Справа № 643/7605/16-ц
Провадження № 2-з/643/182/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2021 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., розглянувши без повідомлення учасників справи заяву адвоката Коссе Євгенія Костянтиновича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову у цивільній справі за позовом за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Московського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа, в якій ОСОБА_2 (далі позивач) заявлено вимоги про визнання ОСОБА_1 (далі відповідач) таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 , та зняття відповідача з реєстрації за вказаною адресою.

Представник відповідача адвокат Коссе Є.К. 10.08.2021 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на Квартиру та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо Квартири.

В обґрунтування зазначив, що Квартира в даний час продається, що підтверджується наданими ним доказами. Враховуючи наведене та керуючись положеннями ст. 149, 150 ЦПК України, він звернувся до суду з вказаною заявою.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Враховуючи наведене, суд розглядає заяву без повідомлення учасників справи.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для задоволення заяви та вжиття заходів забезпечення позову, зазначених відповідачем, суд керується таким.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК України заходів забезпечення позову.

Види заходів забезпечення позову визначені ч. 1 ст. 150 ЦПК України.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується в тому числі накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 22.02.2005 року у справі «Новоселецький проти України» зазначив, що стаття 1 Протоколу N 1, яка спрямована в основному на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу приймати деякі необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (див. рішення "Броньовський проти Польщі" [GC], N 31443/96, п. 143, CEDH 2004-...). У кожній справі, в якій іде мова про порушення вищезгаданого права, Суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар (див. рішення "Спорронг та Лонрот проти Швеції" ( 980_098 ), від 23 вересня 1982 року, серія А, N 52, стор. 26, п.69).

В рішенні від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що втручання у право особи, захищене статтею 1 Першого протоколу, має бути виправданим. У цьому зв`язку Суд знову наголошує на необхідності підтримання "справедливої рівноваги" між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи. Необхідну рівновагу не буде забезпечено, якщо відповідна особа несе "особистий і надмірний тягар" (див. рішення у справі Брумареску, п. 78).

В постанові Великої Палати Верховного Суду в постанові від 12.02.2020 по справі № 381/4019/18 зазначено, що суд має пересвідчитися, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

В постанові Верховного Суду від 25.09.2019 року по справі № 20/3560/18 також зазначено, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням в тому числі наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Положеннями ч. 2 ст. 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Таким чином, заходи забезпечення позову спрямовані на гарантування інтересів особи, яка звернулась до суду з позовом, тобто позивача, та покликані забезпечити можливість виконання рішення суду про задоволення позову.

Оцінюючи вказані вище положеннями ч. 2 ст. 149 ЦПК України в сукупності та логічному взаємозв`язку з іншими нормами Глави 10 ЦПК, а також із висновками щодо застосування норм права Верховного Суду, суд приходить до висновку, що із заявою про забезпечення позову може звертатись саме позивач, тобто особа, яка вважає, що її права порушені та, відповідно, що ефективний захист або поновлення її порушених чи оспорюваних прав та інтересів може бути ускладнено або унеможливлено без вжиття відповідних заходів забезпечення позову.

В даній цивільній справі особа, яка звернулась із заявою про забезпечення позову, має процесуальний статус відповідача.

За таких обставин суд позбавлений можливості встановити, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або унеможливити захист порушених чи оспорюваних прав відповідача, адже останній з будь-якими вимогами щодо захисту вказаних прав до суду не звертався.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, процесуальний результат, якого бажає досягти відповідач за наслідками розгляду справи, полягає в ухваленні рішення про відмову в задоволенні позову.

За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідачем не обґрунтовано та не доведено, яким чином невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду про відмову в задоволення позову.

Враховуючи наведене, вжиття заходів забезпечення позову, про які просить відповідач, не ґрунтується на положеннях законодавства України, не пов`язане із захистом або поновленням порушених або оспорюваних прав відповідача, оскільки останній за їх захистом або поновленням до суду не звертався, та призведе до невиправданого та непропорційного втручання в право власності інших осіб на Квартиру та покладення на власників Квартири надмірного тягара, оскільки вказане обмеження їх прав не перебувати у зв`язку із предметом заявлених ними позовних вимог.

Також суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні будь--які відомості відносно того, що вказана Квартира перебуває у власності будь-яких осіб, зокрема позивача. В позовній заяві позивачем зазначено, що Квартира неприватизована та належить територіальній громаді м. Харкова.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення заяви та вжиття заходів забезпечення позову, зазначених представником відповідача.

Керуючись ст. 149-153, 258-261, 353-354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви адвоката Коссе Євгенія Костянтиновича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову у цивільній справі за позовом за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повний текст ухвали складений 13.08.2021 року.

Суддя Крівцов Д.А.