печерський районний суд міста києва
Справа № 757/7455/21-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Вовк С. В.,

при секретарі судових засідань - Брачун О. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві у залі судових засідань цивільну справу за поданням приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корольова Вадима Вячеславовича про примусове проникнення до житла боржника у межах виконавчого провадження № 62728362 від 04 серпня 2020 року ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

08 лютого 2021 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Корольов В. В. звернувся до суду із вказаним поданням про примусове проникнення до житла боржника у виконавчому провадженні № 62728362 від 04 серпня 2020 року з примусового виконання виконавчого напису, виданого 25 липня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарською І. А., зареєстрованого за № 938.

Згідно з частиною другою статті 439 ЦПК України, суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

У судове засідання приватний виконавець не з`явився.

Як вказано у поданні приватного виконавця, приватним нотаріусом Войнарською І. А. видано ОСОБА_2 виконавчий напис № 938 від 25 липня 2020 року, згідно з яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 , яка є поручителем за виконання всіх зобов`язань ТОВ «Генеральний резервний фонд», що виникли з договору № 190418/DR від 19 квітня 2018 року та договору відступлення права вимоги (цесії) на користь громадянина США ОСОБА_2 , невиплачені у строк з 24 червня 2020 року на підставі договору поруки від 06 грудня 2019 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарською І. А., за реєстраційним номером 1675, грошові кошти у розмірі 33 453 480, 00 грн, що за офіційним курсом НБУ станом на 25 липня 2020 року складає 1 200 000, 00 доларів США, сума зобов`язань за договором поруки, строком повернення якої настав 24 червня 2020 року.

Згідно із змістом подання, приватний виконавець Корольов В. В. постановою від 04 серпня 2020 року почав виконавче провадження № 62728362 про стягнення з ОСОБА_1 та надалі застосовував заходи примусового виконання, зокрема, накладено арешт на грошові кошти у банківських установах, на транспортні засоби боржника та інші виконавчі дії. Окрім того, було виявлено нерухоме майно на території проведення Операції об`єднаних сил, де приватний виконавець не має можливості описувати та реалізовувати виявлене майно на публічних торгах у рахунок погашення заборгованості.

Посилаючись на інформацію з Витягу № 12848242 від 05 серпня 2020 року з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, приватний виконавець вказав, що боржник ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проте, відповідно до листа № 062/14-8950 (И-2020) від 26 серпня 2020 року Київське підприємство Київської міської Ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» зазначений об`єкт нерухомості - квартира АДРЕСА_2 , на праві власності не зареєстрована за боржником.

Положеннями ст. 30 Конституції України передбачено, що не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року).

В Україні як правовій державі визнається і діє принцип верховенства права (стаття 1 частина перша статті 8 Конституції України), який передбачає панування права в суспільстві і вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом, завданням якого є, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України.

Відповідно до статті 439 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», на яку у поданні посилається приватний виконавець, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 6 частини третьої вказаної статті виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Відповідно до пункту 13 частини шостої тієї ж статті виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Виходячи з системного тлумачення вказаних норм законодавства щодо виконавчого провадження, суд звертає увагу на те, що право виконавця на звернення до суду з поданням про примусове проникнення у тому разі, якщо необхідно проникнути до житла чи іншого володіння, яке безпосередньо належить фізичній особі-боржнику, для вчинення відповідних виконавчих дій, а також до володіння іншої особи, в тому числі й юридичної, в якому знаходиться майно фізичної особи-боржника.

Разом з тим, звернувшись до суду із вказаним поданням, приватний виконавець не додав до нього належні докази, які підтверджували б обставини, викладені у поданні, та на які містяться посилання у ньому, зокрема, відсутні докази належного повідомлення боржника про відкрите стосовно нього виконавче провадження, копії документів, виданих ним у межах виконавчого провадження, копії відповідей та листів, отриманих у ході виконавчих дій.

Отже, приватним виконавцем не надано суду доказів наявності фактичних обставин, за наявності яких суд прийшов би до висновку про законність надання дозволу на проведення виконавчої дії - на примусове проникнення до квартири проживання боржника.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до вимог ст.ст. 3, 8, 9, 21, 30, 129, 129-1 Конституції України, ст.ст. 1-23, 439 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні поданням приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корольова Вадима Вячеславовича про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 , відмовити.

Апеляційна скарга може бути подана на судове рішення протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва.

Суддя С. В. Вовк