Справа № 357/4977/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Кошель Б. І. ,

при секретарі - Тодосієнко О. А.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду №6 м. Біла Церква цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із вказаним позовом, який мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3 . Після смерті чоловіка відкрилася спадщина, до складу якої входить 7/8 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0908 га, кадастровий номер :03:020:0135, яка належна йому на праві спільної сумісної власності з ОСОБА_4 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ №084784, виданого 10.03.2002 року Білоцерківською міською радою депутатів Київської області. За життя спадкодавець склав заповіт, яким все своє майно заповів позивачці ОСОБА_1 . За її заявою державним нотаріусом Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Кравець А.В. була заведена спадкова справа №248/2020 після смерті ОСОБА_3 15 березня 2021 року нотаріусом їй було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 7/8 частки у праві власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначену земельну ділянку площею 0,0908 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , нотаріусом було відмовлено, оскільки у правовстановлюючому документі спадкодавця на земельну ділянку не визначено його частку у праві спільної сумісної власності, про що 16.03.2021 видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Таким чином, зважаючи на те, що співвласники вищезазначеної земельної ділянки за життя не виділяли часток у спільній власності на земельну ділянку, позивачка як спадкоємець померлого співвласника не має змоги у звичайний спосіб успадкувати належну спадкодавцю частку у праві спільної сумісної власності на цю земельну ділянку, а тому просить суд визначити, що частка померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, що розташована в АДРЕСА_1 , площа земельної ділянки 0,0908 га з кадастровим номером :03:020:0135, яка належала померлим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ №084784, виданого 10.03.2002 року Білоцерківською міською радою народних депутатів Київської області становила 7/8 її частин; визначити, що частка померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, що розташована в АДРЕСА_1 , площа земельної ділянки 0,0908 га з кадастровим номером :03:020:0135, яка належала померлим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ №084784, виданого 10.03.2002 року Білоцерківською міською радою народних депутатів Київської області становила 1/8 її частин.

Ухвалою суду від 10 червня 2021 року прийнято вказаний позов до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Позивачка в підготовче судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, направила заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просила задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала.

Відповідачка в підготовче судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, направила заяву про визнання позову.

У відповідності до ч.3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:

Так, судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності, на підставі рішення Білоцерківської міської ради народних депутатів від 30.05.2000 року №155, належить земельна ділянка площею 0,0908 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , призначена для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, кадастровий № :03:020:0135, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ №084784 та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-021 від 19.01.2021 року.

03.06.2020 ОСОБА_3 , який є співвласником вказаної вище земельної ділянки - помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), серії НОМЕР_1 .

На випадок своєї смерті ОСОБА_3 склав заповіт, яким усе своє майно де б воно не було та з чого б воно не складалось заповів своїй дружині ОСОБА_1 , що підтверджується копією заповіту від 21 грудня 2019 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Приймак А.Г., зареєстрований в реєстрі за №2-686.

Після смерті чоловіка, ОСОБА_3 , позивачка звернулася до Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

За її заявою державним нотаріусом Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Кравець А.В. була заведена спадкова справа № 284/2020 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

15 березня 2021 року нотаріусом їй було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 7/8 частки у праві власності на житловий будинок АДРЕСА_1 . На підставі цього Свідоцтва, вона зареєструвала у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на вказану нерухомість.

У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначену земельну ділянку площею 0,0908 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , нотаріусом було відмовлено, оскільки у правовстановлюючому документі спадкодавця на земельну ділянку не визначено його частку у праві спільної сумісної власності, про що 16.03.2021 видано Постанову №313/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , яка є співвласником вищевказаної земельної ділянки, померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 17 квітня 2015 року, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, серії НОМЕР_2 . Спадкоємцем за заповітом після її смерті є відповідачка ОСОБА_2 .

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Статтею 15 ЦК України регламентовано, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Відповідно до ст. 1226 ЦК України частки у праві спільної сумісної власності спадкуються на загальних підставах.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

У відповідності до роз`яснень, наданих у Постанові Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", - частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними (п.5).

Отже, у зв`язку з тим, що частки співвласників земельної ділянки не визначені, позивач позбавлений можливості реалізувати своє право на оформлення спадщини у встановленому нотаріальному порядку, а тому його порушене право підлягає судовому захисту відповідно до ст. 15 ЦК України.

Згідно п. «г» ч.1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Разом з тим, ч. ч. 1, 2 ст. 372 Цивільного кодексу України, передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно ч. 1 ст. 86 Земельного кодексу України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Відповідно до ч. 4 і 5 ст. 89 ЗК України, співвласники земельної ділянки, яка перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласників може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Згідно п. 3.4 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до вимог ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 ЦК України.

Відповідно до ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і втому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Відповідно до п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що «виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК (2768-14) бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов`язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-2цс15аналіз змісту норм статті 120ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні (п. 224 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України).

Таким чином, зважаючи на те, що невизначеність часток у праві спільної сумісної власності позбавило позивача можливості оформити свої спадкові права на частку у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, належну спадкодавцю, а відповідачкою визнано позов, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, з урахуванням положень земельного законодавства, якими передбачено, що частка у праві власності на земельну ділянку повинна відповідати частці у праві власності на житловий будинок, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як особа віднесена до 1 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

За таких обставин, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь держави судові витрати у виді судового збору за дві вимоги немайнового характеру в сумі 908,00 грн. (2 270х0,4:2=454,00 грн.+ 2 270х0,4:2=454,00 грн.)., тобто 50 % від суми судового збору, яка підлягала до сплати позивачем при поданні до суду позовної заяви, а іншу частину судового збору 908,00 грн. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369, 370, 372, 1216, 1261 ЦК України, ст. 120 ЗК України, ст. ст. 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 200, 206, 258, 259, 264, 265, 273 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визначити, що частка померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, що розташована в АДРЕСА_1 , площа земельної ділянки 0,0908 га з кадастровим номером :03:020:0135, яка належала померлим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ №084784, виданого 10.03.2002 року Білоцерківською міською радою народних депутатів Київської області становила 7/8 її частин.

Визначити, що частка померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, що розташована в АДРЕСА_1 , площа земельної ділянки 0,0908 га з кадастровим номером :03:020:0135, яка належала померлим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ №084784, виданого 10.03.2002 року Білоцерківською міською радою народних депутатів Київської області становила 1/8 її частин.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп.

Решту судового збору компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення може бути оскаржене.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяБ. І. Кошель