Справа № 643/9101/21
Провадження № 4-с/643/82/21
УХВАЛА

16.08.2021 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: Новіченко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання: Бломберус С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за скаргою ОСОБА_1

на дії державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Соляник Вікторії Сергіївни

під час виконання судового наказу від 13.08.2018 року, виданого Московським районним судом м. Харкова у справі № 643/9566/18

за заявою Комунального підприємства «Жилкомсервіс»

до 1. ОСОБА_2

2. ОСОБА_3

3. ОСОБА_4

про видачу судового наказу про солідарне стягнення заборгованості з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в розмірі 3 384, 73 грн. за період з 01.07.2015 р. по 01.06.2018 р.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі скаржник) звернулась до Московського районного суду м. Харкова зі скаргою на дії державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Соляник Вікторії Сергіївни, в якій просить суд:

- поновити строки на подання скарги;

- визнати дії державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Соляник Вікторії Сергіївни протиправними;

- постанову від 30.04.2021 року про арешт коштів (майна) скасувати, а копії судового наказу № 643/9566/18 від 21.11.2019 року та копію позову з доданими до нього документами, а також постанову від 30.04.2021 року надіслати скаржнику за адресою: АДРЕСА_1 ;

- скасувати постанову державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Соляник Вікторії Сергіївни від 30.04.2021 року про арешт на грошові кошти ОСОБА_1 , які надходять з соціального фонду (соціальна виплата), а також зняти арешт на кошти за кредитом, що є власністю АТ КБ «ПРИВАТБАНК»;

- скасувати постанову від 30.04.2021 року державного виконавця про арешт на грошові кошти ОСОБА_2 та закрити виконавче провадження у зв`язку із смертю боржника;

- зобов`язати державного виконавця Соляник В.С. винести постанову про зняття арешту на майно (кошти) ОСОБА_1 ;

- зобов`язати державного виконавця Соляник В.С. винести постанову про зняття арешту на кошти за соціальними рахунками, а також за усіма рахунками, що є власністю будь-якої банківської установи, негайно надіслати до банків м. Харкова, а у випадку відмови усунути усі недоліки у постанові від 30.04.2021 року з наданням строку на оскарження;

- стягнути з державного виконавця Соляник В.С. витрати за поштові послуги при складанні скарги у сумі 37, 50 грн.

Обґрунтовуючи скаргу скаржник посилається на те, що державним виконавцем 30 квітня 2021 року було накладено арешт на її спеціальний рахунок, який був відкритий нею у відділенні АТ КБ «ПРИВАТБАНК» для зарахування соціальної виплати, а саме державної соціальної допомоги, яка виплачується дітям-інвалідам та інвалідам з дитинства. Скаржник є малозабезпеченою особою, за станом здоров`я не працює, у зв`язку з чим оформила кредит для свого існування. Однак державним виконавцем було накладено арешт на її рахунки, у зв`язку з чим вона не в змозі купувати собі їжу та ліки. Скаржник вважає, що постанова державного виконавця про накладення арешту на її рахунки від 30.04.2021 не відповідає вимогам ч. 1 ст. 52, ч. 4 ст. 48, ст. 56, ч. 1 ст. 72 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки не містить чіткої інформації про встановлені рахунки боржника, внаслідок чого дана постанова є протиправною та підлягає скасуванню. Крім того, вона не є стороною виконавчого провадження, однак, внаслідок незаконних дій державного виконавця їй необхідно сплачувати високі проценти банку, у зв`язку з чим вимушена звернутися із даною скаргою до суду для захисту своїх прав.

Звертаючись до суду з клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку, скаржник зазначив, що строк на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця пропущений нею з поважних причин.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 01.06.2021 року вищевказану скаргу залишено без руху.

