справа № 631/799/21
провадження № 2-з/631/5/21
У Х В А Л А

про розгляд заяви про вжиття заходів забезпечення позову

13 серпня 2021 року селище міського типу Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі судді Трояновської Т. М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, поданої одночасно із позовною заявою, до відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз», із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕК «Палівенерго» про захист прав споживачів щодо припинення розподілу природного газу, відновлення газопостачання та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

12 серпня 2021 року за вхідним № 4554/21-вх. до Нововодолазького районного суду Харківської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз», із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕК «Палівенерго» про захист прав споживачів, у якій позивач просить зобов`язати Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» за власний рахунок поновити газопостачання до домоволодіння ОСОБА_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» на користь позивача моральну шкоду у розмірі 80000 гривень 00 копійок, вирішити питання про судові витрати.

Одночасно з поданим позовом, до суду окремим документом з додатком квитанції про сплату судового збору, ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, що була зареєстрована за вхідним № 4555/21-вх. від 12 серпня 2021 року, у якій просить суд постановити ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову та зобов`язати Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» відновити газопостачання домоволодіння ОСОБА_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування необхідності забезпечення позову заявник, посилаючись на приписи статті 149 Цивільного процесуального кодексу України, вказує, що вона звернулась до Нововодолазького районного суду Харківської області з цивільним позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» про захист прав споживачів, відновлення газопостачання та відшкодування моральної шкоди. На підставі типового договору про надання населенню послуг з газопостачання № від 13 жовтня 2015 року, укладеного між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» надавались послуги постачання природного газу до приватного домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

23 січня 2021 року заявник перейшла до нового постачальника Товариства «ВЕК «Палівенерго», з яким уклала Договір постачання природного споживачам на підставі Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам.

11 травня 2021 року представником Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» було від`єднано домоволодіння ОСОБА_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , від постачання природного газу побутовому споживачу, чим за версією заявника грубо порушенні її права як споживача газу. В цей ж день було складено припис від 11 травня 2021 року з вимогою до 12 травня 2021 року встановити вентиляційні канали та попереджено, що за результатами невиконання припису буде припинено газопостачання.

13 травня 2021 року Фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 , який має відповідний дозвіл на виконання робіт «Перевірка та прочищення димових та вентиляційних каналів» складено акт повторної перевірки та прочищення димових та вентиляційних каналів приватних житлових будинків, яким підтверджуються, що димові та вентиляційні канали за адресою: АДРЕСА_1 , придатні до експлуатації; підстав для заборони користування газовими приладами не встановлено.

Як вказала заявник, вказаний акт було передано Акціонерному товариству «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз», будь-яких порушень Правил безпеки системи газопостачання та Державних будівельних норм, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 15 травня 2015 року № 285 допущено не було, заборгованість за надані послуги газопостачання відсутня, а отже підстав для відключення та опломбування газопроводу - вводу до житлового будинку ОСОБА_1 , на думку заявника, не було.

Вказані дії Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» становлять загрозу для життя та здоров`я заявника та членів її родини, ставлячи їх «на грань виживання», враховуючи, що через два місяця в України розпочнеться опалюваний сезон. На переконання заявника, невжиття заходів забезпечення позову та відновлення газопостачання може призвести до пошкодження газової та опалюваної системи, що в подальшому істотно ускладнить або взагалі унеможливить виконання рішення суду.

За правилами частини 1 статті 152 Цивільного процесуального кодексу України, заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви за правилами, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову до суду, до якого подається позовна заява за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Як вказав Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 14 червня 2021 року у справі № 308/8567/20 (провадження № 61-3480сво21) «Законодавець передбачив відповідний процесуальний порядок розгляду заяви про забезпечення позову та вирішення питання про відкриття провадження у справі. Для розгляду заяви про забезпечення позову та вирішення питання про відкриття провадження у справі встановлені різні процесуальні строки: два та п`ять днів відповідно. Першочерговим при надходженні на розгляд суду заяви про забезпечення позову є надання оцінки щодо порядку звернення з нею до суду, за умови дотримання якого здійснюється її розгляд по суті.

У випадку одночасного подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову, розгляд заяви про забезпечення позову не залежить від вирішення питання про відкриття провадження у справі. Законодавець не покладає обов`язку на суд відкрити провадження у справі, а тільки потім вирішувати питання про забезпечення позову. У разі повернення позовної заяви, відмови у відкритті провадження у справі передбачений процесуальний механізм скасування заходів забезпечення позову».

