Номер провадження 2/754/2828/21
РІШЕННЯ

Іменем України

10 серпня 2021 року м. Київ

Деснянський районний суд міста Києва

під головуванням судді Бабко В.В.

за участю секретаря судового засідання Івченка А.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Позивач свої позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 23.09.2010. Позивач свої зобов`язання перед відповідачем відповідно до договору виконав у повному обсязі, надавши кредитну картку з встановленим лімітом. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, відповідач станом на 26.10.2020 має заборгованість у розмірі 146553,03грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 128184,33грн, 105626,16грн - заборгованість за поточним тілом кредиту, 22559,17грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 7331,61грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 11037,54грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України; 0,00грн - нарахована пеня; 0,00грн - нарахована комісія.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 24.12.2020 цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості передано за підсудністю до Деснянського районного суду міста Києва.

Ухвалою Деснянського районного суму м. Києва від 18.01.2021 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

26.02.2021 до суду надійшов відзив від відповідача ОСОБА_1 відповідно до якого зазначено, що кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми. Свої позовні вимоги позивач ґрунтує на підставі анкети-приєднання № б/н від 23.09.2010 було отримано особисту картку. У своїй позовній заяві, позивач зазначає, що підстави цієї анкети було надано кредитний ліміт, був укладений Договір про надання банківських послуг, який містить в собі умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Позивач не надає доказів, що ним було прийнято рішення про видачу картки з встановленням кредитного ліміту, така картка видавалася відповідачу і був відкритий рахунок. Жодного договору у письмовій формі у розумінні цивільного законодавства відповідачем та АТ КБ "Приватбанк" за особистим підписом відповідача не існує. Також, 09 березня 2020 року, у відповідача було викрадено телефон, за наслідками чого невстановленими особами було отримано доступ до програмного забезпечення Приват24, встановленому на телефоні відповідача, та в подальшому було здійснено заволодіння грошовими коштами з використанням банківського рахунку відповідача. За цими фактами було розпочато досудове розслідування та зареєстровано кримінальне провадження №0001954 від 11.02.2020 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 Кримінального кодексу України. Зловмисниками було здійснено перекази з карткового рахунку відповідача на банківські рахунки інших осіб, здійснено рахунки у кількох магазинах, знято кошти готівкою з банкомату, а також отримано п`ять кредитів протягом одного дня 09 березня 2020 року в АТКБ «Приватбанк» на суму 19500грн. Зазначене свідчить, що АТ КБ «ПриватБанк» не було здійснено належну ідентифікацію та верифікацію, перевірку, з`ясування розміру доходів клієнта перед наданням кредитів У зв`язку з викладеним відповідач просить суд відмовити в задоволені позовних вимог.

31.03.2021 до суду надійшла відповідь на відзив від представника Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" відповідно до якої зазначено, що укладення договору здійснюється за принципом укладення між Банком і клієнтом договору приєднання. Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів. Тобто Правила та Умови є публічною офертою, що місять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку. Відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку, тарифами банку, які разом з цією заявою складають договір банківського обслуговування. Підписавши заяву Банк та клієнт приєднуються і зобов`язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку-договорі банківського обслуговування в цілому. Відповідно до виписки по рахунку вбачається активне використання відповідачем кредитного рахунку починаючи із 12.10.2012. Також, Банком станом на 19.12.2019 було встановлено кредитний ліміт у розмірі 37000грн, про що було надано відповідачу довідку. В свою чергу, заборгованість відповідача станом на 09.03.2020 була в межах наданого Банком ліміту. Відповідальність клієнта наступає в момент використання кредитного ліміту-як тільки клієнт самостійно підтверджує проведення операції в рахунок ліміту шляхом введення ПІН-коду або підписання чеку, саме в цей момент здійснюється перехід коштів у володіння позичальника. Відповідач будучи клієнтом Банку та маючи відкритий рахунок від 07.11.2006, клієнт підписанням кредитного договору від 23.09.2010 приєднався до Умов та правил надання банківських послуг. 11.03.2020 відповідачу було перевипущено кредитну карту на престижну карту «Універсальна Gold». 11.03.2020 відповідач підписав паспорт споживчого кредиту, в якому вказана інформація, необхідна для порівняння різних пропозицій Банку з метою прийняття клієнтом обгрунтованного рішення про укладення відповідного з урахуванням обрання повного типу кредиту. Окрім того, клієнт не надав належних доказів стосовного того, що 09.03.2020 не ним особисто виконанні наведенні у виписці операції. У зв`язку з викладеним просять суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 29.04.2021 вирішено питання щодо розгляду цивільної справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

25.05.2021 до суду надійшли заперечення від відповідача ОСОБА_1 відповідно до яких зазначено, що Приватбанк вказує про чинність укладеного 23.09.2010 кредитного договору, однак в матеріалах справи відсутній кредитний договір із підписами всіх сторін договору. Також, відповідач зазначив, що 09 березня 2020 року не укладав з АТ КБ «Приватбанк» ніяких кредитних договорів, не підписував, не звертався про отримання кредитів. Вищезазначені договори надані АТ КБ «ПриватБанк» невідомим особам з використанням банківського рахунку відповідача. Відповідач неодноразово звертався до позивача з інформацією, що 09 березня 2020 року видаткові операції здійснювались не відповідачем.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, про що свідчать матеріали справи. До суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судові засідання не з`явився, до суду надійшов відзив відповідно до якого відповідач зазначив, що просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на обставини, які викладені відзиві. 11.06.2021 до суду надійшла заява від відповідача ОСОБА_1 відповідно до якої просить суд розглядати справу за відсутності відповідача, відмовити в задоволені позову.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлені такі факти та їх правовідносини.

Як убачається із матеріалів справи, АТ КБ «ПриватБанк» звертаючись до суду з позовом, посилався на те, що між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н від 23.09.2010, згідно якого відповідач отримав кредит - картку у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При цьому відповідач погодився, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», що викладено на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір.

Посилаючись на те, що відповідач неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, АТ КБ «Приватбанк» просив стягнути з нього заборгованість в розмірі 146553,03грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 128184,33грн, 105626,16грн - заборгованість за поточним тілом кредиту, 22559,17грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 7331,61грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 11037,54грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України; 0,00грн - нарахована пеня; 0,00грн - нарахована комісія.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов.

Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок розірвання договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Приписи ст. 2 ЦПК України, регламентують, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Таким чином, згідно із частинами 1-2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, у якій указано, що вона разом з Умовами і тарифами складає між сторонами кредитний договір.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження N 6-16цс15).

Також суд вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 23.09.2010 шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Крім того, враховуючи, що Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (23.09.2010) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (01.12.2020), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову, тому у суду не має підстав вважати, що Умови та правила надання банківських послуг є договором приєднання у розумінні ст.634 ЦПК України.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вказана правова позиція потверджена постановою Великої палати Верховного Суду № 342/180/17 від 03 липня 2019 року.

Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач не є доказом, оскільки матеріали справи не містять розрахунок заборгованості який відповідає Анкеті-заяві №б/н від 23.09.2010.

Надані позивачем документи, які містять підпис відповідача, а саме: довідка про умови кредитування та копія паспорту відповідача, суд не може взяти до уваги, оскільки, довідка про умови кредитування датована 11.03.2020, копія паспорта ОСОБА_1 Банком прийнято, а відповідачем підписано 22.11.2019, однак позивач зазначає, що відповідач порушив зобов`язанням за анкетою-заявою, яку підписав 23 вересня 2010 року, отже дати підписання між собою не співпадають, що становить під сумнів отримання кредитних коштів відповідачем, саме на підставі анкети-заявки від 23.09.2010.

Також, документи містять інформацію, яка суперечить позовній заяві та анкеті-заяві доданою до неї від 23.09.2010, а саме: довідка про про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (зміна кредитного ліміту- старт карткового рахунку 07.11.2006) за 12.10.2012, 07.07.2017, 22.08.2017, 21.03.2019, 19.12.2019, 06.08.2020; довідка про підписання кредитних договорів між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 за 07.11.2006, 28.10.2011, 28.10.2011, 12.10.2012, 18.12.2012, 20.09.2013, 27.03.2016, 27.03.2016, 16.09.2016, 11.03.2020, що є неналежним доказом в розумінні статті 77 ЦПК України та не стосується предмета доказування.

У позовній заяві не вказано, що позивач не має змоги надати відповідні докази разом з позовною заявою. Надалі будь-яких письмових звернень до суду із зазначенням доказів, які бажає долучити позивач із зазначенням об`єктивних причин неможливості їх надання останній не подавав.

Також, суд бере до уваги, що 09 березня 2020 року, у відповідача було викрадено телефон, за наслідками чого невстановленими особами було отримано доступ до програмного забезпечення Приват24, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 11.03.2020 , листом Київської місцевої прокуратури №4.

Відповідно до статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Положення Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 09.04.1985 № 39/248, наголошує: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

Таким чином, суд, враховуючи засади меж та обсягу цивільної відповідальності особи, закладених нормами Конституції України та цивільного законодавства, зауважує, що будь-яка особа не може нести відповідальність за порушення зобов`язання, яке припинено належним виконанням у зв`язку з наявністю порушення зобов`язання за іншим договором, тільки тому, що вони укладені між тими ж сторонами та на подібних умовах.

Кредитору не заборонено звернутися до суду з іншим позовом про стягнення заборгованості за договором, внаслідок невиконання зобов`язань боржником.

Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129).

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача необґрунтовані та не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості за анкетою-заявою від 23.09.2010, як це передбачено статтями 76-81 ЦПК України.

Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог, а в разі відмови в позові покладається на позивача.

Керуючись Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, статтями 11, 509, 526, 599, 626, 629, 634, 638ЦК України, статтями 7, 10, 75-79, 81, 141, 244-245, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У позовіАкціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити повністю.

Судові витрати покладаються на позивача.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання через Деснянський районний суд міста Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», , адреса місцезнаходження: м.Київ, вулиця Грушевського. 1-Д; 49094 м. Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, 50.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено та підписано 10.08.2021 у відповідності до частини 5 статті 268 ЦПК України.

Суддя В.В. Бабко