Єдиний унікальний № 501/4108/19
Провадження № 4-с/501/4/21
УХВАЛА

13 квітня 2021 року м. Чорноморськ

Іллічівський міський суд Одеської області, суддя Тюмін Ю.О.

Секретар судового засідання Морозова Л.Ю.

Учасники справи:

Боржник ОСОБА_1 (представник ОСОБА_2 )

Стягувач ОСОБА_3

Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитро Миколайович (далі приватний виконавець).

Суть питання, що вирішується ухвалою

Боржник звернувся зі скаргою на дії приватного виконавця та просить визнати незаконною та скасувати постанову ВП № 58115803 від 08.11.2019 р. про опис та накладення арешту на житловий будинок з надвірними господарчими спорудами, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 .

Стислий виклад позиції заявника

Свою заяву боржник мотивує тим, що Іллічівським міським судом Одеської області було видано виконавчий лист на виконання рішення Іллічівського міського суду Одеської області по справі № 501/1742/16-ц від 13.02.2018 р. про зміну розміру аліментів та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 у розмірі 15 000 гривень щомісячно з 20 липня 2016 року до повноліття доньки.

08 листопада 2019 року приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. виніс постанову про опис та арешт майна, якою наклав арешт на належний боржнику житловий будинок з надвірними господарчими спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Боржник вважає постанову незаконною, оскільки:

відповідно до ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» (далі Закон) разом з будинком стягнення звертається на земельну ділянку стягнення на житловий будинок може бути звернуто виключно разом з земельною ділянкою;

опис та арешт майна в порушення ст. 19 Закону був проведений без присутності боржника, та йому не були роз`яснені його права;

в порушення ст. 48 Закону звернення стягнення на нерухоме майно було розпочате виконавцем без перевірки іншого майна, в тому числі за місцем проживання в м. Одеса.

Стислий виклад позиції приватного виконавця

Приватний виконавець надав суду відзив (а.с. 53 59), в якому зазначив про необґрунтованість скарги з таких підстав:

боржник ознайомлений з постановою про відкриття виконавчого провадження та іншими матеріалами виконавчого провадження, однак до теперішнього часу рішення суду не виконує;

17.01.2019 р. приватним виконавцем було здійснено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, згідно з яким розмір заборгованості за період з 20.07.2016 по 31.01.2019 склала 455 806,45 грн., а відповідно до ч. 2 ст. 71 Закону за наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці;

28.01.2019 приватний виконавець виніс постанову про арешт майна та коштів боржника, зокрема готівкових коштів на всіх рахунках боржника;

лише 01.04.2019 ОСОБА_1 подав приватному виконавцю письмові пояснення та декларацію про доходи та майно боржника, однак в ній були зазначені неправдиві відомості, зокрема не вказано про відкриті рахунки у банківських установах;

при складанні оскаржуваної постанови про опис та арешт майна 08.11.2019 сторонам виконавчого провадження були роз`яснені їхні права та обов`язки та 08.11.2019 копію постанови було направлено сторонам виконавчого провадження.

Процесуальні дії у справі.

Боржник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про причини неприбуття суд не повідомив. Судова повістка про виклик до суду була направлена за адресою проживання боржника, повідомленою ним у скарзі, однак поштове відправлення повернулося не врученим з відміткою відділення поштового зв`язку від 18.03.2021 про те, що адресат відсутній за вказаною адресою.

Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою суду.

Стягувач ОСОБА_3 та приватний виконавець Колечко Д.М. в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про місце, дату і час розгляду скарги повідомлені належним чином, звернулися до суду із заявами, якими росили здійснити розгляд у їх відсутності.

Ч. 2 ст. 450 ЦПК України передбачає, що неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Мотиви, з яких суд дійшов висновків, і закон, яким суд керувався

Ст.1291 Конституції України визначає, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Ст. 1 Закону визначає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

08 листопада 2019 року постановою приватного виконавця було поновлено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 501/1742/16-ц, виданого 11.01.2019 р. Іллічіввським міським судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 у розмірі 15 000 грн. щомісячно, починаючи з 20.07.2016 р. до повноліття доньки ОСОБА_4 (а.с. 13 14).