13.07.2021 року на адресу Московського районного суду м. Харкова надійшла уточнена скарга, відповідно до змісту якої скаржник просить суд:

- поновити строк на подання скарги;

- визнати дії державного виконавця Соляник В.С. про накладення арешту на кошти, накладення арешту на які забороняється законом та накладення арешту на майно ОСОБА_1 протиправними;

- у зв`язку з відмовою у видачі скаржнику копій документів зобов`язати державного виконавця Соляник Вікторію Сергіївну надати до суду постанову від 30.04.2021 року про арешт коштів (майна) ОСОБА_1 , а копії постанови від 30.04.2021 року та судового наказу за № 643/9566/18 від 21.11.2019 року та копію позову стягувача з доданими до нього документами надіслати їй за адресою: АДРЕСА_1 ;

- скасувати постанову від 30.04.2021 року державного виконавця Соляник В.С. про арешт на кошти (майно) ОСОБА_1 , що надходять з Управління соціального захисту населення, а також зняти арешт на кошти за кредитом, що є власністю АТ КБ «ПРИВАТБАНК»;

- скасувати постанову від 30.04.2021 року державного виконавця про арешт на кошти (майно) ОСОБА_2 та закрити виконавче провадження у зв`язку зі смертю боржника;

- зобов`язати державного виконавця Соляник В.С. винести постанову про зняття арешту за соціальними рахунками, зняти арешт на кошти (майно) ОСОБА_1 , зняти арешт на кошти за кредитами, що є власністю банків та надіслати постанову про зняття арешту з рахунків до усіх банківських установ.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 19.07.2021 прийнято до розгляду скаргу ОСОБА_1 , розгляд скарги призначено на 27.07.2021 року, зобов`язано Московський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) надати завірені копії матеріалів виконавчого з виконання судового наказу від 13.08.2018 року, виданого Московським районним судом м. Харкова у справі № 643/9566/18.

26.07.2021 року на адресу Московського районного суду м. Харкова надійшла заява, відповідно до змісту якої скаржник просить суд розглядати справу у її відсутність.

27.07.2021 року розгляд справи відкладено на 16.08.2021 року у зв`язку із ненадходженням матеріалів виконавчого провадження.

28.07.2021 року на адресу Московського районного суду м. Харкова надійшли матеріали виконавчого провадження.

12.08.2021 року на адресу Московського районного суду м. Харкова надійшла заява, відповідно до змісту якої скаржник просить суд розглядати скаргу у її відсутність.

16.08.2021 року на адресу суду надійшла заява стягувача, відповідно до змісту якої стягувач просить суд розглядати скаргу у її відсутність.

16.08.2021 року на адресу суду надійшла заява державного виконавця, відповідно до змісту якої виконавець просить суд розглядати скаргу у його відсутність, проти викладених у скарзі вимог заперечує, оскільки всі дії державного виконавця є законними.

У судове засідання 16.08.2021 року скаржник, стягувач та державний виконавець не з`явились, належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

Оскільки відповідно до ч. 2 ст. 450 Цивільного процесуального кодексу України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги не є перешкодою для її розгляду, суд вважає за можливе розглянути скаргу без участі учасників справи за наявними у справі доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Соляник Вікторії Сергіївни під час виконання судового наказу від 13.08.2018 року, виданого Московським районним судом м. Харкова у справі № 643/9566/18, суд зазначає наступне.

1.Щодо поновлення пропущеного процесуального строку для подання скарги на дії державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Соляник Вікторії Сергіївни під час виконання судового наказу від 13.08.2018 року, виданого Московським районним судом м. Харкова у справі № 643/9566/18, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 449 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом (ч. 2 ст. 449 ЦПК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

У системному аналізі вказаних процесуальних норм разом із положеннями пункту «а» частини першої статті 449 ЦПК України, статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» свідчать про те, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якої пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 2-1441/10 (провадження № 61-17257св20).

За загальним правилом, строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, або відсутні докази поважності причин пропуску такого строку, скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 361/1335/20 (провадження № 61-15507св20).

