Дата документу 11.08.2021 Справа № 332/3334/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №332/3334/18 Головуючий в 1-й інстанції: Яцун О.С.
Провадження №22-ц/807/2209/21 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В., Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 березня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2018 року Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої позовні вимоги Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» обґрунтовує тим, що 25 травня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №014/17-40/1407-36, відповідно до умов якого позивач надав ОСОБА_1 кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 72420 доларів США на строк до 25 травня 2017 року зі сплатою 13,75% річних, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути позивачу суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені кредитним договором.

В забезпечення виконання кредитних зобов`язань ОСОБА_1 між Банком та ОСОБА_2 25 травня 2007 року укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель взяв на себе зобов`язання перед позивачем відповідати в повному обсязі за зобов`язаннями ОСОБА_1 , що виникають з умов кредитного договору № 014/17-40/1407-36 від 25 травня 2007 року та у випадку невиконання ним своїх кредитних зобов`язань нести солідарну відповідальність у тому ж обсязі, що і ОСОБА_1 , включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки.

В порушення норм закону та умов договорів відповідачі зобов`язання за вказаними договорами належним чином не виконали, у зв`язку з чим станом на 11 червня 2018 року мають заборгованість за простроченими відсотками за період з 15 червня 2015 року по 11 червня 2018 року включно у розмірі 25792,78 доларів США, що в еквіваленті в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку складає 674130,83 грн, яку Банк просить стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , а також судові витрати, а саме: судовий збір в розмірі 10111,96 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 березня 2021 року позовну заяву Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, залишено без задоволення.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12 750,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції в частині стягнення на користь ОСОБА_2 судових витрат на професійну правничу допомогу, Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило скасувати рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 березня 2021 року в частині стягнення з АТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12750, 00 грн та ухвалити нове рішення, яким відмовити в стягненні витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12750.00 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що АТ «Райффайзен Банк Аваль» отримавши від ОСОБА_2 документи, якими він обґрунтовував понесені витрати на правову допомогу, направив до Заводського районного суду м. Запоріжжя клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, шляхом відмови в їх стягненні, оскільки інформація, яка міститься в акті приймання правничої допомоги, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару не може вважатись тим розрахунком виконаних адвокатом та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги, подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу, однак судом першої інстанції вказане клопотання не враховане та стягнуто витрати на професійну правничу допомогу в повному обсязі.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, які склалися між сторонами, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині без змін. Просить також стягнути з АТ «Райффайзенк Банк Аваль» на користь ОСОБА_2 судові витрати, які останній поніс у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 5000 грн.

З огляду на те, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині стягнутих витрат на правову допомогу, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення лише в частині, яка оскаржується. В іншій частині рішення суду не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки у позивача не було права стягувати нараховані за кредитним договором відсотки після закінчення строку дії кредитного договору, то в задоволенні позову слід відмовити за його безпідставністю.

Керуючись ч.2 ст. 137 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов висновку, про необхідність стягнення з Банку на користь ОСОБА_2 витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 12750,00 грн, який є співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом для їх виконання та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується.

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Згідно з правилами пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

З матеріалів справи вбачається, що в березні 2021 року ОСОБА_2 надав суду клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи для правильного вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, які він має сплатити у зв`язку з розглядом справи до якого додав копію договору № 102 про надання правової допомоги від 03 червня 2020 року, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Малишев і партнери» в особі іменного партнера ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (т.2 а.с. 2); копію акту від 03 березня 2021 року про надання послуг до договору про надання правничої допомоги від 03 червня 2020 року, згідно з яким адвокатом виконані роботи (надано послуги): надання правовової консультації -1 - 150 грн; ознайомлення з матеріалами справи у суді та їх юридичний аналіз - 3х1000 = 3000.00 грн; складання заяви про перегляд заочного рішення - 1- 3000 грн; складання відзиву - 1 - 2000.00 грн; складання клопотання про витребування доказів - 1 - 600,00 грн, підготовка до розгляду справи та представництвор в суді першої інстанції - 1 - 4000,00 грн (т.2 а.с. 3); копію Квитанції до прибуткового касового ордера №3 від 05 березня 2021 року на суму 12750.00 грн, прийнятих від ОСОБА_2 на підставі гонорару у справі №332/334/18, договір №102 про надання правової допомоги від 03.06.2020, акт надання послуг від 03.03.20. (т.2 а.с. 19).

Тобто, акт про надання послуг від 03.03.2021 містить не тільки детальний опис наданих відповідачу послуг із професійної правничої допомоги у справі, алей ролзрахунок вартості цих послуг (ціни одиниці послуг, кількість одиниць та загальної вартості послуг).

Факт надання адвокатським об`єднанням правової допомоги відповідачу відповідно до умов договору та доручення ОСОБА_2 наданої йому адвокатським об`єднанням правової допомоги, фактичних витрат підтверджується підписанням сторонами відповідного акта наданих послуг ( п. 2.6 договору про надання правової допомоги № 102 від 03.06.2020).

Відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, є однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства ( п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Оскільки на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу ОСОБА_2 надані відповідні письмові докази, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач поніс витрати на правничу допомогу у розмірі 12750.00 грн, зазначений вище розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання відповідних послуг, обсягом наданих адвокатом послуг, значенням справи для відповідача та процесуальною поведінкою позивача під час розгляду справи, а тому у суду першої інстанції були наявні підстави для стягнення з позивача на користь відповідача зазначеної суми.

Крім того, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За приписами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи заява про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу подана з дотриманням вимог ч.8 ст. 141 ЦПК України.

Встановлено, що в березні 2021 року Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до суду з клопотанням про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, яке обґрунтоване тим, що наданий відповідачем акт наданих послуг від 03 березня 2021 року є формальним переліком послуг з фіксованим розміром гонорару та з нього неможливо визначити: в чому полягає складність справи у світлі заявлених витрат у сумі 12750.00 грн, скільки часу адвокатом витрачено на цю справу, детальний опис кожної послуги, що надана адвокатом (зокрема, чим підтверджується опис та витрачений час на юридичну консультацію, у чому полягало ознайомлення зі справою, скільки сторінок міститься у томі або кожному томі справи, з якою ознайомився адвокат, скільки фотокопій він зробив, які саме матеріали справи йому стали у пригоді, в чому саме полягав юридичний аналіз, в чому різниця між позиціями 3,4,5,6 акту наданих послуг, якщо аргументація адвоката та його клієнта залишилася незмінною з моменту скасування заочного рішення і наявні у вказаних документах доводи просто дублюються),здійснених ним витрат часу по кожному із виду послуг, що позбавляє АТ «Райффайзен Банк Аваль» можливості спростувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч.1 ст. 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Між тим, зазначені АТ «Райффайзен Банк Аваль» в клопотанні підстави зменшення судового збору носять формальний характер, зміст клопотання не підтверджено жодними доказами на спростуваня розміру понесених витрат,клопотання не відповідає обставинам справи та не спростовує докази, використані судом першої інстанції.

Отже, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд першої інстанції, з урахуванням вимог статті 137 ЦПК України, обсягу наданих послуг та часу, витраченого на їх виконання, складності справи, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відшкодування позивачем понесених витрат на правову допомогу, в розмірі 12750,00 грн, які підтверджено належними доказами.

Таким чином, задовольняючи заяву ОСОБА_4 про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції дослідив та перевірив надані заявником докази, зокрема, на предмет обґрунтованості та пропорційності до предмету спору й правильно виходив із засад законності, справедливості та співмірності.

Не заслуговують на увагу посилання заявника на те, що ОСОБА_4 не було надано детальний опис робіт, що є вимогою частини третьої статті 137 ЦПК України, оскільки такий опис був ним наданий разом з актом приймання-передачі наданих послуг від 03 березня 2021 року (том 2, а. с. 3), який було досліджено та оцінено судом при розгляді питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Отже, посилання на неврахування судом правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 23 листопада 2020 року у справі № 638/7748/18 ( (провадження № 61-13573 св19), при вирішенні вказаного питання, є безпідставним.

Доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги АТ « Райффайзен Банк Аваль», які подані його представником - адвокатом Чеботарь Ж.С., не можуть бути підставами для скасування судовиго рішення суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем та її представником норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку обгрунтовано виклавши їх в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Наведені у апеляційній скарзі заявника доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість його судового рішення не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

При цьому, апеляційний суд врахувує заперечення АТ «Райффацзен Банк Аваль» щодо необґрунтованості та неспівмірності заявленої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу відповідача з реальним обсягом такої допомоги у суді апеляційної інстанції, зменшивши її розмір до 2700 грн.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 березня 2021 року в частині стягнення витрат на правову допомогу залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 2700 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 16 серпня 2021 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С.Маловічко С.В.