Справа № 682/259/21
Провадження № 2/682/293/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2021 року Славутський міськрайонний суд Хмельницької області в складі: головуючого судді Шевчука В.В., за участю секретаря Придачук Г.Л., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 , представника органу опіки Шаргородської Н.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Славутського міськрайонного суду Хмельницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Славутської міської ради Хмельницької області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

01.02.2021 до суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

В обґрунтування поданого позову ОСОБА_1 вказує, що від шлюбу з відповідачем, який розрізано за рішенням суду, має сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Як вказує позивач, ще з народження дитини відповідач не проявляв зацікавленості життям сина, приділяв йому мало уваги. Вже понад рік сина не провідує, участі у його житті та вихованні не приймає, не приїжджає, щоб побачитись з дитиною, не телефонує, не цікавиться, чи відвідує дитина дошкільний заклад, участі в заходах закладу не приймає. Окрім того позивач вказує, що її відомо, що ОСОБА_3 має щомісячні заробітки в розмірі не менше 20 тис. грн., оскільки працює на будівництві. У зв`язку із наведеними обставинами позивач просить позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягувати відповідача аліменти на утримання сина в розмірі ј всіх видів його доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 26 листопада 2020 року і до повноліття дитини.

05.03.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача ОСОБА_3 , в якому останній визначає позов частково. Вказує, що дійсно працює у м. Бердичів Житомирської області на тимчасових заробітках упродовж двох років. З вересня 2020 року у відповідача з позивачем склалися неприязні стосунки, оскільки остання перешкоджала йому брати участь у вихованні дитини. Як зазначає відповідач, після розірвання шлюбу, приїжджаючи до м. Славута, він завжди телефонував колишній дружині з проханням побачити сина, провести з ним час. В останнє це мало місце на Різдвяні свята. Відповідач мав намір побачитись з дитиною, однак позивач не дала для цього можливості та пояснила, що дитина забула батька. Відповідач вказує, що колишня дружина чинить відповідні перешкоди у спілкуванні із сином, у зв`язку із чим ОСОБА_3 не має можливості брати участь у його вихованні. ОСОБА_3 вказує, що має бажання спілкуватися із сином, оскільки він любить свою дитину та усвідомлює свій батьківський обов`язок щодо участі у виховання дитини. Окрім того, відповідач звернувся до Служби у справах дітей виконавчого комітету Славутської міської ради із заявою про встановлення днів/годин побачення з дитиною в порядку ст. 153 СК України, що свідчить про те, що він має бажання брати участь у вихованні дитини. Щодо стягнення аліментів відповідач зазначає, що у зв`язку із тим, що він має нерегулярний дохід, вважає за доцільне розмір аліментів визначити в твердій грошовій сумі, розмір яких попередньо узгодити з позивачкою. Також відповідач вказує, що сплачує аліменти на утримання доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що слід врахувати при визначенні розміру аліментів.

ОСОБА_1 в судовому засіданні поданий позов підтримала. Вказала, що відповідач не виконує свої батьківських обов`язків відносно сина ОСОБА_5 , не цікавиться його життям, дуже рідко навідує та не надає матеріальної допомоги. Позивач пояснила суду, що її колишній чоловік не бачиться з дитиною мотивуючи це тим, що він постійно зайнятий на роботі у м. Бердичів. ОСОБА_1 повідомила, що відповідач виїжджає працювати на тривалий час (на два, три, шість місяців), протягом якого не з`являвся, не дзвонив до сина, не цікавився його життям та потребами, не передавав коштів та подарунків. Окрім того позивач вказала, що відповідач ніколи не приходив до дитячого садочку, який відвідує ОСОБА_5 , не спілкувався з вихователями, не відвідував дитячі заходи та свята. ОСОБА_1 повідомила, що вона не чинила перешкоди у спілкуванні батька з сином, однак на даний час син забув про батька, не питає про нього, тому матір вважає, що побачення із відповідачем можуть травмувати малолітню дитину.

Представник позивача просила позов задовольнити, оскільки вважає, що в судовому засіданні повністю доведено факт ухилення ОСОБА_3 від виконання батьківських обов`язків відносно малолітнього сина ОСОБА_5 . Вказала, що відповідач не бере участі у вихованні дитини, матеріально не забезпечує сина та не виявляє бажання з ним спілкуватись. За твердженням представника позивача, бажання спілкуватись з дитиною у відповідача виникло вже після подачі позовної заяви до суду. Враховуючи наведене представник позивача вважає за доцільне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав, а також стягувати з останнього аліменти на користь позивача на утримання сина, починаючи стягнення з дня звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про видачу судового наказу, що передбачено ЦПК України.

Відповідач в судовому засіданні визнав позов частково, а саме погодився сплачувати аліменти на утримання сина у сумі 1500 грн. щомісячно. Щодо позовної вимоги про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 заперечував. Відповідач повідомив суду, що усвідомлює свої батьківські обов`язки по відношенню до сина ОСОБА_5 , оскільки любить свою дитину та бажає із ним спілкуватись. Вказав, що має обмежену можливість у побаченнях із сином, оскільки працює у м. Бердичів та рідко приїжджає до м. Славута. Окрім того ОСОБА_3 повідомив, що останнім часом стосунки з колишньою дружиною погіршились, після розірвання шлюбу ОСОБА_1 чинить перешкоди у спілкуванні із сином, не відповідає на телефонні дзвінки та повідомлення, вказує, що дитина забула батька та більше не запитує про нього. За словами ОСОБА_3 , до розірвання шлюбу між сторонами він бачився із сином та позивачкою, вони разом проводили час, гуляли та купували необхідні речі для дитини. Однак в останнє ОСОБА_3 бачив сина у серпні 2020 року, після цього позивача ігнорувала його прохання зустрітися із дитиною. Щодо надання коштів на утримання дитини відповідач повідомив, що працює не офіційно, його заробіток є нестабільним, окрім того, він сплачує аліменти на утримання доньки ОСОБА_8 у сумі 1500 грн. Відповідач повідомив суду, що після засідання органу опіки та піклування він виконав усі рекомендації, надіслав колишній дружині гроші для сина, домовився з позивачкою про зустріч із дитиною. Однак ОСОБА_1 в визначений час та дату, а також напередодні, не відповідала на телефонні дзвінки та повідомлення. ОСОБА_3 проси суд не позбавляти його батьківських прав відносно сина.

Представник відповідача підтримав позицію свого довірителя та вказав, що ОСОБА_3 усвідомлює свої батьківські обов`язки та бажає брати участь у житті сина, про що свідчать як і матеріали справи, зокрема, скріншоти переписки сторін у месенджері та спільні фотографії, зроблені протягом 2019-2020 років, так і поведінка відповідача, який звернувся до органу опіки і піклування із заяво про визначення порядку спілкування із сином та з`явився на засідання органу опіки, в судове засідання та заперечує проти задоволення позову. Представник відповідача заперечував той факт, що ОСОБА_3 виявив бажання брати участь у житті сина після подачі позовної заяви до суду, оскільки оглянуті в судовому засіданні фотографії та переписки із соціальних мереж датовані 2019-2020 роками. Окрім того, представник відповідача вказав, що позивач чинить перешкоди у спілкуванні батька із сином. Враховуючи наведені обставини представник відповідача просив відмовити у позові в частині позбавлення ОСОБА_3 батьківських права. В частині стягнення аліментів на утримання сина представник відповідача зауважив, що ОСОБА_3 є офіційно не працевлаштованим, має мінливий дохід та вже є платником аліментів на утримання доньки. Тому ОСОБА_4 просив стягувати з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_5 у сумі, яку визнає відповідач, 1500 грн.

Представник органу опіки і піклування Шаргодорська Н.І. заперечувала щодо позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_5 та підтримала аналогічний висновок Органу опіки та піклування Славутської міської ради Хмельницької області про недоцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав.

В судовому засіданні у якості свідків були допитані ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13

ОСОБА_10 , матір позивачки, яка проживає разом із нею, повідомила суду, що ОСОБА_3 за сином не доглядає, його життям не цікавиться, коштів на утримання дитини не надає. Окрім того ОСОБА_10 вказала, що ОСОБА_3 постійно перебуває на роботі та не бачиться з сином по кілька місяців. Разом із тим свідок повідомила, що раніше відповідач частіше бачився з дитиною та надав ОСОБА_1 кошти на його утримання, однак протягом останнього року відповідач не надав матеріальної допомоги сину, лише кілька разів купував одяг та іграшки. ОСОБА_10 вказала, що за малолітнім ОСОБА_5 доглядають вони з донькою, матеріально його утримують, виховують, спілкуються із вихователями в садочку, а відповідач участі в житті дитини не бере.

Свідок ОСОБА_11 повідомила суду, що проживає на одній вулиці із позивачем та часто навідує її разом із дитино. Свідок вказала, що раніше ОСОБА_3 приходив до свого сина, вони разом гуляли та спілкувались. Однак протягом останнього часу відповідач до дитини не приходить, на свята не вітає, подарунки та гроші не передає.

ОСОБА_13 , яка перебуває у цивільному шлюбі з братом відповідача, повідомила суду, що ОСОБА_3 цікавиться життям свого сина, любить його та хоче із ним бачитись, та бачився раніше досить часто. Зокрема свідок вказала, що з жовтня 2019 року по березень 2020 року вона разом із братом проживала у квартирі, куди періодично (1-2 рази на місяць) приїжджав відповідач ОСОБА_3 . Свідок вказала, що неодноразово позивач ОСОБА_1 разом із сином ОСОБА_5 приходила у цю квартиру до відповідача, де вони усі разом проводили час. Окрім того, за словами свідка, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 гуляли із сином, ходили на дитячі майданчики та за покупками. Їй відомо, що в останнє ОСОБА_3 бачився із сином влітку, оскільки після того стосунки у колишнього подружжя погіршилися. ОСОБА_13 повідомила, що вона була свідком того, як ОСОБА_3 телефонував своїй колишній дружині з метою побачитись з дитиною, одна ОСОБА_1 на телефоні дзвінки не відповідала.

Свідок ОСОБА_12 , двоюрідна сестра відповідача повідомила суду, щодо вересня 2020 року відповідач регулярно бачився із сином та ОСОБА_1 , вони разом гуляли, проводили спільно час, ходили купувати дитині усі необхідні речі. Однак з вересня 2020 року позивач не дає батькові бачитись із дитиною, ігнорує телефонні дзвінки та повідомлення.

Заслухавши пояснення сторін, їхніх представників, а також свідків, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що за даними копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Славутським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с. 7).

За рішенням Славутського міськрайонного суду від 14 січня 2021 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано (а.с. 8).

Як видно із довідки про склад сім`ї від 20.01.2021 № 561/26-14, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , значиться зареєстрованим разом із матір`ю ОСОБА_1 (а.с. 9).

Відповідно до довідки Дошкільного начального закладу Ясла-садок №2 «Подоляночка» від 25 січня 2021 року № 01, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно відвідує вказаний дошкільний навчальний заклад. За період відвідування закладу в дитячий садок постійно приводить та забирає мама ОСОБА_1 , зрідка - бабуся ОСОБА_10 . З вихователями та помічником вихователя спілкується ОСОБА_1 , яка вносить кошти за харчування дитини та здає внески у благодійний фонд закладу. Батько дитини ОСОБА_3 жодного разу дошкільний заклад не відвідував, усаті у заходах, організованих закладом для вихованців та їх батьків, жодного разу не приймав, життям дитини в садку не цікавився, з працівниками закладу ніколи не спілкувався (а.с. 10).