Виходячи з зазначеного, суд розглядає заяву про вжиття заходів забезпечення позову з врахуванням того, що станом на день розгляду заяви, судом не прийнято до розгляду та не відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз», із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕК «Палівенерго» про захист прав споживачів щодо припинення розподілу природного газу, відновлення газопостачання та відшкодування моральної шкоди.

Суддя всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні данні, які мають значення для вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову, виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 149 Цивільного процесуального кодексу України, частина 1 якої встановлює, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (частина 2 статті 149 Цивільного процесуального кодексу України).

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити тощо.

Положеннями частини 1 статті 150 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 11) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За правилом, передбаченим частиною 3 статті 150 Цивільного процесуального кодексу України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Разом із тим, у частині 10 статті 150 Цивільного процесуального кодексу України імперативно передбачено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Отже, за змістом вимог цивільного процесуального закону, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має пересвідчитися, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, необхідно брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Таким чином, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 4 постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 лютого 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Фундаментними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач, та доводи заяви про забезпечення позову. Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

При цьому, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігати ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та, як вже зазначалося вище, бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Водночас, якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 звернулась до Нововодолазького районного суду Харківської області з цивільним позовом, у якому серед іншого, просила суд зобов`язати Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» за власний рахунок поновити газопостачання домоволодіння ОСОБА_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Одночасно з поданим позовом, заявниця подала до Нововодолазького районного суду Харківської області окремим документом заяву про забезпечення позову, у якій просила суд зобов`язати Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» відновити газопостачання домоволодіння ОСОБА_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Із заяви про забезпечення позову слідує, що ОСОБА_1 просить встановити обов`язок Акціонерному товариству «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» вчинити певні дії з негайного відновлення на об`єкті споживача газопостачання, що є тотожним засобом захисту по відношенню до заявлених позовних вимог (зобов`язати Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» за власний рахунок поновити газопостачання домоволодіння ОСОБА_1 ).

Тобто, в даному випадку забезпечення позову в обраний заявником спосіб є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог.

Крім того, як встановлено зі змісту заяви про забезпечення позову, 23 січня 2021 року заявник перейшла до нового постачальника Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕК «Палівенерго», з яким уклала Договір постачання природного газу споживачам та підставі Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, що свідчить про припинення договірних правовідносин з Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз».

Окрім цього, до заяви про забезпечення позову щодо зобов`язання Акціонерного товариство «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» негайно відновити газопостачання споживачеві ОСОБА_1 у її домоволодінні, останньою не надано доказів на підтвердження безпечності відновлення газопостачання.

Відповідно до статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 21 листопада 2001 року у справі «FOGARTY v. THE UNITED KINGDOM» (заява № 37112/97, §§ 33, 34, 35) зазначив, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави.

Заходи забезпечення позову не повинні порушувати принципу змагальності та процесуального рівноправ`я сторін.

Суд також вважає, що ОСОБА_1 у клопотанні про забезпечення позову не надано беззаперечних та переконливих доказів того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду або обґрунтоване припущення такої загрози. Тобто не надано переконливих доказів того, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову та за умови ухвалення судового рішення на користь позивача виконати таке рішення буде складно або взагалі неможливо.

Слід відмітити, що у цивільному судочинстві відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Однак, об`єктивних обставин, що несуть реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, заявником не наведено, самі лише твердження позивача про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення у разі задоволення позову без долучення відповідних доказів та обґрунтувань не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Виходячи з того, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому, судом не вбачається.

При цьому суд зазначає, що при розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову; не досліджується обґрунтованість позову, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті.

З урахуванням імперативних приписів щодо неможливості вжиття заходів забезпечення позову тотожним заявленим позовним вимогам (пункт 10 статті 150 Цивільного процесуального кодексу України), а також не доведеності заявником необхідності забезпечення позову та існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, суд приходить висновку, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову слід відмовити.

Приходячи до такого висновку, суд також бере до уваги висновки Верховного Суду, що викладені в ухвалах від 15 січня 2020 року у справі № 265/7519/19 (провадження № 61-191ск20) та від 26 березня 2020 року у справі № 426/3848/19 (провадження № 61-5271ск20).

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 8, 149 153, 258, 260, 261, 352 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову до відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз», із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕК «Палівенерго» про захист прав споживачів щодо припинення розподілу природного газу, відновлення газопостачання та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду або через Нововодолазький районний суд Харківської області (відповідно до пункту 15.5 Розділу ХШ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України) протягом п`ятнадцяти днів з дня складання ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження такої ухвали, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду та з інших поважних причин.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Суддя: Т. М. Трояновська