ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1528/21 Справа № 214/7377/17 Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2021 року м.Кривий Ріг

справа № 214/7377/17

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Кислиця І.В.

сторони:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт»

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 вересня 2020 року, яке ухвалено суддею Поповим В.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» звернулась з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позову зазначено, що 13.09.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем було укладено Кредитний договір №014/03-03/05/752, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 415000 доларів США зі сплатою 12,5% річних, строком до 12.09.2017 року.

13.09.2007 року, у забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №014/03-03/05/752 від 13.09.2007 року, між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем було укладено Договір наступної іпотеки № 014/03-03/05/752/1 від 13.09.2007 року, згідно умов якого відповідач передав у іпотеку банку нерухоме майно, а саме: окремо розташовану двоповерхову нежитлову будівлю, загальною площею 1379,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

20.05.2010 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем було укладено Додаткову угоду №014/03-03/05/752/1 до Кредитного договору № 014/03-03/05/752 від 13.09.2007 року, відповідно до якої сторонами досягнуто згоди про розмір та кількість траншів, встановлено новий графік повернення кредиту та сплати процентів, тимчасово надані кредитні канікули на період з 20.05.2010 року по 19.10.2010 року зі сплати кредиту, врегульовано заборгованість позичальника, строк сплати якої настав.

Між тим, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за вказаним Кредитним договором, станом на 04.12.2017 року у відповідача утворилась заборгованість за кредитним договром, яка складає 211504,75 доларів США заборгованості за тілом кредиту та процентами та 1267879 грн. 61 коп. - пені за тілом кредиту та процентами, з яких: 153829,81 долари США заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 54674,94 долара США заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами; 931954 грн. 23 коп. - пеня за порушення строків оплати суми кредиту (тіло кредиту); 335925 грн. 38 коп. пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитними коштами.

24.10.2017 року на адресу відповідача було надіслано вимогу №140-9/5-1692 про виконання порушеного зобов`язання, яке було отримано ОСОБА_1 особисто 22.11.2017 року, але яка залишилась без відповіді.

13.03.2013 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було ухвалено рішення за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості за Кредитним договором № 014/03-03/05/752 від 13.09.2007 року, яке набрало законної сили 27.09.2013 року.

Посилаючись на наведене вище, уточнивши позовні вимоги, в останній їх редакції, позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 014/03-03/5/752 від 13.09.2007 року у сумі 194 406,43 доларів США з яких: 136731,49 доларів США заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 57674,94 доларів США заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами, звернути стягнення на предмет іпотеки за Договором наступної іпотеки № 014/03-03/05/752/1 від 13.09.2007 року, посвідченого нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дацко Я.О. та зареєстрованого в реєстрі за №9641, а саме: окремо розташовану двоповерхову нежитлову будівлю, загальною площею 1379,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності відповідачеві, шляхом проведення електронних прилюдних торгів з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», шляхом проведення прилюдних торгів по ціні предмета іпотеки, що визначатиметься при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, а також стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 вересня 2020 року позов задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки за Договором наступної іпотеки від 13.09.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дацко Я.О. та зареєстрованого в реєстрі за №9641, а саме: комплекс нежитлових будівель, який складається з нежитлової будівлі літ. А-2, загальною площею - 1379,4 кв.м.; нежитлової будівлі літ. Б-1, загальною площею 103,1 кв.м.; навісу літ. В, загальною площею 31,0 кв.м., з врахуванням всіх реконструкцій, добудов, надбудов та/або самочинного будівництва (у тому числі, але не виключно, споруджених нових будівель, споруд тощо), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , в рахунок погашення заборгованості останнього перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» за Кредитним договором № 014/03-03/5/752 від 13.09.2007 року у розмірі 194406,43 доларів США, з яких: 136731,49 доларів США заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 57674,94 доларів США заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами, шляхом проведення прилюдних торгів по ціні предмета іпотеки, що визначатиметься при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» витрати зі сплати судового збору у розмірі 1600 грн., а також витрати з оплати комісійної судово-економічної експертизи у розмірі 38000 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення по справі про відмову в задоволені позовних вимог позивача посилаючись на те, що судом помилково не застосовано строк позовної давності, оскільки Банк використав своє право на повне дострокове повернення заборгованості за кредитним договором № № 014/03-03/5/752 від 13.09.2007 року звернувшись 14.09.2012 році до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/03-03/5/752 від 13.09.2007 року, отже строк позовної давності щодо вимоги по договору іпотеки сплив 15.09.2015 року, оскільки слив строк позовної давності по основному зобов`язанню.

Крім того, суд першої інстанції звернув стягнення на предмет іпотеки в рахунок заборгованості по процентам та пені, які були нараховані після звернення з позовом про повне дострокове повернення заборгованості за кредитним договором № 014/03-03/5/752 від 13.09.2007 року.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Сторони по справі, належним чином повідомлені про час та дату розглялу справи, в судове засідання не з`явились.

Пунктами 10, 11 частини 2 статті 2 ЦПК України визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно ч. 1 ст. 371 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами ст. 17 Конвенції, жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Вищенаведені положення закону направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які беруть участь у справі.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вищенаведених норм Конвенції та практики Європейського суду, вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін по справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 13.09.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем було укладено Кредитний договір №014/03-03/05/752, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 415000 доларів США зі сплатою 12,5% річних, строком до 12.09.2017 року (том 1 а.с.29-32).

13.09.2007 року, у забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №014/03-03/05/752 від 13.09.2007 року, між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем було укладено Договір наступної іпотеки № 014/03-03/05/752/1 від 13.09.2007 року, згідно умов якого відповідач передав у іпотеку банку нерухоме майно, а саме: окремо розташовану двоповерхову нежитлову будівлю, загальною площею 1379,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (том 1 а.с.37-39).

20.05.2010 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем було укладено Додаткову угоду №014/03-03/05/752/1 до Кредитного договору № 014/03-03/05/752 від 13.09.2007 року, відповідно до якої сторонами досягнуто згоди про розмір та кількість траншів, встановлено новий графік повернення кредиту та сплати процентів, тимчасово надані кредитні канікули на період з 20.05.2010 року по 19.10.2010 року зі сплати кредиту, врегульовано заборгованість позичальника, строк сплати якої настав (том 1 а.с.34-35).

13.03.2013 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було ухвалено рішення за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості за Кредитним договором № 014/03-03/05/752 від 13.09.2007 року в розмірі 2 280 751, 46 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредитку в розмірі 268 478,58 доларів США , заборгованості по несплаченим процентам за користування кредитом в розмірі 15 865,30 доларів США, заборгованості за пенею за порушення строків повернення кредиту та сплати процентів в розмірі 999,73 доларів США. Вказане рішення суду набрало законної сили 27.09.2013 року (том 1 а.с.42).

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за вказаним Кредитним договором, станом на 06.10.2017 року у відповідача утворилась заборгованість за кредитним договром, яка складається із 153 829,81 доларів США заборгованості за тілом кредиту; 54674,94 доларів США заборгованості по сплаті процентів за користування кредитними коштами; 864 476,87 грн. - пені за порушення строків оплати суми кредиту (тіло кредиту); 314 594,79 грн. - пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитними коштами у зв`язку з чим 24.10.2017 року на адресу відповідача було надіслано вимогу №140-9/5-1692 про виконання вказаного порушеного зобов`язання протягом 30 днів, яка була отримана ОСОБА_1 особисто 22.11.2017 року, але яка залишилась без відповіді (том 1 а.с.40-41).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач, уточнивши 14 лютого 2020 року позовні вимоги та відмовившись від позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 пені за порушення строків оплати суми кредиту та пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом у загальній сумі 1267879 грн. 61 коп., та вказана відмова була прийнята судом першої інстанції та ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 08.07.2020 року було закрито провадження у справі в частині позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» про стягнення з ОСОБА_1 пені за порушення строків оплати суми кредиту та пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом у загальній сумі 1267879 грн. 61 коп., просив в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 014/03-03/5/752 від 13.09.2007 року у сумі 194 406,43 доларів США з яких: 136731,49 доларів США заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 57674,94 доларів США заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами, звернути стягнення на предмет іпотеки за Договором наступної іпотеки № 014/03-03/05/752/1 від 13.09.2007 року, посвідченого нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дацко Я.О. та зареєстрованого в реєстрі за №9641, а саме: окремо розташовану двоповерхову нежитлову будівлю, загальною площею 1379,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності відповідачеві, шляхом проведення електронних прилюдних торгів з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», шляхом проведення прилюдних торгів по ціні предмета іпотеки, що визначатиметься при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, а також стягнути з відповідача судові витрати.

