 25 558 грн., витрати на правничу допомогу - 10 000 грн., втрат від інфляції - 236 грн. 73 коп., а також просив стягнути моральну шкоду в розмірі 150 000 грн. та судовий збір в розмірі 4 294 грн. 24 коп.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20 серпня 2019 року позов було задоволено частково - стягнуто з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 170 506 грн. 41 коп., втрати від інфляції - 236 грн. 73 коп., моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 20 серпня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення було відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивачем не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що 22.11.2015 у м. Києві сталась ДТП внаслідок порушення ОСОБА_2 ПДР, що було встановлено постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 21 червня 2016 року. В результаті ДТП було ушкоджено належний позивачу автомобіль, що є підставою для стягнення на його користь матеріального збитку в розмірі 170 506 грн. 41 коп.

Стягуючи інфляційні втрати в сумі 236 грн. 73 коп., суд першої інстанції зазначив, що оскільки є підстави для стягнення заявлених позивачем збитків, то можуть бути задоволені і вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, як вимоги, що є похідними від результату вирішення основної вимоги про стягнення завданої матеріальної шкоди. Однак, суд має зазначити, що загалом вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних не мають правової підстави.

Стягуючи на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що внаслідок ДТП позивач отримав легкі тілесні ушкодження, та виходив з засад розумності та справедливості.

Висновок суду першої інстанції щодо покладення на відповідача відповідальності за спричинену позивачу матеріальну та моральну шкоду є законним та обґрунтованим.

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 21 червня 2016 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП - порушення вимог п. 12.32.3 б), 8.7.3 е). 12.1, 12.3 ПДР України, провадження у справі закрито у зв`язку з закінченням строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Відповідно до частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

В статті 1187 ЦК України закріплено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Доводи апелянта про те, що позивачем не доведено наявність причинно-наслідкового зв`язку між даною ДТП та тілесними ушкодженнями, є необґрунтованими, оскільки в Акті огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, складеному інспектором патрульної служби роти №1 батальйону №2 Управління патрульної служби МВС України в м. Києві Борисовою Г.К. на місці ДТП, вказано, що ДТП з потерпілим і транспортний засіб має пошкодження: радіатор, праве переднє крило, права передня та задня двері, права передня фара, переднє колесо, правий поріг, заднє праве крило, задній бампер, скло правої двері, дах, лобове скло, праве дзеркало, газова установка (а/с 7).

Факт отримання позивачем тілесних ушкоджень в результаті ДТП, яка сталась 22.11.2015 підтверджується також наданою позивачем Випискою із медичної картки № 31531стаціонарного хворого ОСОБА_1 з Київської міської клінічної лікарня швидкої допомоги, згідно якої він перебував на стаціонарному лікуванні з 22.11.2015 по 08.12.2015, основний діагноз: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій м`яких тканин голови та шийного відділу хребта.

У пункті 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Таким чином, судом першої інстанції було правильно визначено підстави та розмір грошового відшкодування моральної шкоди.

Визначаючи розмір відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції посилався на Звіт про визначення вартості матеріального збитку, складений директором ТОВ «Експертно-асистуюча компанія «Довіра» Лепіска А.М. та оцінювачем ОСОБА_5 . Згідно вказаного Звіту вартість відновлювального ремонту КТЗ за витратним підходом була визначена в розмірі 195 626 грн. 75 коп., ринкова вартість КТЗ визначена за порівняльним підходом в розмірі 170 506 грн. 41 коп., коефіцієнт фізичного зносу - 0,7000, вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу - 84 308 грн. 77 коп.

Відповідно до пункту 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Представник відповідача при розгляді справи в суді першої інстанції просила призначити по справі товарознавчу експертизу, на вирішення якої поставити питання про визначення вартості відновлювального ремонту та визначення вартості ушкодженого автомобіля на час ДТП. Однак експертиза проведена не була. При розгляді справи в суді апеляційної інстанції представник відповідача надала Звіт про оцінку матеріального збитку, заподіяного внаслідок ДТП власнику автомобіля марки «Volkswagen Caddy», державний номерний знак НОМЕР_1 , виготовленого на замовлення відповідача ОСОБА_2 . Згідно даного Звіту вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням експлуатаційного зносу становить 82 374 грн., що не суттєво відрізняється від визначеного у Звіті, наданому позивачем.

Оскільки позивач пояснив, що автомобіль ним було відремонтовано та продано, на його користь має бути стягнуто не вартість КТЗ, а вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, що становить 84 308 грн. 77 коп.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 44 та 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц зроблено висновок, що «стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення».

Тому висновок суду першої інстанції про те, що вимоги про сплату інфляційних втрат не мають правової підстави, зроблений з порушенням норм матеріального права та не враховує висновок щодо застосування вказаної норми права, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду. Разом з тим, підтвердженням існування такого зобов`язання з визначеним розміром відшкодування та терміном сплати відповідної компенсації має бути судове рішення. Оскільки підстави та розмір такого відшкодування є предметом встановлення по даній справі, підстави для стягнення інфляційних втрат відсутні.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення розміру матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивача, а в частині вирішення вимоги про стягнення інфляційних втрат рішення слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення - про відмову в задоволенні цієї вимоги.

В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 серпня 2019 року в частині вирішення вимог про стягнення матеріальної шкоди та судового збору змінити та визначити розмір матеріальної шкоди в сумі 84 308 грн. 77 коп. та судовий збір в розмірі 943 грн. 08 коп.

В частині вирішення вимог про стягнення інфляційних втрат рішення суду скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

В іншій частині залишити рішення без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 12 серпня 2021 року.

Головуючий

Судді