Справа № 202/3049/21
Провадження № 4-с/202/42/2021
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

12 серпня 2021 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Бєсєди Г.В.

за участю секретаря: Голобородько О.М.

представника скаржника: Мороза К.Т.

стягувача: ОСОБА_1

представника стягувача: Покровського К.О.

державного виконавця: Штефан С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_2 , стягувач: ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Штефан Світлани Олександрівни, -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_2 зі скаргою в якій просить визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця щодо нескасування арешту майна ОСОБА_2 , який було накладено постановою від 27.08.2019 року у виконавчому провадженні № 53814578 та зобов`язати начальника Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) скасувати арешт майна ОСОБА_2 , який було накладено постановою від 27.08.2019 року.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що при виконанні рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.01.2017 року про стягнення аліментів з нього на утримання сина ОСОБА_3 державним виконавцем Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) накладений арешт на його майно, проте підстави для звернення стягнення на його майно відсутні, оскільки заборгованість з аліментів погашена повністю, аліменти сплачуються щомісячно, тому немає підстав для подальшого продовження арешту майна. Наголошував, що заборгованість зі сплати аліментів утворилась через перерахування аліментів на користь ОСОБА_1 третім особам.

Державний виконавець Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Штефан Світлани Олександрівни надала відзив на скаргу, в якому зазначила, що боржником ОСОБА_2 аліментні зобов`язання не виконувались, була наявна заборгованість, сукупний розмір якої перевищував суму платежів за три місяці, для забезпечення виконання рішення суду та керуючись ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про арешт всього майна боржника. 28.08.2019 року керуючись ст. 71 закону України «Про виконавче провадження» до боржника застосовані заходи, передбачені п. 1-4 ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно довідки - розрахунку заборгованість з періодичних платежів (аліментів) станом на 30.04.2021 року становила 26 718,66 гри. Вказана заборгованість ОСОБА_2 сплачена в повному обсязі та станом на 01.05.2021 року заборгованість за виконавчим провадженням відсутня. 20.04.2021 року державним виконавцем винесено постанову про скасування заходів примусового виконання, однак враховуючи положення п. 7 ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» у державного виконавця відсутні підстави для зняття арешту з майна боржника.

ОСОБА_1 надала письмові пояснення з приводу скарги в яких зазначила, що боржник добровільно рішення суду не виконував, а почав сплачувати аліменти після звернення до виконавчої служби та накладення арешту на його майно. Наголошувала, що боржник тільки з травня 2020 року офіційно працевлаштований та отримує мінімальну заробітну плату, але при цьому аліменти з червня 2020 року по березень 2021 року не сплачував, а тому працевлаштування боржника не є гарантією сплати аліментів.

Представник ОСОБА_2 скаргу підтримав та просив задовольнити.

ОСОБА_1 на її представник заперечували щодо задоволення скарги.

Державний виконавець Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Штефан Світлана Олександрівна зазначала, що скарга є безпідставною та необґрунтованою. Просила суд відмовити в задоволенні скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступних висновків.

Статтею ст. 447 ЦПК України передбачено право сторін виконавчого провадження звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Така ж можливість оскарження дій чи бездіяльності державного виконавця передбачена Законом України «Про виконавче провадження», зокрема, у ст. 74 вказаного Закону, де зазначено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст.ст.6,13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», Reports 1997II, п. 40; рішення у справі «Бурдов проти Росії», заява № 59498/00, п. 34, ECHR 2002III, та рішення від 06 березня 2003 року у справі «Ясюнієне проти Литви», заява № 41510/98, п. 27).

Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (рішення від 7 червня 2005 року у справі «Фуклев проти України», заява № 71186/01, п. 84).

Саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно матеріалів справи в Чечелівському відділі державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває виконавче провадження № 53814578 з примусового виконання виконавчого листа 202/6951/18 виданого 21.01.2019 року Індустріальним районним судом міста Дніпропетровська про зміну розміру аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2017 року у цивільній справі № 202/6941/16-ц та стягувано з ОСОБА_2 аліменти на утримання спільного сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1 500 грн., до досягнення дитиною віку повноліття.

27.08.2019 року постановою державного виконавеця Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Штефан С.О. накладено арешт на майно боржника.

28.08.2019 року до боржника застосовані заходи передбачені п. 1-4 ч. 9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», а саме винесені наступні постанови: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та холощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Згідно довідки - розрахунку, що міститься в матеріалах ВП53814578 заборгованість з періодичних платежів (аліментів) станом на квітень 2021 року становить 26 718,66 грн.

Вказана заборгованість ОСОБА_2 сплачена в повному обсязі в розмірі 26 720 грн. та станом на 30.04.2021 року заборгованість за вказаним виконавчим провадженням відсутня.

20.04.2021 року державним виконавцем відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту 19 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № «512/5» державним виконавцем винесено постанову про скасування заходів примусового виконання.

Звертаючись до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, ОСОБА_2 , посилаючись на відсутність заборгованості зі сплати аліментів, вказував на наявність підстав для зняття арешту з належного йому майна.

Частиною другою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Відповідно до статті 48, 56 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Згідно з частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Частинами четвертою, п`ятою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Доказів наявності в боржника, станом на теперішній час, щомісячного доходу, грошових коштів, достатніх для виконання рішення суду про сплату аліментів ним ні державному виконавцеві, ні суду надано не було, порушень державним виконавцем вимог закону не встановлено.

Отже, виконавець за правилами статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» позбавлений повноважень зняти арешт, накладений постановою від 27.08.2019 року, оскільки скаржником не наведено та не доведено належними та допустимими доказами підстав для такого рішення, визначених у вичерпному переліку частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

За таких обставин, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, врахувавши відсутність у боржника іншого майна та/або способу забезпечення виконання рішення суду про стягнення періодичних платежів, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги.

Аналогічні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 31 січня 2018 року у справі № 336/61690/17 (провадження № 61-29992св18), від 22 квітня 2021 року у справі № 742/819/20 (провадження № 61-565св21), від 28 квітня 2021 року у справі № 577/4889/19(провадження № 61-5670св20).

Керуючись ст.ст. 12, 13, 447-451 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_2 , стягувач: ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Штефан Світлани Олександрівни - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Повний текст ухвали суду складено 16.08.2021 року.

Суддя Г.В. Бєсєда