Задовольняючи позовні вимоги позивача суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для їх задоволення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, однак не може погодитись з визначеним судом першої інстанції розміром заборгованості за кредитним договором, в рахунок якої має бути звернуто стягнення на предмет іпотеки, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Можливість і порядок звернення стягнення на предмет іпотеки передбачені, у тому числі, й ст. 35-37 Закону України «Про іпотеку».

Частиною 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

За змістом ст. 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації, за умови подання будь-якою із сторін клопотання про необхідність визначення такої ціни (крім реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах).

У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Отже, з аналізу вищевказаних положень закону вбачається, що чинним законодавством передбачений порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки, як шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, так і позасудове (добровільне) врегулювання згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі.

Так, судом установлено, що 13.09.2007 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем укладено Договір наступної іпотеки №014/03-03/05/752/1.

Розділом 6 вищевказаного Договору передбачено порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Так, п.6.3 Договору наступної іпотеки передбачено право іпотекодержателя вимагати дострокового виконання зобов`язань за Кредитним договором, забезпеченого цією іпотекою, а якщо його вимога не буде задоволена звернути стягнення на предмет іпотеки, зокрема, у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим Договором або Кредитним договором. Відповідно до п. 6.4 Договору наступної іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; шляхом продажу іпотекодержателем предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку»; згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Отже, оскільки Кредитним договором встановлений обов`язок позичальника повертати позику частинами (з розстроченням), а позичальником допущено неналежне виконання зобов`язань, то позивач, як правонаступник АТ «Райффайзен Банк Аваль», відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, набув права вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.

13.03.2013 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було ухвалено рішення за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості за Кредитним договором № 014/03-03/05/752 від 13.09.2007 року в розмірі 2 280 751, 46 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредитку в розмірі 268 478,58 доларів США , заборгованості по несплаченим процентам за користування кредитом в розмірі 15 865,30 доларів США, заборгованості за пенею за порушення строків повернення кредиту та сплати процентів в розмірі 999,73 доларів США.

Разом з тим, укладеним Договором наступної іпотеки, а саме п.6.1, сторони узгодили, що у разі порушення боргового зобов`язання, умов Кредитного договору або умов цього Договору, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення у строк не менш ніж 30 днів та попереджає про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вимоги. Також п. 6.5 вищевказаного Договору передбачено, що у випадку невиконання іпотекодавцем письмової вимоги про усунення порушення зобов`язання за цим договором або за Кредитним договором у встановлений строк, вимоги іпотекодержателя задовольняються за рахунок предмета іпотеки.

Так, АТ «Райффайзен Банк Аваль» 24.10.2017 року було надіслано відповідачу повідомлення вимогу про виконання порушеного зобов`язання, в якому зазначено розмір наявної заборгованості, вимогу в 30-денний строк виконати порушене зобов`язання у повному обсязі, а також попереджено, що у разі невиконання вимоги протягом 30-ти днів АТ «Райффайзен Банк Аваль» залишає за собою право стягнути заборгованість у примусовому порядку шляхом звернення до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Вказану вимогу надіслано поштовим зв`язком та відповідачем отримано особисто 22.11.2017 року (том 1 а.с.40,41).

