Справа № 492/552/21
Провадження № 2/492/295/21
УХВАЛА

про повернення позовної заяви у зв`язку з невиконанням ухвали про залишення позовної заяви без руху

16 серпня 2021 року м. Арциз

Суддя Арцизького районного суду Одеської області Черевата В.І.,

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» про захист прав споживачів,-

ВСТАНОВИВ:

18 травня 2021 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» про захист прав споживачів, в якій просив визнати договір № 708066955 укладений між ним та відповідачем, недійсним. Позов обґрунтував позовні вимоги тим, що між сторонами було укладено договір, згідно якого позивач отримав позику, однак, ознайомившись зі змістом договору, вважає, що він є недійсним. Позивач зазначає, що відповідачем було надано фінансову послугу шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, однак позивачем не було підписано даний договір. Також позивач стверджує, що відповідач йому не повідомив письмово всю необхідну інформацію щодо умов договору, чим ввів в оману при отриманні кредитних послуг, оскільки договором передбачено вимогу про сплату споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором, що позивач вважає несправедливими умовами. Крім того, під час укладення договору було порушено порядок акцептування пропозиції відповідачем, тому договір не може прирівнюватися до договору, укладеного в письмовій формі. Позивач вказує, що в оспорюваному договорі не була вказана ціна та сукупна вартість кредиту.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Череватій В.І.

Пред`явлена позовна заява в силу ч. 1 ст. 185 ЦПК України ухвалою суду від 19 травня 2021 року була залишена без руху, оскільки була подана з порушенням ст. ст. 175, 177 ЦПК України.

Так, статтею 175 ЦПК України визначені основні вимоги до позовної заяви, які мають бути дотримані особами, що звертаються до суду за захистом своїх прав та інтересів шляхом пред`явлення позову до суду.

Відповідно до п. п. 2, 4, 5, 6 ч. 3 ст. 175 Цивільного процесуального кодексу України, позовна заява, серед іншого, повинна містити: відому офіційну електронну адресу та адресу електронної пошти; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Однак, всупереч вищезазначеній нормі права у позовній заяві були відсутні відома офіційна електронна адреса та адреса електронної пошти відповідача; не зазначено докази, які підтверджують факти, на які посилається позивач, а саме: укладення договору позики або споживчого кредиту (дата, реквізити, предмет, ціна, умови, тощо); суть позовних вимог є некоректною та суперечить змісту позову (позивач просить визнати недійсним договір позики, а зі змісту позовної заяви випливає, що позивач просить захистити права споживача); позивачем не зазначено відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, а також не було вказано, яким чином відповідач порушує, не визнає або оспорює його права.

У ст. 175 ЦПК України визначено вимоги до форми та змісту позовної заяви, всупереч яким подана позовна заява не містила:

- зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви.

У відповідності до вимог п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що звертаючись з позовною заявою до суду, позивач посилається на положення ЗУ «Про захист прав споживачів», як на підставу звільнення від сплати судового збору.

Разом з тим, системний аналіз положень ЗУ «Про захистправ споживачів» доводить, що для того, щоб особа була звільнена від сплати судового збору, недостатньо зазначити, що це є позов про захист прав споживачів, оскільки такий позов повинен містити предмет та обставини, які вказують на порушення прав позивача як споживача послуг. Тобто, предмет та підстави позову повинні вказувати на те, що такий позов пов`язаний з порушенням права споживача, з зазначенням такого права та способу захисту відповідно до передбачених Законом України «Про захист прав споживачів» положень.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач не зазначає про те, яке право споживача порушено у відповідності до ст. 21 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Згідно статті 21 ЗУ «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Пунктом 23 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - це фізична особа, яка придбає, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Тобто, позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості: про те, яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов.

До заяви повинні бути додані необхідні документи - залежно від заявлених вимог (наприклад, договір, квитанція-замовлення, квитанція-зобов`язання, транспортна чи інша накладна, чек, касовий ордер тощо).

Із п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» вбачається, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості: про те, яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов. До заяви повинні бути додані необхідні документи - залежно від заявлених вимог (наприклад, договір, квитанція-замовлення, квитанція-зобов`язання, транспортна чи інша накладна, чек, касовий ордер).

Таким чином, позивач, вважаючи себе споживачем, при зверненні до суду у відповідності до вимог статті 175 ЦПК України, зобов`язаний викласти зміст позовних вимог та обставини, якими він обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм ЗУ «Про захист прав споживачів», зазначивши про те, яке право споживача порушено у відповідності до ст. 21 ЗУ «Про захист прав споживачів», таким чином навівши підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Застосування ЗУ «Про захист прав споживачів» до даних правовідносин, можливе лише в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови, процедури виконання договору, та інше, тобто ті які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають інші правовідносини, які регулюються відповідними Законами (Цивільний кодекс України, ЗУ «Про банки та банківську діяльність», ЗУ «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні»).

