Провадження № 2-з/638/370/21
УХВАЛА

Іменем України

19 липня 2021 року суддя Дзержинського районного суду м. Харкова Шишкін О.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в обґрунтування якої зазначив, що він готує позовну заяву до ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних, інфляційних витрат та процентів за користування чужими грошовими коштами.

Зазначає, що 18.04.2012 р. між ним у якості покупця та ОСОБА_2 у якості продавця було укладено Попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом ХМ НО Десятниченко О.В., зареєстрований за № 863, згідно з умовами якого сторони взяли па себе зобов`язання у майбутньому, у строк до «17» годин 00 хвилин 18.10.2012 р. укласти Договір купівлі-продажу наступного об`єкта нерухомості: земельна ділянка № НОМЕР_1 для ведення особистого селянського господарства площею 0,2072 га, яка має кадастровий № :03:008:0357, що розташована за адресою: Харківська область, Харківський район, Циркунівська сільська рада.

18.10.2012 р. між ним та відповідачем було укладено Договір про внесення змін до Попереднього договору від 18.10.2012, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Десятниченко О. В., зареєстрований за № 2460, згідно з яким пункт 3 Попереднього договору було викладено у новій редакції: «договір купівлі-продажу повинен бути укладений до 17 годин 00 хвилин 31.12.2013 включно у приватного нотаріуса ХМНО Десятниченко О. В. за адресою: АДРЕСА_1 ».

Згідно з п. 5 Попереднього договору я передав Відповідачу гроші у сумі 78000 грн під час підписання Попереднього договору.

У п. 8 Попереднього договору зазначено, що сторони встановлюють наступні штрафні санкції: ОСОБА_2 у випадку невиконання Попереднього договору (відмови укласти договір купівлі-продажу цього майна, неподання ним нотаріусу в необхідний термін документів, необхідних для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Неприбуття до нотаріуса для укладення договору купівлі-продажу, ненадання згоди на відчуження об`єкту, за наявності інших обставин, внаслідок яких договір купівлі-продажу не буде укладений з його вини до 17 годин 00 хвилин 31.12.2013 р. включно сплачує 156000 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м, Харкова від 21.12.2015 р. у справі № 638/3029/15-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного .руду Харківської області від 05.09.2016 р. та постановою Верховного Суду встановлено факт невиконання відповідачем зобов`язань за попереднім договором, задоволено позовні вимоги повністю та стягнуто з ОСОБА_2 на користь заявника суму штрафних санкцій у розмірі 156000,00 грн.

Тобто зобов`язання по сплаті зазначеної грошової суми встановлено безпосередньо Попереднім договором, а судовим рішенням, яке набрало законної сили, такий обов`язок підтверджено та стягнуто зазначену грошову суму з відповідача.

Наразі зазначена грошова сума заявнику не повернута.

Заявник зазначає, що як вбачається із фактичних обставин, викладених у цій заяві, ним готується позовна заява про стягнення з відповідача трьох процентів річних, інфляційних витрат та процентів за користування чужими грошовими коштами, нарахування яких є цілком обґрунтованим та відповідає приписам чинного законодавства.

В той же час, відповідач має фактичну змогу та фінансову спроможність виконати його зобов`язання, в тому числі через те, що володіє па праві власності нерухомим майном, за рахунок якого його грошові зобов`язання можуть бути виконані.

Відповідачу на праві власності належить земельна ділянка № НОМЕР_1 для ведення особистого селянського господарства площею 0,2072 га, яка має кадастровий № :03:008:0357, що розташована за адресою: Харківська область, Харківський район, Циркунівська сільська рада, саме яка і мала бути продана ним мені відповідно до умов Попереднього Договору.

Враховуючи зазначені обставини справи та приписи чинного законодавства, відповідач, як власник нерухомого майна, у будь-який час та на власний розсуд може розпорядитися належним йому нерухомим майном відчужити земельну ділянку, що у подальшому, у разі невжиття заходів забезпечення позову, у випадку ухвалення рішення про задоволення позову, зробить виконання такого рішення та ефективний захист прав, в тому числі, на стадії виконавчого провадження, неможливим.

Заявник вважає, що доцільним та справедливим є застосування судом таких заходів забезпечення позову, як накладення арешту на належну відповідачу земельну ділянку та заборона будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії, в тому числі, реєстраційні, а також дії, направлені на розпорядження нерухомим майном, щодо земельної ділянки, належної відповідачу, до набрання остаточним рішенням у справі законної сили.

Обставини, викладені в цій заяві про забезпечення позову, свідчать про те, що між сторонами дійсно існує спір, пов`язаний із сплатою передбачених законодавством грошових санкцій, крім того, відповідач має фактичну змогу та фінансову спроможність виконати його зобов`язання, в тому числі через те, шо володіє на праві власності нерухомим майном, за рахунок якого його грошові зобов`язання можуть бути виконані. Тому, порівнявши негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову (накладення арешту, заборона вчиняти дії та розпоряджатися майном) із тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів (майно може бути відчужене, а рішення про задоволення позову не виконане), з урахуванням законного інтересу, за захистом якого я маю намір звернутися до суду, та майнових наслідків забезпечення позову, вважаю, що способи забезпечення позову, які я прошу застосувати є співмірними із заявленими мною вимогами та виправданим заходом, який забезпечить можливість реальною виконання судового рішення, у разі задоволення позовних вимог, а також забезпечить ефективне поновлення моїх порушених прав.

ОСОБА_1 просив суд застосувати заходи забезпечення позову у порядку ст. 149-150 ЦПК України до подання позовної заяви відповідно до ст. 152 ЦПК України у вигляді заборони будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії, в тому числі, реєстраційні, а також дії, направлені на розпорядження нерухомим майном та накласти арешт, на наступне нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 : земельна ділянка, розташована у Харківській області, Харківського району, Циркунівської сільської ради, кадастровий № :03:008:0357 до набрання остаточним рішенням у справі законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Отже, заяву про забезпечення позову розглянуто без повідомлення учасників справи.

Розглянувши вищенаведену заяву про забезпечення позову, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Із системного аналізу зазначених норм права вбачається, що підставою для забезпечення позову має слугувати обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до пунктів 1, 2, 10 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Частиною 3 статті 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

З сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 зроблено висновок, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання можливого рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Предметом спору у справі є вимоги про стягнення з відповідача трьох процентів річних, інфляційних витрат та процентів за користування чужими грошовими коштами у розмірі 103627 грн.

Суд зазначає, що цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

При цьому, в заяві про забезпечення позову не наведено належних і переконливих доказів, що невжиття таких заходів забезпечення позову, застосування яких заявлено позивачем, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду про стягнення грошових коштів у майбутньому.

Заява про забезпечення позову, окрім формального посилання на те, що відповідач може у будь-який час та на власний розсуд розпорядитися належним йому нерухомим майном, відчужити земельну ділянку, не містить мотивів співмірності застосування заходів із предметом позову, підтверджену доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного зазначеного виду забезпечення позову, підстав обмежень прав та інтересів відповідача. Саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість вчинення дій, що створять перешкоди до виконання судового рішення, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в зазначений ним спосіб.

Керуючись ст. 149-153, 258-261, 353-355 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Шишкін