Оскільки позичальник ОСОБА_1 не виконав належним чином взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, які забезпечені іпотекою, тому відповідно до положень ст.12 Закону України «Про іпотеку» у позивача, на момент зверненя до суду з даним позовом, виникло право звернення стягнення на предмет іпотеки, в зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що позовні вимоги позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки.

У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

З системного аналізу положень ст.589 ЦК України, ч.1 ст.33, ст.39 Закону України «Про іпотеку» можна дійти висновку, що лише правильно визначивши розмір кредитної заборгованості можна ухвалювати рішення про звернення стягнення цієї суми на предмет іпотеки.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем по справі, згідно уточнених позовних вимог, зроблено розрахунок заборгованості за кредитним договором, станом на 04 грудня 2017 року, на загальну суму 194 406,43 доларів США з яких: 136731,49 доларів США заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 57674,94 доларів США заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами (том 1 а.с.193-200).

В заяві про зменшення (уточнення) позовних вимог вбачається, що відповідач по справі здійснював часткове погашення заборгованості по кредиту за виконавчим листом, виданим на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.03.2013 року, тому сума заборгованості за тілом кредиту зменшилась до 136731,49 доларів США, отже суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що в рахунок заборгованості за тілом кредиту в сумі 136731,49 доларів США має бути звернуто стягнення на предмет іпотеки.

При цьому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково визначив розмір заборгованості по сплаті процентів за користування кредитними коштами в сумі 57674,94 доларів США, з огляду на наступне.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Отже, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилось у березні 2011 року на час звернення банка до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення достроково заборгованості за кредитним договором.

Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.

Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.

За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в Постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Наведений вище висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, та від вказаного висновку не було відступлено в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 березня 2021 року у справі № 913/71/20.

Отже, в даному випадку, оскільки рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.03.2013 року було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за Кредитним договором № 014/03-03/5/752 від 13.09.2007 року 15 865,30 доларів США заборгованості по несплаченим процентам за користування кредитом в порядку ст. 1048 ЦК України, ні Банк, ні позивач по справі, не мали відповідного права нараховувати передбачені Кредитним договором № 014/03-03/5/752 від 13.09.2007 року проценти, тому, звернення стягнення на предмет іпотеки має бути саме в рахунок заборгованості по несплаченим процентам за користування кредитом в сумі 15 865,30 доларів США, оскільки позовних вимог за ст. 625 ЦК України позивачем не заявлено.

У зв`язку з наведеним вище, колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд першої інстанції звернув стягнення на предмет іпотеки в рахунок заборгованості по процентам, які були нараховані після звернення з позовом про повне дострокове повернення заборгованості за кредитним договором № 014/03-03/5/752 від 13.09.2007 року.

При цьому не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом помилково не застосовано строк позовної давності, оскільки Банк використав своє право на повне дострокове повернення заборгованості за кредитним договором № 014/03-03/5/752 від 13.09.2007 року звернувшись 14.09.2012 році до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/03-03/5/752 від 13.09.2007 року, отже строк позовної давності щодо вимоги по договору іпотеки сплив 15.09.2015 року, оскільки сплив строк позовної давності по основному зобов`язанню, так як рішення суду про стягнення заборгованості не змінює змісту у відповідного правовідношення характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав, відповідне зобов`язання продовжує існувати. Отже, саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє ані кредитного договору, ані відповідного договору іпотеки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення.

Наведений вище висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про те, що в даному випадку у зв`язку з ухваленням 13.03.2013 року рішення Дзержинським районним суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про стягнення з боржника ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, Договір наступної іпотеки № 014/03-03/05/752/1 від 13.09.2007 року, не припинив свою дію, тому, станом на 14 грудня 2017 року, тобто на момент подачі позову, позивачем не пропущено строк позовної давності на звернення до суду з даним позовом.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд неправомірно звернув стягнення на предмет іпотеки в рахунок заборгованості по пені, яка була нарахована після звернення з позовом про повне дострокове повернення заборгованості за кредитним договором № 014/03-03/5/752 від 13.09.2007 року, оскільки ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 08.07.2020 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок заборгованості по пені у загальній сумі 1267879 грн. 61 коп.