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини, які виникають між споживачами і виробниками, виконавцями, продавцями під час продажу товарів (виконанні робіт, наданні послуг), встановлює права споживачів на придбання товарів (робіт, послуг) належної якості та безпечних для життя і здоров`я, а також визначає механізм захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Позивач звертаючись до суду посилається на положення ЗУ «Про захист прав споживачів», як на підставу звільнення від сплати судового збору, при цьому просить визнати недійсним кредитний договір, не зазначаючи яким чином порушуються його права як споживача за вказаним договором.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову є визнання недійсним кредитного договору, що укладений між позивачем та відповідачем, у зв`язку з чим потребують уточнень обґрунтування позивача з приводу застосування до спірних правовідносин положень ЗУ «Про захист прав споживачів» та звільнення від сплати судового збору.

Позивач має зазначити, якими саме діями відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» не визнає, порушує, чи оспорює права позивача, оскільки не роз`яснено, в чому саме полягає спір між позивачем та відповідачем.

Необхідно також надати відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Таким чином, позивач при зверненні до суду у дотримання вимог ст. 175 ЦПК України, в разі порушення його прав, був зобов`язаний викласти зміст позовних вимог та обставини, якими обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», зазначивши про те, яке право споживача порушено у відповідності до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням, навівши таким чином підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів». Однак, позивач ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом до відповідача про захист прав споживачів не зазначив та до позову не надав доказів порушення відповідачем вимог Закону України «Про захист прав споживачів» та доказів отримання позивачем грошових коштів за умовами оспорюваного кредитного договору.

Перелічені недоліки заяви унеможливлювали вирішення питання про відкриття провадження по справі та подальший розгляд справи та ухвалення законного та обґрунтованого рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 95 ЦПК України учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу, а також підтвердити відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Позивачу необхідно було надати копії документів належним чином засвідчені, а також зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивач у позовній заяві зазначив, що він звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Частиною 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Але, якщо предметом цього позову є визнання недійсним договору позики, а не договору споживчого кредиту, то на вказаний спір не розповсюджуються вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Абзацом 3 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» встановлена ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2021 року становить 2 270,00 гривень.

Таким чином, позивачу необхідно було конкретизувати позовні вимоги. Якщо за спірним договором позивачу надано грошові кошти на умовах фінансового кредиту, позивачу необхідно додати до позовної заяви документ, що підтверджує сплату судового збору у сумі 908,00 гривень.

Згідно з ч. 6 ст. 177 ЦПК України до заяви про визнання договору недійсним додається також копія (або оригінал) оспорюваного договору або засвідчений витяг з нього, а у разі відсутності договору у позивача - клопотання про його витребування.

Позивач був зобов`язаний долучити до позовної заяви його копію або оригінал, а також його копії, відповідно до кількості відповідачів.

Зазначаємо, що порядок звернення до суду за судовим захистом регулюється нормами ЦПК України. Позивач має дотримуватись цих норм процесуального закону.

Для усунення недоліків позовної заяви судом був установлений строк в десять днів з дня отримання позивачем копії ухвали про залишення заяви без руху від 19 травня 2021 року, та роз`яснено, що в іншому випадку позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачеві.

Як вбачається з поштового повідомлення 27 липня 2021 року представник позивача отримав ухвалу про залишення позовної заяви без руху від 19 травня 2021 року у зв`язку з чим позивач повинен був усунути зазначені в ухвалі суду недоліки по 06 серпня 2021 року включно, однак від позивача заява з виправленими недоліками до канцелярії суду не надходила. Крім того, станом на 16 серпня 2021 року заява з виправленими недоліками до суду не надійшла.

У рішенні Європейського Суду від 03.04.2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Таким чином, суд зазначає, що позивачем неналежно здійснюються його процесуальні права і виконуються процесуальні обов`язки, що виражається у відсутності інтересу до поданої до суду позовної заяви.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Таким чином, приймаючи до уваги невиконання вимог ухвали від 19 травня 2021 року, суддя приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» про захист прав споживачів, підлягає поверненню позивачу на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

Відповідно до ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Тому, на підставі викладеного, позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» про захист прав споживачів, необхідно вважати неподаною і повернути позивачеві.

Керуючись ст. 185 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» про захист прав споживачів, вважати неподаною та повернути позивачеві.

Повідомити позивачу, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення позовної заяви.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Арцизький районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя

Арцизького районного суду В.І. Черевата

Одеської області