Вирішуючи питання про поновлення процесуального строку на оскарження постанови державного виконавця, необхідно виходити з фактичних обставин справи, поведінки заявника, який послідовно вживав дії з оскарження дій, бездіяльності та рішень державних виконавців, особливості правозастосовчої практики з питань розгляду такої категорій справ.

Пропорційність є однією зі складових верховенства права. Цей принцип спрямований на встановлення розумного балансу між необхідними у демократичному суспільстві випадками обмеження прав людини і легітимною метою такого обмеження.

Перевіряючи причини пропущення процесуального строку на оскарження дій, бездіяльності чи рішень державного виконавця, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний з принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком.

Ураховуючи принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення відповідного процесуального строку.

Суд виходить з того, що у питанні поновлення процесуального строку необхідно враховувати баланс інтересів стягувача і боржника, вирішити питання якому принципу надати перевагу: принципу правової визначеності чи принципу забезпечення права на судовий захист, оскільки обидва принципи є елементами принципу верховенства права.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку для звернення до суду з даною скаргою скаржник посилається на те, що невиконання державним виконавцем ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» позбавило скаржника можливості подати скаргу в межах строку, визначеного ч. 1 ст. 449 ЦПК України та ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження». За таких обставин скаржник вважає, що пропуск процесуального строку для подання скарги обумовлений об`єктивними перепонами в реалізації права на судове оскарження, а тому такі причини є поважними.

Матеріали справи не містять доказів, які б дозволяли встановити дату отримання скаржником копії оскаржуваної постанови.

З огляду на наявні у цій справі обставини, надання переваги принципу доступу до суду з метою оскарження дій державного виконавця щодо неналежного виконання судового рішення матиме наслідком забезпечення виконання судового рішення.

При вирішенні питання про те, які підстави можна вважати поважними для поновлення строку звернення до суду з відповідною скаргою, суд має керуватися тим, що вичерпного переліку таких підстав процесуальний закон не містить, вони у кожному конкретному випадку залежать від певних ситуацій.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 439/1493/15-ц (провадження № 61-7804св19).

Відтак, суд дійшов висновку про необхідність поновлення пропущеного строку для звернення до суду скаржника на оскарження дій державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Соляник Вікторії Сергіївни під час виконання судового наказу від 13.08.2018 року, виданого Московським районним судом м. Харкова у справі № 643/9566/18, оскільки причини, через які строк пропущений суд вважає поважними.

2.Щодо вимоги скаржника про визнання дій державного виконавця Соляник В.С. про накладення арешту на кошти, накладення арешту на які забороняється законом та накладення арешту на майно ОСОБА_1 протиправними та скасування постанови від 30.04.2021 року державного виконавця Соляник В.С. про арешт на кошти (майно) ОСОБА_1 , що надходять з Управління соціального захисту населення, а також зняти арешт на кошти за кредитом, що є власністю АТ КБ «ПРИВАТБАНК», суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Законом України «Про виконавче провадження» регламентовано порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Верховний Суд у постанові від 15.01.2020 у справі № 910/7221/17 зазначив, що в силу приписів вищевказаної статті Закону виконавець повинен вчиняти виконавчі дії з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», а також відповідно до інших законів, які є обов`язковими при вчиненні ним тих чи інших виконавчих дій, що є гарантією належного виконання виконавцем своїх обов`язків і недопущення порушення прав сторін виконавчого провадження. Отже, виконавець повинен діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України. В цьому реалізується «правомірна поведінка» виконавця.

Положеннями статті 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Пунктом 9 статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що однією із засад виконавчого провадження є забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до частини 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно зі статтею 447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Акт державного органу - це юридична форма рішень цього органу, які спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних відносин, породжують певні правові наслідки і мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

Згідно з положеннями Закону України «Про виконавче провадження», юридичним оформленням сукупності дій уповноваженої особи, направлених на виконання рішення суду є постанова державного/приватного виконавця.