За даними довідки № 18 від 21.01.2021, виданого сімейним лікарем Скред Т.І. , з часу підписання декларації з дитиною на прийом до лікаря приходить мама ОСОБА_1 . Батько дитини ОСОБА_3 з дитиною не приходив, його станом здоров`я не цікавився (а.с. 11).

Надаючи правову оцінку вказаним відносинам суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини (далі Конвенції), суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно статті 27 Конвенції батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття.

Згідно з п.15 постанови Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до п. 16 вказаної Постанови, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Факт заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав свідчить про інтерес батька до дитини (постанова Верховного суду від 06 травня 2020 року у справі №753/2025/19 (провадження №61-1344св20).

Згідно з вимогами ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що предметом доказування по даній справі є факт неналежного виконання батьківських обов`язків відповідачем ОСОБА_3 відносно свого малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Додані позивачем по позову докази не підтверджують факт умисного, систематичного невиконання ОСОБА_3 своїх батьківських обов`язків відносно сина ОСОБА_5 , що не може слугувати підставою для задоволення позову.

Жодних інших доказів, які б дійсно підтверджували регулярне невиконання відповідачем батьківських обов`язків щодо виховання сина позивачем не надано.

Більше того матеріали справи, а саме листування сторін та заява ОСОБА_3 до органу опіки і піклування про визначення часу побачень із сином, свідчить про те, що відповідач проявляє ініціативу у спілкуванні з сином та бажає брати участь у його житті. Зазначені обставини в судовому засіданні підтверджено показаннями свідків.

Також судом береться до уваги Висновок Органу опіки та піклування Славутської міської ради Хмельницької області від 02.04.2021 № 04-31/446, згідно із яким позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав є недоцільним.

Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не доведено факт ухилення відповідача від виконання ним батьківських обов`язків щодо своєї дитини в розумінні ст.164 СК України.

В зв`язку з наведеним позовні вимоги про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав є необґрунтованими та недоведеними, а тому позов у цій частині не підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання сина, суд враховує наступне.

Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст.181СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно вимог ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.183 та ст.184 СК України, за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно з ч.2 ст.182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки у розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, однак в той же час позивачем не доведено обставин, передбачених ч. 1 ст. 182 СК України, зокрема щодо працевлаштування відповідача та його платоспроможності.

В той же час відповідач вказав, що працює неофіційно, підтвердив факт отримання нерегулярного доходу та не заперечує щодо визначення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. щомісячно до досягнення сином повноліття.

Окрім того судом береться до уваги те, що відповідач сплачує аліменти на утримання доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік», прожитковий мінімум дітей віком від до 6 років з 1 січня 2021 року складає 1921 грн.

В позовній заяві позивач просить стягувати аліменти на утримання сина з 26 листопада 2020 року, тобто з дня подання нею до суду заяви про видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 . Ухвалою Славутського міськрайонного суду від 15 січня 2021 року у видачі судового наказу було відмовлено на підставі ч. 9 ст. 165 ЦПК України.

Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Суд вважає, що стороною позивач невірно протлумачено ст. 191 СК України, оскільки стягнення аліментів з дня звернення до суду із заявою про видачу судового наказу стосується виключно наказного провадження.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Таким чином, враховуючи вимоги ч.1 ст.182 та ст.183 Сімейного кодексу України та матеріали справи, суд вважає, що розмір стягуваних аліментів з відповідача на користь позивача на утримання дитини слід зазначити у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн., щомісячно починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 182, 183, 191 СК України, ст.ст. 12, 141, 263-265, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ) аліменти на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 ) на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця міста Славута Хмельницької області, в твердій грошовій сумі 1500 грн. (одна тисяча п`ятсот гривень), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 01.02.2021 і до повноліття дитини.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на корить держави 454 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні) судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Хмельницького апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Шевчук В. В.