Провадження № 2/643/996/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2021 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: Новіченко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання: Бабельник І.В.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_1

про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач) про зменшення розміру аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова у справі № 643/7770/14-ц від 18.09.2014 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини від усіх видів заробітку до 1/6 частини усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позову до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач вказує на те, що згідно з рішенням Московського районного суду м. Харкова у справі № 643/7770/14-ц від 18.09.2014 з нього стягуються аліменти на користь відповідача на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця з 29.05.2014 року до досягнення повноліття дитини. 08.09.2018 року позивач уклав шлюб з ОСОБА_4 , від якого у них народилась донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Його теперішня дружина перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, тобто не працює і знаходиться на його утриманні. У зв`язку із зміною сімейного стану, погіршенням матеріального становища, позивачу тяжко матеріально виплачувати аліменти на утримання сина визначеному рішенням суду розмірі, що стало підставою звернення до суду із даним позовом.

Відповідач у відзиві на позов проти задоволення позову заперечив, оскільки зміна сімейного стану позивача не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. При цьому, відповідач посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 16.09.2020 у справі № 565/2071/19. Водночас, позивачем не надано доказів на підтвердження погіршення його матеріального стану.

Позивач у відзиві на позов з доводами відповідача не погодився та зазначив, що на даний час його матеріальне становище значно погіршилося, на його утриманні знаходиться неповнолітня донька та дружина, яка наразі не працює та перебуває у відпустці по догляду за дитиною.

Відповідач, у свою чергу, подав заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив, що аргументи позивача є безпідставними, оскільки він є працездатною особою молодого віку, не позбавлений можливості працювати, доказів про поганий стан здоров`я та про погіршення фінансового стану не подав, а тому вважає, що позивач має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному судом розмірі. Свою позицію відповідач також обґрунтовує правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 565/2027/19.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є батьком, а відповідач матір`ю неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 19.02.2014 року.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18.08.2014 у справі № 643/7770/14-ц стягнуто з позивача аліменти на користь відповідача на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця з 29.05.2014 року до досягнення повноліття дитини.

23.10.2014 року державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження № 45162969 з примусового виконання виконавчого листа № 643/7770/14-ц від 18.09.2014

08.09.2018 року позивач уклав шлюб з ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 08.09.2018 року серії НОМЕР_2 .

Від даного шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась дитина ОСОБА_5 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 від 02.05.2019 року.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивач з 27.06.2019 року працює у ТОВ «ССК ТМ» на посаді слюсара, та згідно з наявною в матеріалах справи довідкою № 5363 від 05.11.2020 його дохід за період з січня по жовтень 2020 року склав 118 319, 30 грн., з яких утримання 73 723, 16 грн., сума до виплати 44 596, 14 грн., утримано по виконавчих листах 47 623, 56 грн.

Дружина позивача ОСОБА_6 працює у ТОВ «Сільпо-Фуд» продавцем продовольчих товарів та перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 21.06.2019 по 23.04.2022 року (наказ № 164/МПВ234к від 20.06.2019).

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19, статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Відповідач зазначає, що зміна сімейного стану не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів та посилається на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19.

Водночас, в цій же постанові, як зазначалось вище, Верховний Суд підкреслив, що зміна сімейного стану є самостійною тане залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Підсумовуючи такий підхід до визначення дійсних обставин для застосування правил статті 192 СК України, можна дійти висновку, що зміна сімейного стану є самостійною (достатньою) та незалежною, але не безумовною (беззастережною) обставиною для зменшення розміру утримання.

Отже, логічний зв`язок обставин, передбачених статтею 192 СК України, з обов`язком утримувати дитину, свідчить, що зміна сімейного стану є достатньою підставою для зменшення розміру аліментів тоді, коли ці обставини впливають на можливість виплачувати аліменти у раніше визначеному розмірі.

У даній справі зміна сімейного стану позивача та створення нової сім`ї зумовила появу додаткових утриманців - малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дружини ОСОБА_6 , яка здійснює догляд за дитиною, а тому теж потребує матеріальної допомоги чоловіка.

Зміна сімейного стану призвела до появи нових матеріальних (аліментних) зобов`язань у позивача, що у будь-якому разі вплинуло на матеріальний стан позивача та можливість надавати утримання сину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у раніше визначеному розмірі.

У даній справі, після реєстрації нового шлюбу позивачем та народження в сім`ї позивача доньки, перебування дружини позивача у відпустці по догляду за дитиною не могло не вплинути на майновий стан позивача, оскільки народження нового члена сім`ї потребує відповідно додаткових коштів на його утримання. Відсутність заробітку у дружини позивача в період перебування у відпустці по догляду за дитиною та отримання нею соціальної допомоги у розмірі також вплинуло на майновий стан позивача, оскільки окрім новонародженої доньки він повинен в силу ст. ст. 75, 84 СК України утримувати й дружину.

Зазначене вище вказує на зміну майнового стану позивача як боржника за аліментними зобов`язаннями щодо сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Погіршення матеріального стану позивача стало наслідком не зменшення його заробітку або доходу, а викликано появою нових утриманців (дружини та доньки) через зміну сімейного стану.

Тому посилання відповідача на те, що позивачем не доведено погіршення його матеріального стану, за встановлених обставин не мають визначального правового значення.

Посилання відповідача на висновок Верховного Суду у постанові від 16.09.2020 у справі № 565/2071/19, відповідно до якого зміна сімейного стану позивача, а саме народження другої дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, судом не береться до уваги, оскільки обставини, встановлені судом у вказаній справі не є тотожними обставинам у даній справі, що розглядається судом. Натомість, суд звертає увагу на позицію Верховного Суду у вказаній постанові, а саме: «аналіз статті 192 СК України дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів».

Крім того, заперечуючи позов та посилаючись на порушення інтересів сина ОСОБА_3 , відповідачем не зазначено та не доведено, що сплата аліментів у новому розмірі не спроможна забезпечити дитині рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Враховуючи вищевикладене та з урахуванням встановлених обставин даної справи, суд вважає за необхідне змінити розмір аліментів, які підлягають стягненню з позивача на користь ОСОБА_1 на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова у справі № 643/7770/14-ц від 18.08.2014 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини до 1/5 частини усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Зменшення розміру аліментів з 1/4 частини до 1/5 на утримання неповнолітнього сина, на думку суду, є розумним, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом щодо захисту прав неповнолітньої дитини.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з урахуванням наведеного.

Керуючись ст. ст. 11, 81, 141, 247, 263-265, 268, 280-284 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1.Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів задовольнити частково.

2.Зменшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова у справі № 643/7770/14-ц від 18.08.2014 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини до 1/5 частини усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили до досягнення дитиною повноліття.

3.В іншій частині позову відмовити.

4. Рішення може бути оскаржено у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 .

6. Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 .

Повне рішення складено 07.04.2021 року.

Суддя Н.В. Новіченко