В даному випадку, судом встановлено, що 13.08.2018 року Московським районним судом м. Харкова видано судовий наказ у справі № 643/9566/18 про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства «Жилкомсервіс» заборгованість з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в розмірі 3 384, 73 грн. за період з 01.07.2015 р. по 01.06.2018 р., та судовий збір в сумі 176, 20 грн. з кожної.

Означений судовий наказ було видано стягувачу 25.11.2019 року.

18.09.2020 року стягувач звернувся до Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) із заявою про примусове виконання даного судового наказу.

Постановою державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Соляник В.С. від 21.09.2020 відкрито виконавче провадження № 63086235 з виконання судового наказу від 13.08.2018 року виданого Московським районним судом м. Харкова у справі № 643/9566/18.

Боржником у даній постанові вказано - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

30.04.2021 року державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Соляник В.С. було винесено постанову про арешт коштів боржника, згідно якої накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

07.05.2021 року державним виконавцем було винесено постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних, згідно з якою у зв`язку з орфографічною помилкою при реєстрації вхідного документа, керуючись статтями 8, 18 Закону України «Про виконавче провадження», пунктом 14 розділу II Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802, внесено зміни (доповнення) в автоматизованій системі виконавчого провадження, а саме: замість Прізвище: Капітонос зазначити Прізвище: ОСОБА_5 .

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про зміну імені № 0 від 07.06.2021 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінила прізвище на « ОСОБА_7 ».

Надаючи правову оцінку оскаржуваній постанові державного виконавця про арешт коштів боржника від 30.04.2021 ВП № 63086235, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

Згідно з ч. ч. 1 4 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

При цьому, положеннями ст. 72 Закону України «Про виконавче провадження» на допомогу з державного соціального страхування, що виплачується в разі тимчасової непрацездатності та в інших випадках, допомогу по безробіттю та соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства, призначену відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю", стягнення може бути звернено виключно за рішеннями про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також втратою годувальника.

У даній справі з боржника стягується заборгованість за судовим наказом про солідарне стягнення заборгованості з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в розмірі 3 384, 73 грн. за період з 01.07.2015 р. по 01.06.2018 р.

Відповідно до п. 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 №492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20) сформульовано висновок про те, що виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження», яка визначає особливості звернення стягнення на кошти та майно боржника, повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд зазначає, що зі змісту оскаржуваної постанови від 30 квітня 2021 року вбачається, що державним виконавцем накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику.

Таким чином, державний виконавець встановив з метою дотримання вимог чинного законодавства застереження щодо меж дії арешту.

Отже, за вказаною постановою арешт не поширюється на кошти, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Наведеним спростовуються доводи скаржника в частині того, що державний виконавець діяв вибірково і на свій розсуд, оскільки до інших постанов ним було включено обов`язкове формулювання, що арешт не накладається на кошти, накладення арешту на які забороняється законом.

При цьому банк, в якому арештовано кошти боржника, відповідно до статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не повідомив державного виконавця про цільове призначення рахунку та не повернув постанову без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на такому рахунку.

Отже, державний виконавець мала право накладати арешт на рахунки боржника в ході примусового виконання наказу суду, тому її дії не можна трактувати як неправомірні, оскільки виконавець в межах наданих йому повноважень, з метою забезпечення реального виконання рішення суду, вжив заходів щодо його виконання, зокрема, на підставі статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», яка не містить будь-яких обмежень у вчиненні таких дій, обґрунтовано прийняв постанову про арешт коштів, що містяться на відкритих боржника рахунках або будуть нею відкрити після винесення постанови, за винятком коштів, на які законом заборонено накладати арешт, у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів.