08 листопада 2019 року приватний виконавець виніс постанову про опис та арешт майна боржника, якою описано та накладено арешт на житловий будинок з господарчими спорудами, розташований на земельній ділянці Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області прощею 501 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 4 7). З тексту постанови вбачається, що виконавчі дії проведені у присутності двох понятих та стягувача ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Таким чином, звернення стягнення на майно боржника це сукупність послідовних дій, спрямованих на примусове виконання рішення суду шляхом реалізації такого майна. Однак примусова реалізація майна неможлива без попереднього його опису та арешту з метою запобігти його відчуженню.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника (ч. 2 ст. 48 Закону).

Частиною 5 статті 48 Закону встановлено, що у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Більше того, відповідно до ч. 2 ст. 71 Закону, якою встановлений порядок стягнення аліментів, за наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Встановлені судом обставини свідчать про те, що боржник ОСОБА_1 не запропонував види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу перед зверненням стягнення на житловий будинок в м. Вилкове, на який приватний виконавець наклав арешт оскаржуваною постановою.

Частиною 6 ст. 48 Закону встановлено, що стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна.

Враховуючи, що боржник на підставі ч. 5 ст. 48 Закону не запропонував майно, яке необхідно реалізувати в першу чергу, а приватним виконавцем не було виявлено майно боржника в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, то у приватного виконавця були законні підстави розпочати звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна, тобто для винесення оскаржуваної постанови.

Що стосується посилань боржника на те, що в порушення ст. 48 Закону стягнення на нерухоме майно було розпочате виконавцем без перевірки іншого майна, в тому числі за місцем проживання в м. Одеса, то опис і арешт майна самі по собі ще не є зверненням стягнення, а є діями, спрямованими на забезпечення звернення стягнення на таке майно в майбутньому.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Частинами 2, 5 ст. 56 Закону встановлено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Суд відкидає посилання боржника на незаконність звернення стягнення на житловий будинок без звернення стягнення на земельну ділянку, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону разом із житловим будинком стягнення звертається також на прилеглу земельну ділянку, що належить боржнику. Однак, відповідно до оскаржуваної постанови, земельна ділянка належить Вилківській міській раді Одеської області, а не боржнику.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону сторони виконавчого провадження мають право, зокрема, брати участь у вчиненні виконавчих дій.

Як було вище наведено, в оскаржуваній постанові не зазначено, що боржник брав участь у виконавчій дії з опису та арешту житлового будинку, а приватний виконавець у відзиві не спростував твердження боржника, що останній не був повідомлений про місце і час проведення цієї виконавчої дії.

Однак посилаючись на проведення опису та арешту без його присутності та не роз`яснення йому прав, боржник не наводить, які саме його права були порушені та яким чином його присутність при здійсненні цієї виконавчої дії могла запобігти такому порушенню.

Відсутність боржника при вчиненні виконавчої дії та не роз`яснення йому прав самі по собі не мають наслідком незаконність проведених виконавчих дій, якщо це не призвело до порушення майнових прав відсутньої сторони виконавчого провадження.

Більше того, опис та арешт майна здійснюються лише для забезпечення реального виконання рішення та ще не означає остаточне звернення стягнення на майно боржника (безповоротну втрату майна боржником), а тому боржник навіть після накладеного арешту не позбавлений можливості запропонувати приватному виконавцю перелік іншого майна, достатнього для виконання рішення суду в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 259-260, 447 - 451 ЦПК, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити боржнику ОСОБА_1 у задоволені скарги на постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича ВП № 58115803 від 08.11.2019 р. про опис та накладення арешту на житловий будинок з надвірними господарчими спорудами, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю.О. Тюмін