ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3905/21 Справа № 195/1397/20 Суддя у 1-й інстанції - Скрипченко Д. М. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді - Деркач Н.М.,

суддів: Ткаченко І.Ю., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Бондаренка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки та піклування Томаківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки та піклування Томаківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів (а.с.1-13).

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що відповідачка є матір`ю малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданого 16 травня 2017 року Томаківським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №49.

Згідно рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2020 року шлюб між ним та відповідачкою розірвано.

Відповідно до витягу з протоколу №2 засідання комісії з питань захисту прав дитини при Томаківській районній державній адміністрації від 04 червня 2020 року місце проживання спільної дитини визначено за ним по АДРЕСА_1 , що підтверджується також довідками Виконавчого комітету Томаківської селищної ради від 31 серпня 2020 року №05-20/502-ЧМ, №05-19/245-ЧМ та актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 11 вересня 2020 року.

Відповідачка за місцем реєстрації не проживає, місце її знаходження йому не відоме, з дитиною не спілкується, матеріальної допомоги не надає, долею дитини не цікавиться.

У зв`язку з чим, ОСОБА_2 просив суд позбавити ОСОБА_1 батьківських прав по відношенню до малолітньої дитини - ОСОБА_3 та стягнути з відповідачки аліменти на її утримання.

Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав по відношенню до малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 03 вересня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття, на користь ОСОБА_2 .. Також стягнуто з відповідачки на користь позивача сплачений по справі судовий збір в сумі 840,80 гривень (а.с.67-68).

Не погодившись з указаним рішенням суду відповідачка звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 70-77).

Апеляційна скарга мотивована тим, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено, а належних та допустимих доказів винної поведінки відповідачки та ухилення її від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення батьківських прав відносно доньки, позивачем надано не було.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, оскільки, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, тому вважає його законним і обґрунтованим.

Інші учасники процесу не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів не оскаржується, а отже в цій частині не є предметом перегляду в апеляційному порядку.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 доводяться батьками малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданого 16 травня 2017 року Томаківським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №49 (а.с. 8).

Згідно витягу з протоколу № 2 від 04 червня 2020 року засідання комісії з питань захисту прав дитини при Томаківській районній державній адміністрації визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_2 , оскільки мати не проживає з дитиною, у батька дитини задовільні умови проживання для дитини, є кімната, ліжко, постіль, іграшки, одяг.

Довідка №05-19/275-ЧМ від 31 серпня 2020 року, видана Виконавчим комітетом Томаківської селищної ради Томаківського району Дніпропетровської області, підтверджує, що дитина ОСОБА_3 проживає разом зі своїм батьком ОСОБА_2 , який її утримує.

Висновок органу опіки та піклування Томаківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області за вих. №01-45-1423/0/377-20 від 25 вересня 2020 року свідчить про можливість позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 по відношенню до її малолітньої дочки ОСОБА_3 враховуючи, що відповідачка ухиляється від обов`язку по вихованню дитини, матеріально не утримує, долею дитини не цікавиться.

Близько року ОСОБА_1 за місцем реєстрації не проживає, місце її знаходження не відоме, матеріально дочку не утримує, участі у вихованні дитини не приймає, до серпня 2020 року не телефонувала взагалі, з`явилася лише 31 серпня поточного року та почала телефонувати батькові дитини.

Опитані в ході судового засідання у суді першої інстанції свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 також підтвердили, що ОСОБА_1 покинула свою дитину ОСОБА_3 після того, як їй виповнився один рік, після того зникла з місця проживання, не бачили щоб вона цікавилася дитиною.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції керувався п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України про те, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, та аналізуючи наявні докази, дійшов висновку, що вони переконливо свідчать про ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину із пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться із дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини.

У пункті 16 Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і кожен в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц.

Судова практика щодо застосування положень статті 164СК України є усталеною.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвалюючи рішення, місцевим судом не враховано, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

Як вбачається з матеріалів справи та визнається сторонами, відповідачка дійсно протягом тривалого часу не спілкувалася з малолітньою донькою, яка проживає разом зі своїм батьком позивачем у справі.

Разом з тим, належних та допустимих доказів винної поведінки та ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення її батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивачем не надано.

Аналізуючи висновок органу опіки та піклування Томаківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області за вих. №01-45-1423/0/377-20 від 25 вересня 2020 року, колегія суддів вважає, що він є недостатньо обґрунтованим, не містить відомостей про з`ясування органом опіки та піклування реального відношення матері до виховання доньки, посилань на наявність достатньої та переконливої документальної бази, що характеризує особистість матері, а також установлення факту саме ухилення ОСОБА_1 від виконання батьківських обов`язків (а не невиконання таких обов`язків).

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Проте, матеріали справи не містять негативні характеристики, докази винної поведінки ОСОБА_1 та умисного ухилення її від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а посилання позивача щодо ухилення від виконання відповідачкою батьківських обов`язків не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Крім того, ОСОБА_1 заперечувала проти позбавлення її батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 ..

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» - виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що родинний зв`язок між матір`ю і донькою можливо відновити, а тому не вбачається доведеності обставин необхідності застосування до відповідачки такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання.

На підставі викладеного та враховуючи, що рішення суду в оскаржуваній частині постановлено з порушенням норм матеріального права, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частинні позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 3 та частини 13 ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідачки слід стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 362, 00 грн..

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2021 року в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки та піклування Томаківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1 362, 00 грн..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Н.М. Деркач

Судді: І.Ю. Ткаченко

, М.М. Пищида