Справа № 199/5100/20
(2/199/584/21)
РІШЕННЯ

Іменем України

30.03.2021 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В.,при секретарі Остапенко А.В., за участі представника позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення витрат, понесених на ремонт домоволодіння,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення витрат, понесених на ремонт домоволодіння. В обґрунтування позову зазначив, що рішенням Амур- Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19.07.2018 року та постановою Дніпровського апеляційного суду від 04.12.2018 року відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні позовної заяви про визнання договору дарування домоволодіння АДРЕСА_1 недійсним. У домоволодінні АДРЕСА_1 позивач зареєстрований разом зі своєю дружиною та донькою. Родина мешкає в даному володінні до цього часу. Дане домоволодіння поділено на дві частини та має два окремі виходи.

Ще за життя батька позивача ОСОБА_4 , приблизно з 2002 року, одну частину домоволодіння було віддано в користування молодій родині позивача.

За всі ці роки позивачем було зроблено капітальний ремонт не лише своєї частини домоволодіння, а й частини, де мешкав батько позивача, полагоджено крівлю будинку, поставлено євро огорожу, замінено повністю в будинку вікна, двері, вибито скважину та багато іншого. Позивач самостійно сплачував всі комунальні послуги. Було зроблено ремонт за кошти позивача і в тій частині будинку, де мешкав ОСОБА_4 . Як зазначає позивач, ним сплачувались всі ці роки комунальні послуги самостійно.

До 04.07.2017 року у позивача не було жодних сумнівів, що він успадкує 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 . Однак, звернувшись 04.07.2017 року до Четвертої Дніпровської державної нотаріальної контори, де йому було повідомлено по причині того, що за життя його батько, відповідно до договору дарування від 18.08.2014 року подарував своїй донці , відповідачу по справі, належне йому на праві власності вищевказане домоволодіння. Позивач вказує на те, що відповідач є рідною сестрою позивача, яка ніколи не приймала участі у підтримці вказаного домоволодіння у належному стані.

При наявності згоди батька позивача на проведення ремонтних робіт, всі ці роки позивач витрачав свої власні кошти на утримання будинку в належному стані. У зв`язку з викладеним позивач просив суд стягнути з відповідача витрати, понесені на ремонт домоволодіння в розмірі 260781,00 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, промила суд їх задовольнити, надала суду пояснення аналогічні викладеним у позові.

Відповідач до судового засідання не з`явилась, надала суду письмовий відзив на позов, в якому зазначила, що доводи позивача не містять об`єктивних даних та доказів, щодо безпідставного набуття чи збереження нею майна належного позивачу ОСОБА_2 у вигляді ніби то проведеного капітального ремонту. Відповідач, як власник будинку, не давала згоди на будь-які ремонтні роботи.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач по справі є власником домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 18.08.2014 року, укладеном між відповідачем та її батьком ОСОБА_4 . Позивач проживає у будинку з 1994 року як член сімї попереднього власника, там зареєстрований.

Позивач у даному позові посилається на те, що він проживає у вказаному домоволодінні та ним були понесені витрати на ремонт домоволодіння в загальному розмірі 260781,00 грн.

Відповідно до ст.. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст.. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до зі ст.156 ЖК УРСР, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту.

Оскільки позивач проживає у спірному домоволодінні, то Законом передбачено його обов`язок щодо утримання вказаного майна. Таким чином, судом не встановлено, що відповідач по справі безпідставно набула майно за рахунок позивача без достатньої правової підстави.

З огляду на письмові докази, досліджені в ході розгляду справи, оцінивши у сукупності, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд приходить до висновку відмову у задоволенні вимог позивача.

Згідно ст.141 ЦПК України суд вважає за доцільне судові витрати віднести на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, ст.ст.1166,1212 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення витрат, понесених на ремонт домоволодіння,-відмовити.

Судові витрати позивача віднести за його рахунок.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня виготовлення повного рішення.

Суддя