Також колегією суддів не приймається до уваги клопотання відповідача про закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що 09.03.2021 року за заявою позивача було припинено іпотеку та обтяження зі спірного майна а саме: нежитлової будівлі, загальною площею 1379,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки як на момент звернення до суду з позовом, так і на момент ухвалення рішення судом першої інстанції, вказані відповідачем обставини не існували, в той час як відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Наведені відповідачем аргументи мають бути враховані при примусовому виконанні рішення суду.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції змінити в частині розміру процентів, в рахунок яких звернуто стягнення на предмет іпотеки за Договором наступної іпотеки від 13.09.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дацко Я.О. та зареєстрованого в реєстрі за №9641, а саме: комплекс нежитлових будівель, який складається з нежитлової будівлі літ. А-2, загальною площею - 1379,4 кв.м.; нежитлової будівлі літ. Б-1, загальною площею 103,1 кв.м.; навісу літ. В, загальною площею 31,0 кв.м., з врахуванням всіх реконструкцій, добудов, надбудов та/або самочинного будівництва (у тому числі, але не виключно, споруджених нових будівель, споруд тощо), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , із зменшенням їх з 57674,94 доларів США до 15 865 доларів США 30 центів.

Крім того рішення суду підлягає зміні в частині розміру загальної суми заборгованості, в рахунок якої звернуто стягнення на предмет іпотеки за Договором наступної іпотеки від 13.09.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дацко Я.О. та зареєстрованого в реєстрі за №9641, а саме: комплекс нежитлових будівель, який складається з нежитлової будівлі літ. А-2, загальною площею - 1379,4 кв.м.; нежитлової будівлі літ. Б-1, загальною площею 103,1 кв.м.; навісу літ. В, загальною площею 31,0 кв.м., з врахуванням всіх реконструкцій, добудов, надбудов та/або самочинного будівництва (у тому числі, але не виключно, споруджених нових будівель, споруд тощо), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , із зменшенням цієї суми з 194406,43 доларів США доларів США до 152596 доларів США 79 центів.

В іншій частині рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.255, 367,374,377,381-383 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 вересня 2020 року змінити в частині розміру процентів, в рахунок яких звернуто стягнення на предмет іпотеки за Договором наступної іпотеки від 13.09.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дацко Я.О. та зареєстрованого в реєстрі за №9641, а саме: комплекс нежитлових будівель, який складається з нежитлової будівлі літ. А-2, загальною площею - 1379,4 кв.м.; нежитлової будівлі літ. Б-1, загальною площею 103,1 кв.м.; навісу літ. В, загальною площею 31,0 кв.м., з врахуванням всіх реконструкцій, добудов, надбудов та/або самочинного будівництва (у тому числі, але не виключно, споруджених нових будівель, споруд тощо), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , зменшивши їх з 57674,94 доларів США до 15 865 (п`ятнадцять тисяч вісімсот шістдесят п`ять) доларів США 30 центів.

Рішення суду змінити в частині розміру загальної суми заборгованості, в рахунок якої звернуто стягнення на предмет іпотеки за Договором наступної іпотеки від 13.09.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дацко Я.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 9641, а саме: комплекс нежитлових будівель, який складається з нежитлової будівлі літ. А-2, загальною площею - 1379,4 кв.м.; нежитлової будівлі літ. Б-1, загальною площею 103,1 кв.м.; навісу літ. В, загальною площею 31,0 кв.м., з врахуванням всіх реконструкцій, добудов, надбудов та/або самочинного будівництва (у тому числі, але не виключно, споруджених нових будівель, споруд тощо), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , зменшивши цю суму з 194406,43 доларів США доларів США до 152596 (сто п`ятдесят дві тисячі п`ятсот дев`яносто шість) доларів США 79 центів.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 06 квітня 2021 року.

Головуючий:

Судді: