Справа № 265/2194/20
Провадження № 2/265/100/21
У Х В А Л А

про зупинення провадження у справі

09 квітня 2021 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Костромітіної О.О.,

за участю секретаря Муратової Д.К.,

під час підготовчого судового засідання цивільної справи за позовом адвоката Галемського Сергія Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Галемський С. М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я. В обґрунтування позову зазначає, що 24 січня 2015 року внаслідок скоєння терористичного акту шляхом артилерійського обстрілу мікрорайону Східний Орджонікідзевського району м. Маріуполя Донецької області ОСОБА_1 одержала тяжкі тілесні ушкодження у вигляді вогнепальних осколкових поранень попередкового відділу хребта, забій, розмноження спинного мозку і корінців на рівні першого-другого поперекових хребців з наявністю чужорідного тіла (осколку) першого поперекового хребця, що ускладнилося нижнім пара парезом до елегії в правій нижній кінцівці та порушенням функції тазових органів. Рішенням виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 18.07.2018 № 339 позивачці наданий статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів. Внаслідок отриманих осколкових поранень позивачці 15.09.2015 року встановлена інвалідність категорії дитина інвалід підгрупи «А».

За фактом ушкодження здоров`я позивачки та обстрілу мікрорайону Східний Лівобережного району (Орджонікідзевський на момент 24.01.2015) м. Маріуполь Донецької області головним слідчим управління СБУ розпочато розслідування щодо вказаного злочину з правовою кваліфікацією ч.3 ст. 258 КК України. Позивачка є потерпілою у кримінальному провадженні № 0000047.

Позивачка вважає, що відповідач зобов`язаний виплатити спричинену їй моральну шкоду, яка полягала у вкрай тяжких і незворотних моральних та фізичних стражданнях та хвилюваннях, спричинених нею тілесних ушкоджень, незабезпеченням відповідачем права на життя і здоров`я, гарантованому ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 27 Конституції України. Просила суд стягнути з Державного бюджету України на її користь спричинену їй моральну шкоду у розмірі 1500 000 гривень.

Особа, яка діє в інтересах Кабінету міністрів України ОСОБА_2 , надіслав до суду клопотання про зупинення провадження по справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Першою судовою палатою Касаційного цивільного суду Верховного суду судового рішення у цивільній справі 237/2571/17, предметом розгляду якої є відшкодування шкоди, яка заподіяна терористичним актом відповідно до Закону України «Про боротьбу з тероризмом». Також надіслав до суду заяву з проханням провести підготовче судове засідання без його участі.

Представник відповідача Державної казначейської служби також надіслав до суду клопотання про зупинення провадження по даній цивільній справі до закінчення касаційного перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 635/6172/17, предметом розгляду якої є аналогічні правовідносини, оскільки єдність у практиці застосування одних й тих самих норм права поліпшуватиме громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також сприятиме утвердженню довіри до судової влади в цілому. Також просив суд провести судове засідання без його участі.

Представник позивачки адвокат Галемський С.М. надіслав до суду заяву з проханням провести підготовче судове засідання без його участі.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного.

Збройна агресія Російської Федерації проти України розпочалася 20 лютого 2014 року (пункт 1 Заяви Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», затвердженої Постановою Верховної Ради України від 21 квітня 2015 року № 337-VIII).

У преамбулі Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» вказано, що збройна агресія Російської Федерації розпочалася з неоголошених і прихованих вторгнень на територію України підрозділів збройних сил та інших силових відомств Російської Федерації, а також шляхом організації та підтримки терористичної діяльності, Російська Федерація чинить злочин агресії проти України та здійснює тимчасову окупацію частини її території за допомогою збройних формувань Російської Федерації, дії Російської Федерації на території окремих районів Донецької та Луганської областей грубо порушують принципи та норми міжнародного права, зокрема шляхом: систематичного недодержання режиму припинення вогню та продовження обстрілів цивільних об`єктів та інфраструктури, що спричиняють численні жертви серед цивільного населення.

Тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року (стаття 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»).

Здійснення юрисдикції над територією є необхідною умовою для того, щоб держава могла нести відповідальність за дії або бездіяльність, які їй можна приписувати, що породжують твердження про порушення прав і свобод.

В той же час зобов`язання держави Україна стосовно поваги та захисту прав людини не зникають повністю і в умовах збройного конфлікту, і у випадку втрати контролю над частиною власної території.

Правові висновки щодо застосування положень статті 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» та статті 21 Кодексу цивільного захисту України, статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при вирішенні питання щодо відшкодування шкоди, завданої при проведенні антитерористичної операції викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 вересня 2019 року у справі № 265/6582/16-ц, провадження № 14-17цс19.

Суд вважає, що існує гостра потреба у вирішенні питання про застосування норм права при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої смертю (ушкодженням здоров`я) цивільних осіб на території проведення Антитерористичної операції (Операції об`єднаних сил), у тому числі на території, яка є неконтрольованою.

У відповідності до статті 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини.

Відповідно до статті 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право кожного на життя охороняється законом. Нікого не може бути умисно позбавлено життя інакше ніж на виконання смертного вироку суду, винесеного після визнання його винним у вчиненні злочину, за який закон передбачає таке покарання.

Відповідно до статті 2 Конвенції державу може бути притягнуто до відповідальності за порушення права на життя в одному із двох таких випадків:

1) у матеріальному аспекті (невиконання позитивного зобов`язання держави), що може бути здійснено за умови наявності однієї з двох обставин: держава умисно чи протиправно заподіяла смерть особі; держава не вжила необхідних практичних превентивних заходів для захисту життя осіб, які перебувають під її юрисдикцією;

2) у процесуальному аспекті - держава не здійснила ефективного розслідування факту порушення матеріального аспекту статті 2 Конвенції.

У той же час позитивне зобов`язання держави щодо запобігання порушенням статті 2 Конвенції не повинно покладати на державу непосильний та надмірний тягар, зважаючи на труднощі у діяльності правоохоронних органів, непередбачуваність поведінки людей, необхідність оперативного реагування на ситуації тощо.

Ефективність розслідування передбачає, що компетентні органи мають діяти з належною наполегливістю і за своєю ініціативою порушувати провадження, яке здатне, по-перше, встановити обставини, за яких сталась подія, та недоліки діяльності системи; по-друге, встановити, хто саме був причетний до події. Вимога щодо публічності також застосовується у цьому контексті.

Положення преамбули та статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказують на те, що Високі Договірні Сторони зобов`язалися забезпечити повагу до прав людини шляхом гарантії цих прав. Гарантування прав людини з боку держави може здійснюватися як активними діями, так і утриманням від вчинення будь-яких дій. Така діяльність держави по гарантуванню прав людини пов`язана з видами зобов`язань з боку держав-учасниць Конвенції, якими є негативні та позитивні.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (стаття 13 Конвенції).

Засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці; використанню засобів захисту не повинні невиправдано та необґрунтовано перешкоджати дії чи бездіяльність органів влади держави-відповідача.

З огляду на те, що судова практика у цій категорії спорів не може бути визнана сталою та існує очевидна необхідність у формуванні єдиної правозастосовчої практики, вирішенні питання щодо застосування норм міжнародних договорів та національного права, і ці проблемні питання належать до компетенції Великої Палати Верховного Суду як інституції, діяльність якої спрямована на вирішення виключної правової проблеми в цілях забезпечення однакового застосування судами норм матеріального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 листопада 2020 року дійшов висновку про наявність підстав для передачі на розгляд Великої палати Верховного Суду аналогічної справи № 635/6172/17 за позовом до держави України в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи за касаційною скаргою Кабінету Міністрів України на рішення Харківського районного суду Харківської області від 24 квітня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 30 липня 2019 року.

У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України зазначено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі. Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Оскільки у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду переглядається судове рішення у подібних правовідносинах, суд вважає за необхідне зупинити провадження по даній цивільній справі, внаслідок чого задовольняє клопотання представника Державної казначейської служби.

При цьому суд не знаходить підстав для задоволення клопотання особи, яка діє в інтересах Кабінету Міністрів України Вірченко Ю.М., про зупинення провадження по справі дозакінчення перегляду в касаційному порядку Першою судовою палатою Касаційного цивільного суду Верховного суду судового рішення у цивільній справі 237/2571/17, оскільки ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного від 11 грудня 202 касаційне провадження по даній цивільній справі зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 635/6172/17.

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України, пунктом 14 частини першої статті 253 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Зупинити провадження у цивільній справі за позовом адвоката Галемського Сергія Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою палатою Верховного суду справи №635/6172/17 за позовом до держави України в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Маріуполя Донецької області.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 09 квітня 2021 року.

Суддя О.О. Костромітіна