Справа № 478/966/21 Провадження № 2-о/478/45/2021
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2021 року смт.Казанка

Суддя Казанківського районного суду Миколаївської області Іщенко Х.В., перевіривши матеріали заяви ОСОБА_1 до Казанківського районного сектора управління державної міграційної служби України в Миколаївській області про встановлення факту постійного проживання на території України, -

В С Т А Н О В И В:

03.08.2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даною заявою до Казанківського РС УДМС України в Миколаївській області про встановлення факту постійного проживання на території України.

Відповідно до вимог ч. 9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Перевіривши матеріали вказаної заяви, суд дійшов висновку, що вона підлягає залишенню без руху, оскільки не відповідає вимогам 175-177 ЦПК України, тому не може бути прийнята до розгляду.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ЦПК України). Обов`язок доказування у спірній категорії справ покладається на позивача.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України від 18.01.2001 року «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 р.) або набрання чинності Законом № 2235-ІІІ (13 листопада 1991р.).

Таким чином, для встановлення факту належності до громадянства України, відповідно до положень ст.256 ЦПК України, предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів:

- постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року;

- постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 р.;

- постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року;

- постійного проживання дитини на території України станом на 13 листопада 1991 р.

Виходячи зі змісту вимог, заявник просить встановити - факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Згідно вимог ЦПК України, звернення до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів особи здійснюється шляхом пред`явлення позову, форма і зміст якого повинні відповідати вимогам ст. ст.175, 177 ЦПК України.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити зміст позовних вимог; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

На думку суду заява подана без додержання вимог, передбачених ст. 175 ЦПК України, а саме, заявником не надано доказів, що підтверджують кожну заявлену обставину, або наявність підстав для звільнення від доказування.

Так заявницею не надано доказів його проживання на території України з часу народження, по 1974 рік (закінчення як було зазначено в поданій заяві школу інтернат в м. Очаків Миколаївської області). Вище означені дані можливо отримати в архівних установах за запитом заявника.

Не надано доказів проживання заявниці за вказаним місцем проживання (с. Новобризулівка Баштанського району Миколаївської області) в період часу с 1991 року по 1995 рік.

Надані витяги з погосподарської книги за 1991-1995 рік на думку суду не є належними та допустимими доказами, оскільки не мають конкретної дати (які є ключовими) з якого часу заявниця проживала за вказаним місцем реєстрації.

З огляду записів по господарської книги вбачається, що заявниця працювала в КСП «Нове життя». Архівні документи з трудового архіву також містять інформацію, на підставі яких достотемно можливо встановити факт проживання у вказаний період часу за вище означеною адресою.

Вище означені документи також можливо отримати за запитом заявника.

Заявницею зазначено, що з 1995 року вона проживала в смт. Казанка Миколаївської області. Проте жодних доказів наведеному факту заявницею не надано. На думку суду, факт проживання заявницею на території Казанківської селищної ради протягом 16 років повинно містити документальне підтвердження вище означеному факту (купівля та/або найм житла, працевлаштування, медичне обслуговування, соціальний захист тощо).

Крім вище означеного, суд зазначає, що на підтвердження зазначеним у заяві фактам постійного проживання на території України заявниця може надати особисте листування, папери ділового характеру, платіжні документи тощо.

Відповідно до ст. 185 ЦПК України, позовна заява, подана без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 ЦПК України, підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення вказаних недоліків.

Керуючись ст. ст.175, 185, 294 ЦПК України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 , зацікавлена особа: Казанківський районний сектор управління державної міграційної служби України в Миколаївській області про встановлення факту постійного проживання на території України, - залишити без руху.

Повідомити заявнику про необхідність усунення недоліків заяви, викладених у мотивувальній частині судового рішення, у десятиденний термін з дня отримання копії цієї ухвали.

Роз`яснити заявнику, що в разі не усунення недоліків заяви в установлений судом строк заява буде вважатись неподаною та повернута їй з усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Іщенко Х.В.