Між тим, в рішенні Конституційного Суду України № 25рп/2009 від 07.10.2009 року зазначено, що право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел та забезпечується статтями 46 та 64 Конституції України.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Ст. 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

В той же час, у разі накладення арешту на рахунок на який зараховуються лише соціальні виплати, на такі виплати не може бути накладений арешт, а якщо він накладений, то підлягає зняттю.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Так, ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Таким чином, зняття арешту здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі поданих боржником документів. Також арешт може бути знятий судом у порядку оскарження відмови виконавця зняти арешт з коштів, накладення арешту на які заборонено законом.

Однак, скаржник не надала приватному виконавцю документів, підтверджуючих отримання соціальних виплат на такий рахунок для зняття арешту виконавцем відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що скаржник у встановленому законом порядку зверталась до державного виконавця або до банку і повідомляла про те, що арешт було накладено на рахунок, накладення арешту на який заборонено законом.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог скаржника в цій частині.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 року у справі № 905/361/19 та постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 915/1000/18.

3.Щодо вимоги скаржника в частині того, що у зв`язку з відмовою у видачі скаржнику копій документів зобов`язати державного виконавця Соляник Вікторію Сергіївну надати до суду постанову від 30.04.2021 року про арешт коштів (майна) ОСОБА_1 , а копії постанови від 30.04.2021 року та судового наказу за № 643/9566/18 від 21.11.2019 року та копію позову стягувача з доданими до нього документами надіслати їй за адресою: АДРЕСА_1 , суд зазначає наступне.

Державним виконавцем надано до суду постанову від 30.04.2021 про арешт коштів боржника, а її копія була направлена скаржнику згідно супровідного листа від 30.04.2021 за адресою АДРЕСА_1 .

При цьому, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» скаржник, як сторона виконавчого провадження має право, зокрема, ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, має право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження.

З приводу вимоги скаржника про зобов`язання державного виконавця Соляник Вікторію Сергіївну копію судового наказу за № 643/9566/18 від 21.11.2019 року та копію позову стягувача з доданими до нього документами надіслати скаржнику за адресою: АДРЕСА_1 , суд зазначає, що порядок направлення боржнику копії судового наказу чітко регламентований положеннями Цивільного процесуального кодексу України. Закон України «Про виконавче провадження» не містить жодної норми, яка б зобов`язувала державного виконавця при здійсненні виконавчого провадження направляти боржнику копію судового наказу.

Водночас, ст. 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин, вимоги скаржника в цій частині є безпідставними, внаслідок чого суд відмовляє у їх задоволенні.

4.Щодо вимоги скаржника про скасування постанови від 30.04.2021 року державного виконавця про арешт на кошти (майно) ОСОБА_2 та закрити виконавче провадження у зв`язку зі смертю боржника, суд зазначає наступне.

Згідно відомостей Єдиного реєстру боржників, ОСОБА_2 є стороною у виконавчому провадженні № 63103361, в якому скаржник не є боржником. При зверненні до суду зі скаргою скаржник не обґрунтувала, яким чином дії державного виконавця у виконавчому провадженні № 63103361 порушують її права як боржника у виконавчому провадженні № 63086235.

За таких обставин, відсутні правові підстави для задоволення вимог скаржника у цій частині.

Керуючись ст. ст. 447, 448 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

1. Поновити ОСОБА_1 строк на подання скарги на дії державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Соляник Вікторії Сергіївни під час виконання судового наказу від 13.08.2018 року виданого Московським районним судом м. Харкова у справі № 643/9566/18.

2. Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Соляник Вікторії Сергіївни під час виконання судового наказу від 13.08.2018 року виданого Московським районним судом м. Харкова у справі № 643/9566/18.

3. Відповідно до статті 261 Цивільного процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили після її підписання, та може бути оскаржена протягом 15 днів з дня підписання її повного тексту шляхом подання у відповідності до п. 15.5. ч. 1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Цивільного процесуального кодексу України апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду або через Московський районний суд м. Харкова.

Повний текст ухвали складено 16.08.2021 року.

Суддя Н.В. Новіченко