ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/4684/20 Номер провадження 22-ц/814/726/21Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О. А. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Гальонкіна С.А., Карпушина Г.Л.

імена (найменування) сторін:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Акціонерне товариство «Альфа-Банк»

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк»

на рішення Київського районного суду м. Полтави, ухвалене 24 грудня 2020 року у складі судді Самсонової О.А.

по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом та просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 1485 від 03 липня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А. про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що у вересні 2020 року вона отримала копію постанови № 62903685 від 28 серпня 2020 року про відкриття виконавчого провадження, винесеної приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Скрипником В.Л.

Зазначала, що виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Михайленка С.В. № 1485 від 03 липня 2020 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру за адресою АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 491 966,97 грн.

Вказувала, що вона укладала кредитний договір з АКІБ «УкрСиббанк», а про те, що первісний кредитор відступив права вимоги за кредитним договором на користь АТ «Альфа-Банк» їй повідомлено не було.

Вважає, що виконавчий напис вчинено нотаріусом всупереч вимогам закону, оскільки йому не були надані необхідні для цього документи, а розмір заборгованості за кредитним договором не є безспірним.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 24 грудня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А. 03 липня 2020 року за № 1485 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржило АТ «Альфа-Банк», просило скасувати його та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду, в частині, що переглядається апеляційним судом, відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, 27 вересня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №0.

Згідно пункту 1.1. вказаного Договору банк зобов`язується надати позичальнику, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати та повернути банку кредит в сумі 300000 грн. та сплатити проценти, комісію в порядку і на умовах визначених цм договором.

Згідно пункту 1.2. кредитного договору надання кредиту здійснюється у наступний строк: 27 вересня 2007 року. Позичальник в будь-якому випадку зобов`язаний повернути банку кредит в повному обсязі в терміни, визначені графіком погашення кредиту, але в будь-якому випадку не пізніше 26 вересня 2018 року (а.с. 13-16).

Для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 27 вересня 2007 року між ТОВ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_1 передала в іпотеку квартиру загальною площею 125,0 кв.м., житловою площею 62,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 17-19).

Відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, укладеного 08 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк», що діє у договорі як продавець, та ПАТ «Дельта Банк», що діє як покупець, продавець передав, а покупець прийняв права вимоги за договорами кредиту, за що сплатив ціну купівлі (а.с.56).

Відповідно до додатку 1 «Перелік прав вимоги за кредитами» до вказаного договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року за вказаним договором ПАТ «Дельта Банк» набув прав вимоги до ОСОБА_1 за договором № 0 від 27 вересня 2007 року (а.с. 56, зворот).

09 грудня 2019 року між АТ «Альфа-Банк» та ПАТ «Дельта Банк», яке є правонаступником первісного кредитора АКІБ «УкрСиббанк», укладено договір №2098/К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги. Згідно умов цього договору новий кредитор АТ «Альфа-Банк» набуває права в обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги Банку до позичальників, заставодавців (іпотекодавців), поручителів, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконувати обов`язки боржників за кредитними договорами, договорами поруки, іпотеки, застави, і т.д.

Згідно додатку до даного договору, до АТ «Альфа-Банк» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором №0 від 27 вересня 2007 року (а.с.57-63).

03 липня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А. вчинено виконавчий напис за реєстровим номером № 1489, відповідно до якого запропоновано звернути стягнення на майно, а саме: на квартиру загальною площею 125,0 кв.м, житловою площею 62,2 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 , з метою погашення заборгованості, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання позичальником умов кредитного договору за період з 09 грудня 2019 року по 18 травня 2020 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки такий висновок узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, що врегульовує спірні правовідносини.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів .

Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Зазначене повною мірою було враховано місцевим судом, який дослідив поданий нотаріусу розрахунок заборгованості та встановив, що така заборгованість не має безспірного характеру.

З матеріалів справи вбачається, що із наданих АТ «Альфа-Банк» доказів не вбачається за можливе встановити правову підставу нарахування заборгованості ОСОБА_1 за період з 09 грудня 2019 року по 18 травня 2020 року.

Апелянт вказує на відповідність додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Проте, АТ «Альфа-Банк» не надає доказів того чи існувала заборгованість взагалі та чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі.

Звертаючись із позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню боржник здійснює захист своїх цивільних прав у правовідносинах зі стягувачем, а не з нотаріусом.

За таких обставин, місцевим судом правомірно надано аналіз безспірності заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «Альфа-Банк», у тому числі наявності правових підстав для її нарахування.

Встановивши відсутність достатніх доказів наявності правової підстави для нарахування заборгованості, а також наявність очевидних суперечностей щодо розміру заборгованості з урахуванням закінчення строку кредитування, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Посилання апелянта на те, що позивачем не надано доказів щодо дійсного розміру заборгованості за кредитним договором, не заслуговують на увагу, оскільки в межах даного спору судом надається оцінка безспірності заборгованості, а не встановлення суми коштів, що підлягають стягненню з боржника.

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість апелянтом наведено не було.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 24 грудня 2020 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді С.А. Гальонкін

Г.Л. Карпушин