Ухвала

Іменем України

10 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 643/15246/15-ц

провадження № 61-12855ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2020 року у складі судді: Єрмак Н. В., та постанову Харківського апеляційного суду від 16 червня 2021 року у складі колегії суддів: Яцини В. Б., Бурлаки І. В., Котелевець А. В., по справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Салюшенс», зацікавлені особи - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про заміну сторони у виконавчому провадженні,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ТОВ «Консалт Солюшенс» звернулось з заявою про заміну сторони її правонаступником.

Заява обґрунтована тим, що 27 березня 2020 року було проведено електронний аукціон за кредитним портфелем, що складається з прав вимоги за 187 кредитними договорами, що забезпечені іпотекою та беззаставним кредитним договором. 24 квітня 2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «Консалт Солюшенс» укладено договір про відступлення прав вимоги, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І. В. та зареєстрованим і реєстрі за № 125. Зауважує, що за змістом пункту 167 додатку № 1 до договору про відступлення прав вимоги від 24 квітня 2020 року до ТОВ «Консалт Солюшенс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № ОД21/07/2007/840-/27 від 13 липня 2007 року, договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Капшук Є. В. реєстровий № 474 до ОСОБА_3 за договором поруки від 04 квітня 2008 року.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2020 року заяву ТОВ «Консалт Солюшенс» задоволено.

Замінено сторону виконавчого провадження ПТ «КБ «Надра» у виконавчому провадженні щодо виконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2015 року по цивільній справі № 643/15246/15-ц за позовом ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № ОД13/04/2008/840-К/225 від 04 квітня 2008 року в розмірі 270 961,05 доларів США та витрати по сплату судового збору в розмірі 87 320,29 грн.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що відповідно до вимог чинного законодавства заявником надано всі належні та допустимі докази, які підтверджують перехід прав та обов`язків від первісного кредитора до нового кредитора, що є підставою для його заміни, як стягувача у виконавчому провадженні.

Постановою Харківського апеляційного суду від 16 червня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , підписану представником ОСОБА_2 , залишено без задоволення.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що у справі № 643/15246/15-ц за позовом ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 ОСОБА_3 про стягнення заборгованості виконавчі листи не видавались. На момент звернення ТОВ «Консалт Солюшенс» з заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні її правонаступником виконавче провадження не відкрито. Процесуальне правонаступництво в розумінні статті 55 ЦПК України допускається на будь-якій стадії судового провадження, включаючи й стадію виконання судового рішення.Заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження». Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року № 2-3627/09 (провадження № 61-16520сво18).

Апеляційний суд вказав, що питання щодо строку звернення стягнення виконавчого листа до виконання вирішується не при заміні стягувача його правонаступником, а - при зверненні виконавчого листа до примусового виконання і ці питання не залежать один від одного. Слід також зауважити, що правонаступник в межах предмету договору про відступлення прав вимоги набув права та обов`язки від процесуальних дій свого попередника у цій справі, а тому наведені з цього приводу доводи скарги є безпідставними.

02 липня 2021 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, підписану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 16 червня 2021 року, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні.

У клопотанні, яке міститься в касаційній скарзі, ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне оскарження, мотивуючи тим, що повний текст оскаржуваної постанови Харківського апеляційного суду від 16 червня 2021 року був отриманий рекомендованим листом з ідентифікатором 682 лише 05 липня 2021 року, що підтверджується роздруківкою з веб-сайту Укрпошти про рух поштового відправлення з ідентифікатором 682.

Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

У частині другій статті 390 ЦПК України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів свідчить, що строк на касаційне оскарження пропущений з поважних причин, а тому є підстави для його поновлення.

ОСОБА_1 у касаційній скарзі посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушенням судами норм процесуального права та не було застосовано висновки Верховного Суду. Касаційна скарга мотивована тим, що судами грубо порушено статті 55 ЦПК України. Заміна стягувача його правонаступником після спливу строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, що не був поновлений судом, виключає можливість задоволення такої заяви.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Суди встановили, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2015 року позов ПАТ «КБ «Надра» задоволено та солідарно стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № ОД13/04/2008/840-К/225 від 04 квітня 2008 року в розмірі 270 961,05 доларів США та витрати по сплаті судового збору в розмірі 87 320,29 грн.

24 квітня 2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Консалт Солюшенс» укладено договір про відступлення прав вимоги № GL3N216954_ПВ_188, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № ОД13/04/2008/840-К/225 від 04 квітня 2008 року, перейшло до ТОВ «Консалт Солюшенс».

У справі №643/15246/15-ц за позовом ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 ОСОБА_3 про стягнення заборгованості виконавчі листи не видавались.

Згідно з відповіді Департаменту відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 23 листопада 2020 року за даними автоматизованої системи виконавчого провадження у відділі не значиться зареєстрованих виконавчих проваджень з примусового виконання виконавчих документів виданих Московським районним судом м.Харкова відносно боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

У разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу (частина перша статті 55 ЦПК України).

У разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження. Ухвала про заміну сторони виконавчого провадження надсилається (надається) учасникам справи, а також державному виконавцю, приватному виконавцю в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (стаття 442 ЦПК України).

Тлумачення частини першої статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).

По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.

Аналогічний висновок зроблений і Верховним Судом України в постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 2-3627/09 (провадження № 61-16520сво18) зазначено, що «заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу».

У пунктах 73 - 76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року в справі № 916/617/17 (провадження № 12-48гс20) зазначено, що:

«оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, а отже, якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи.

На стадії виконавчого провадження як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 334 цього Кодексу з урахуванням підстав, визначених статтею 52 ГПК України. У цьому випадку приписи статті 334 ГПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва на стадії виконання судового рішення, застосовуються разом з положеннями статті 52 цього Кодексу.

Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється виключно на підставі статті 52 ГПК України. У такому випадку з огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою. Єдиним винятком є заміна боржника або стягувача у виконавчому документі до відкриття виконавчого провадження, що окремо обумовлено у частині п`ятій статті 334 ГПК України.

Процесуальне правонаступництво в розумінні статті 52 ГПК України допускається на будь-якій стадії судового провадження, включаючи й стадію виконання судового рішення».

У пунктах 6.11.-6.17. постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року по справі № 911/3411/14 (провадження № 12-39гс20) вказано, що:

«після закінчення виконавчого провадження не виключається можливість подальшого руху справи як в межах перегляду рішення суду (апеляційний, касаційний перегляд, перегляд за нововиявленими або виключними обставинами), так і в межах виконання рішення суду (поворот виконання, оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження), а також у зв`язку із судовим контролем за виконанням рішення суду. Тож навіть після закінчення виконавчого провадження у учасника справи може виникати ряд процесуальних питань, пов`язаних із захистом його прав та охоронюваних інтересів.

Правонаступництво як інститут цивільного процесуального права нерозривно пов`язане з правонаступництвом як інститутом цивільного права, адже зміни у матеріально-правових відносинах зумовлюють необхідність привести процесуальний стан осіб як учасників таких матеріально-правових відносин у відповідність з їх дійсною юридичною зацікавленістю у перебігу та результаті судового провадження, в тому числі у виконанні рішення суду.

Правонаступництво як інститут цивільного процесуального права має універсальний характер. У разі вибуття правопопередника з виконавчого провадження до правонаступника переходить весь комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних для сторони виконавчого провадження, і, відповідно, комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних стороні судового провадження, враховуючи стадію, на якій відбулося правонаступництво.

Закінчення виконавчого провадження, у тому числі й у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, не виключає подальшого існування процесуальних правомочностей учасника справи в межах судового провадження, тож не має наслідком заборону здійснення процесуального правонаступництва щодо них.

Питання процесуального правонаступництва у всіх випадках вирішується судом, який при його вирішенні повинен дослідити по суті обставини та підстави правонаступництва. З огляду на викладене вище Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від висновку, викладеного Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 496/2685/13-ц про те, що заміна сторони правонаступником можлива і після закриття виконавчого провадження у зв`язку з його виконанням.

З аналізу наведеного можна зробити висновок про те, що оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, а отже, якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи. Відтак заміна у разі вибуття сторони виконавчого провадження правонаступником (стаття 334 ГПК України) має відбуватись з одночасною заміною правонаступником відповідного учасника справи (стаття 52 ГПК України). Відповідний висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду також у постанові від 03 листопада 2020 року у справі № 916/16/17 (пункт 73)».

У пунктах 6.20.-6.23. постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року по справі № 911/3411/14 (провадження № 12-39гс20) зазначено, що:

«якщо після відкриття провадження за скаргою/заявою на судове рішення, поданою особою, яка вважає себе правонаступником позивача у спірних правовідносинах, буде встановлено, що така особа не набула прав та обов`язків правопопередника, суд своєю ухвалою закриває відповідне провадження на підставі визначеної процесуальним законодавством норми.

У випадку коли ставиться питання про заміну стягувача у виконавчому провадженні та скасування постанови державного виконавця про закриття виконавчого провадження, встановлення судом обставин відсутності переходу прав від правопопередника до правонаступника буде мати процесуальним наслідком відмову в задоволенні відповідної заяви.

Питання процесуального правонаступництва у всіх випадках вирішується судом, який при вирішенні цього питання повинен дослідити по суті обставини правонаступництва та не може обмежитися встановленням формальних умов застосування відповідного припису».

За таких обставин, суди зробили обґрунтований висновок про задоволення заяви.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 260, 390, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Московського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2020 року та постанови Харківського апеляційного суду від 16 червня 2021 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписаною представником ОСОБА_2 , на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 16 червня 2021 року в справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Салюшенс», зацікавлені особи - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про заміну сторони у виконавчому провадженні.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук