Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" серпня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Гаврилової О.В.,

за участю секретаря - Передрій І.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - адвокат Лобода І.В.

представник відповідача - адвокат Підлипенський Д.В.,

представники третьої особи АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» - адвокати Будник Б.А., Когутенко М.Г.,

представник третьої особи ОСОБА_2 - адвокат Пікульська К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м.Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз Україна», треті особи: Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», ОСОБА_2 , про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду м. Києва звернулась представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Лобода І.В. з позовом до Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз Україна» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Згідно заявлених вимог, представник позивача просила суд:

-визнати дії ДП «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз Україна» щодо перестановки (перегрупування) працівників та переведення на вакантні посади у новостворені підрозділи згідно наказу ДП «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз Україна» від 31 січня 2019 року №29, з 01 лютого

2019 року протиправними;

-визнати дії ДП «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз Україна» щодо прийняття на посади працівників, згідно затвердженого наказом

ДП «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз Україна» від 31 січня 2019 року №29 штатного розпису, з 01 лютого 2020 року протиправними;

-зобов`язати ДП «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз Україна» видати наказ про призначення на посаді заступника директора з продажів

ДП «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз Україна» ОСОБА_1 .

Вимоги позову обґрунтовані тим, що на підставі наказу ДП «Укравтогаз»

НАК «Нафтогаз України» від 09.06.2017 року №75-к ОСОБА_1 призначено на посаду начальника регіонального виробничого управління «Київавтогаз» ДП «Укравтогаз»

НАК «Нафтогаз України». Відповідно до наказу НАК «Нафтогаз України» від 23 січня 2019 року №24 «Про затвердження організаційної структури ДП «Укравтогаз» затверджено та введено в дію з 01 лютого 2019 року нову організаційну структуру

ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України», зобов`язано директора ДП «Укравтогаз» Ватажишина О.В. здійснити заходи щодо ліквідації відокремлених підрозділів підприємства, приведення штатного розпису підприємства у відповідність із затвердженою організаційною структурою підприємства, дотримання вимог трудового законодавства України під час комплектування працівниками нововведених посад підприємства та вивільнення працівників, посади яких будуть скорочені. Наказом

ДП «Укравтогаз» від 31 січня 2019 року № 29 «Щодо організаційної структури

ДП «Укравтогаз» введено в дію з 01 лютого 2019 року нову організаційну структуру

ДП «Укравтогаз», затверджено штатний розпис ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» у відповідності із затвердженою організаційною структурою та зобов`язано начальника відділу кадрів ОСОБА_3 провести перестановку працівників та переведення на вакантні посади у новостворені підрозділи, за їх згодою, з дотриманням чинного законодавства України, та зобов`язано першого заступника ОСОБА_4 в термін до 04 лютого 2019 року надати пропозиції щодо комплектування новостворених підрозділів підприємства. Також відповідачем прийнято рішення припинити діяльність структурних підрозділів ДП «Укравтогаз», зобов`язано управління по роботі з персоналом спільно з Об`єднаною профспілковою організацією підприємства забезпечити вимоги трудового законодавства і прав працівників РВУ «Київавтогаз», «Львівавтогаз», «Харківавтогаз» ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» в процесі ліквідації регіонального виробничого управління та скорочення посад (наказ №178 від 27 березня 2019 року). Наказом ДП «Укравтогаз» №178 від 27.03.2019 р. «Про ліквідацію структурних підрозділів» припинено діяльність регіонального виробничого управління «Київавтогаз» ДП «Укравтогаз» шляхом ліквідації. 28 березня 2019 року відповідач повідомив позивача про те, що посада начальника регіонального виробничого управління виведена зі штатного розпису, у зв`язку з чим 28 травня 2019 року його може бути звільнено за п.1 ст. 40 КзпП України із займаної посади та позивачу запропоновано переведення на вакантні посади ДП «Укравтогаз» з урахуванням його кваліфікації та спеціальності. При цьому, позивачу запропоновано переведення на вакантні посади

ДП «Укравтогаз» з урахуванням його кваліфікації та спеціальності, а саме: наповнювач балонів 4 розряду ( м. Бровари, м. Одеса, м. Шостка, м. Біла Церква, м. Дніпро, м. Лозова), начальник АГНКС 9 (м. Житомир), машиніст компресорних установок 5 розряду

(м. Житомир, м. Одеса, м. Звенигородка. с. Долина, м. Шепетівка), майстер ( м. Харків).

26 червня 2019 року о 16 год 40 хв листом «Про надання вакансій» №2052/06-19 відповідач запропонував позивачу інші вакантні посади (54 посади) в ДП «Укравтогаз». При цьому не надав часу для ознайомлення з новим переліком посад, їх посадовим інструкціями. Цього ж дня, позивача було звільнено з посади начальника регіонального виробничого управління «Київавтогаз» у зв`язку із змінами в організації виробництва та праці на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України та вручено наказ ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» №661к «Про звільнення з роботи». Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21 січня 2020 року у справі 759/13783/19 стягнуто з

ДП «Укравтогаз» НАК «Навтогаз України» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 107 342, 24 грн; змінено дату звільнення ОСОБА_1 з 26 червня 2019 року на дату постановлення рішення суду - 21 січня 2020 року, позовні вимоги щодо скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі на посаді начальника регіонального виробничого управління «Київавтогаз» Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» - залишено без задоволення. Постановою Київського апеляційного суду від 17 червня

2020 року зазначене вище рішення суду в частині вирішення позовних вимог про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та зміни дати звільнення скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, а саме поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді начальника регіонального виробничого управління «Київавтогаз» дочірнього підприємства «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» з 26 червня 2019 року. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Наказом ДП «Укравтогаз» від 31 січня 2019 року №29 затверджено штатний розпис ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» у відповідності із затвердженою організаційною структурою. Проте, на самому штатному розписі зазначено про його затвердження 01 лютого 2019 року. Позивач зазначає, що з листів відповідача вбачається, що в період з 01 лютого 2019 року по 27 березня 2019 року відповідачем здійснюється переведення та прийом на роботу працівників без дотримання вимог ст. ст. 40, 42 КЗпП України, зокрема, стосовно прав ОСОБА_1 , оскільки передбачені в штатному розписі посади, зокрема, керівні, не були запропоновані позивачу до 28 березня 2019 року. Вважає, неправомірним те, що позивачу не було запропоновано для зайняття посаду - заступника директора з продажів ДП «Укравтогаз» з урахуванням вимог ст.42 КЗпП України. Вказує, що зміна в організації виробництва і праці відносяться до істотних змін в умовах праці, тому власник має узгодити питання зміни умов праці з кожним працівником. Проте, позивач не був попереджений про зазначені зміни відповідачем, внаслідок чого не зміг вчасно реалізувати своє право на зайняття вакантних посад, які були вільними станом

на 01 лютого 2019 року. На виконання рішення Святошинського районного суду м.Києва від 21 січня 2020 року та постанови Київського апеляційного суду від 17 червня 2020 року відповідачем було видано наказ від 18 червня 2020 року №188к про поновлення

ОСОБА_1 на роботі на посаді начальника РВУ «Київатогаз». Згідно наказу

ДП «Укравтогаз» від 18 червня 2020 №191к введено з 19 червня 2020 року простій не з вини працівника ОСОБА_1 з причини відсутності організаційно-технічних умов для виконання ним посадових функцій начальника РВУ «Київавтогаз» ДП «Укравтогаз», через відсутність функціонального напряму діяльності підприємства, пов`язаних з керівництвом відокремленим структурним підрозділом. Під час простою працівник має перебувати вдома та на зв`язку в робочі дні з дотриманням вимог чинного законодавства щодо запобігання поширенню хвороби COVID-19 спричиненої короновірусом

SARS-CoV-1. Одночасно позивача повідомили про наступне вивільнення повідомленням від 18 червня 2020 року №9. Отже права позивача продовжують порушуватись, оскільки посада, на яку було поновлено позивача, відсутня через організаційні зміни в структурі підприємства, а інші вакантні посади не були запропоновані йому, з моменту затвердження нової організаційної починаючи з 01 лютого 2019 року коли вступив в дію новий штатний розпис, та відповідачем не було враховано переважне право позивача на зайняття вакантних посад, починаючи з 01 лютого 2019 року, а саме: позивач має на утриманні двох малолітніх дітей, дружина позивача не працює, позивач має не одну вищу освіту та продовжував навчання без відриву від виробництва, нагороджений грамотою, позивач вважає свої права порушеними та такими, що підлягають судовому захисту. (т.1 а.с.1-7)

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2020 року відкрито провадження в даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України». (т.1 а.с.76-80).

04 листопада 2020 року представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Лободою І.В. направлено до суду позовну заяву (нова редакція) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії. (т.1 а.с.89-97)

Згідно заявлених в позовній заяві в новій редакції вимог, представник позивача просить суд:

-визнати дії Дочірнього підприємства «УКРАВТОГАЗ» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» щодо перестановки (перегрупування) працівників та переведення на вакантні посади у новостворені підрозділи згідно наказу

ДП «УКРАВТОГАЗ» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» від 31.01.2019 №29, з 01.02.2019 року протиправними в частині порушення прав ОСОБА_1 , визначених п. 5 наказу ДП «УКРАВТОГАЗ» НАК «Нафтогаз України» від 31.01.2019 №29;

-визнати дії Дочірнього підприємства «УКРАВТОГАЗ» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» щодо прийняття, перестановки (перегрупування) працівників та переведення на вакантні посади працівників, згідно, затвердженого наказом Дочірнього підприємства «УКРАВТОГАЗ» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» від 31.01.2019 №29, штатного розпису з 01.02.2020 року протиправними в частині порушення прав ОСОБА_1 на зайняття вакантної посади заступника директора з продажів Дочірнього підприємства «УКРАВТОГАЗ»;

-визнати протиправним та скасувати наказ Дочірнього підприємства «УКРАВТОГАЗ» НАК «Нафтогаз України» від 22.02.2019 №276к про переведення/призначення на посаду заступника директора з продажів Дочірнього підприємства «УКРАВТОГАЗ» начальника департаменту з питань обліку та реалізації газу Дочірнього підприємства «УКРАВТОГАЗ» ОСОБА_2 ;

-зобов`язати Дочірнє підприємство «УКРАВТОГАЗ» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , на посаду заступника директора з продажів Дочірнього підприємства «УКРАВТОГАЗ» НАК «Нафтогаз України».

Вимоги позовної заяви в новій редакції обґрунтовані тим, що на підставі наказу

ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» від 09 червня 2017 року №75-к ОСОБА_1 призначено на посаду начальника регіонального виробничого управління «Київавтогаз» ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України». Відповідно до наказу НАК «Нафтогаз України» від 23 січня 2019 року №24 «Про затвердження організаційної структури

ДП «Укравтогаз» затверджено та введено в дію з 01 лютого 2019 року нову організаційну структуру ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України», зобов`язано директора

ДП «Укравтогаз» Ватажишина О.В. здійснити заходи щодо ліквідації відокремлених підрозділів підприємства, приведення штатного розпису підприємства у відповідність із затвердженою організаційною структурою підприємства, дотримання вимог трудового законодавства України під час комплектування працівниками нововведених посад підприємства та вивільнення працівників, посади яких будуть скорочені. Наказом

ДП «Укравтогаз» від 31 січня 2019 року № 29 «Щодо організаційної структури

ДП «Укравтогаз» введено в дію з 01 лютого 2019 року нову організаційну структуру

ДП «Укравтогаз», затверджено штатний розпис ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» у відповідності із затвердженою організаційною структурою та зобов`язано начальника відділу кадрів ОСОБА_3 провести перестановку працівників та переведення на вакантні посади у новостворені підрозділи, за їх згодою, з дотриманням чинного законодавства України, та зобов`язано першого заступника ОСОБА_4 в термін до 04 лютого 2019 року надати пропозиції щодо комплектування новостворених підрозділів підприємства. Також відповідачем прийнято рішення припинити діяльність структурних підрозділів ДП «Укравтогаз», зобов`язано управління по роботі з персоналом спільно з Об`єднаною профспілковою організацією підприємства забезпечити вимоги трудового законодавства і прав працівників РВУ «Київавтогаз», «Львівавтогаз», «Харківавтогаз» ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» в процесі ліквідації регіонального виробничого управління та скорочення посад (наказ №178 від 27 березня 2019 року). Наказом ДП «Укравтогаз» №178 від 27 березня 2019 року «Про ліквідацію структурних підрозділів» припинено діяльність регіонального виробничого управління «Київавтогаз» ДП «Укравтогаз» шляхом ліквідації. 28 березня 2019 року відповідач повідомив позивача про те, що посада начальника регіонального виробничого управління виведена зі штатного розпису, у зв`язку з чим 28 травня 2019 року його може бути звільнено за п.1 ст. 40 КзпП України із займаної посади та позивачу запропоновано переведення на вакантні посади ДП «Укравтогаз» з урахуванням його кваліфікації та спеціальності. При цьому, позивачу запропоновано переведення на вакантні посади

ДП «Укравтогаз» з урахуванням його кваліфікації та спеціальності, а саме: наповнювач балонів 4 розряду ( м. Бровари, м. Одеса, м. Шостка, м. Біла Церква, м. Дніпро, м. Лозова), начальник АГНКС 9 (м. Житомир), машиніст компресорних установок 5 розряду

(м. Житомир, м. Одеса, м. Звенигородка, с. Долина, м. Шепетівка), майстер (м. Харків).

26 червня 2019 року, о 16 год 40 хв, листом «Про надання вакансій» №2052/06-19 відповідач запропонував позивачу інші вакантні посади (54 посади) в ДП «Укравтогаз». При цьому не надав часу для ознайомлення з новим переліком посад, їх посадовими інструкціями. Цього ж дня, позивача було звільнено з посади начальника регіонального виробничого управління «Київавтогаз» у зв`язку із змінами в організації виробництва та праці на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України та вручено наказ ДП «Укравтогаз»

НАК «Нафтогаз України» №661к «Про звільнення з роботи». Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21 січня 2020 року у справі 759/13783/19 стягнуто з

ДП «Укравтогаз» НАК «Навтогаз України» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 107 342,24 грн; змінено дату звільнення ОСОБА_1

з 26 червня 2019 року на дату постановлення рішення суду - 21 січня 2020 року, позовні вимоги щодо скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі на посаді начальника регіонального виробничого управління «Київавтогаз» Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» - залишено без задоволення. Постановою Київського апеляційного суду від 17 червня

2020 року зазначене вище рішення суду в частині вирішення позовних вимог про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та зміни дати звільнення скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, а саме поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді начальника регіонального виробничого управління «Київавтогаз» дочірнього підприємства «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» з 26 червня 2019 року. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Зазначеними судовими рішеннями було встановлено, що при звільненні позивача були допущені порушення його права на порядок вивільнення працівників, у зв`язку зі скороченням штату працівників підприємства. Наказом ДП «Укравтогаз» від 31 січня 2019 року №29 затверджено штатний розпис ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» у відповідності із затвердженою організаційною структурою. Проте, на самому штатному розписі зазначено про його затвердження 01 лютого 2019 року. Зазначене, на думку позивача, ставить під сумнів усі призначення на посади, які відбулися згідно зазначеного штатного розпису, починаючи з 01 лютого 2019 року. Позивач зазначає, що з листів відповідача вбачається, що в період з 01 лютого 2019 року по 27 березня 2019 року відповідачем здійснюється переведення та прийом на роботу працівників без дотримання вимог ст. ст. 40, 42 КЗпП України, зокрема, стосовно прав ОСОБА_1 , оскільки передбачені в штатному розписі посади, зокрема, керівні, не були запропоновані позивачу до 28 березня 2019 року, в той час, коли на такі посади приймалися (переводилися) інші особи. Зокрема, на посаду заступника директора з продажів ДП «Укравтогаз» 22 лютого 2019 року було переведено/призначено начальника департаменту з питань обліку та реалізації газу

ДП «Укравтогаз» (наказ від 22 лютого 2019 року №276к), з меншим досвідом роботи та відсутністю відповідної кваліфікації, оскільки він прийнятий на підприємство лише в грудні 2019 року. Позивач зауважує, що існує два накази від 22 лютого 2019 року №276к про переведення та про призначення на спірну посаду ОСОБА_2 , що на думку позивача, свідчить про подвійний документообіг на підприємстві. Зазначає, що не отримував відповіді на запитувану листом інформацію, зокрема, щодо новостворених посад, що також підтверджується протоколом колективних зборів правління

РВУ «КИЇВАВТОГАЗ» від 07 лютого 2019 року. Також позивач вказує, що він має відповідний досвід керівництва, в його підпорядкуванні перебувало 480 працівників. Відсутність зауважень та стягнень, наявність грамоти та стажу роботи є визначальними критеріями при переведенні (прийнятті) на роботу, в розумінні ст.ст.40, 42 КЗпП України. Крім того, згідно колективного договору, працівники структурних підрозділів, що ліквідуються, мають першочергове право на працевлаштування у новостворених і діючих структурних підрозділах підприємства за фахом з урахуванням професіоналізму та досвіду роботи. Позивач вважає неправомірним те, що йому не було запропоновано для зайняття посаду - заступника директора з продажів ДП «Укравтогаз» з урахуванням вимог ст.42 КЗпП України. Вказує, що зміна в організації виробництва і праці відносяться до істотних змін в умовах праці, тому власник має узгодити питання зміни умов праці з кожним працівником. Проте, позивач не був попереджений про зазначені зміни відповідачем, внаслідок чого не зміг вчасно реалізувати своє право на зайняття вакантних посад, які були вільними станом на 01 лютого 2019 року. На виконання рішення Святошинського районного суду м.Києва від 21 січня 2020 року та постанови Київського апеляційного суду від 17 червня 2020 року відповідачем було видано наказ від 18 червня 2020 року №188к про поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді начальника

РВУ «Київатогаз». Згідно наказу ДП «Укравтогаз» від 18 червня 2020 №191к введено

з 19 червня 2020 року простій не з вини працівника ОСОБА_1 з причини відсутності організаційно-технічних умов для виконання ним посадових функцій начальника

РВУ «Київавтогаз» ДП «Укравтогаз», через відсутність функціонального напряму діяльності підприємства, пов`язаних з керівництвом відокремленим структурним підрозділом. Під час простою працівник має перебувати вдома та на зв`язку в робочі дні з дотриманням вимог чинного законодавства щодо запобігання поширенню хвороби COVID-19 спричиненої короновірусом SARS-CoV-1. Одночасно позивача повідомили про наступне вивільнення повідомленням від 18 червня 2020 року №9. Отже права позивача продовжують порушуватись, оскільки посада, на яку було поновлено позивача, відсутня через організаційні зміни в структурі підприємства, а інші вакантні посади не були запропоновані йому, з моменту затвердження нової організаційної починаючи з 01 лютого 2019 року коли вступив в дію новий штатний розпис. Зазначає, що відповідачем не була врахована кваліфікація позивача та особи, яка була переведена на посаду заступника директора з продажів, яка включає в себе не лише освітній рівень, а й стаж роботи, продуктивність тощо, що призвело до порушення прав позивача. Крім того, було враховано переважне право позивача на зайняття вакантних посад, починаючи з 01 лютого 2019 року, а саме: позивач має на утриманні двох малолітніх дітей, дружина позивача не працює, позивач має не одну вищу освіту та продовжував навчання без відриву від виробництва, нагороджений грамотою. Щодо строків позовної давності у позові зазначено, що порушення процедури вивільнення (звільнення) позивача було встановлено рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 21 січня 2020 року, яке набрало законної сили в день винесення постанови Київського апеляційного суду від 17 червня 2020 року, тому вважає, що звернувся до суду в строки, передбачені законом.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11 листопада 2020 року відмовлено в прийнятті позовної заяви в новій редакції, поданій в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз Україна», третя особа Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії. (т.1 а.с.126-128)

Постановою Київського апеляційного суду від 25 лютого 2021 року ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 11 листопада 2020 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. (т.1 а.с.242-247)

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 листопада 2020 року постановлено розгляд справи продовжити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. (т.1 а.с.197-198)

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

17 листопада 2020 року до суду від представника відповідача - ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» - адвоката Підлипенського Д.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відзив обґрунтований тим, що станом на момент попередження позивача про майбутнє звільнення, він був обізнаний про затвердження нової структури підприємства та був ознайомлений з наказом №24 від 23 січня 2019 року «Про затвердження організаційної структури ДП «Укравтогаз», тому міг розуміти факт створення нових посад рівня заступника директора підприємства. При цьому, звертаючись до суду з позовом про оскарження звільнення, позивач визначився із способом захисту свого права - просив скасувати наказ про його звільнення та поновити його на раніше займаній посаді, а не призначити його на посаду заступника директора ДП «Укравтогаз» з продажів чи іншу посаду. Рішення суду про поновлення позивача на роботі виконано відповідачем в добровільному порядку. Представник відповідача вважає, що вимога позивача, заявлена в даному позові про призначення його на посаду заступника директора ДП «Укравтогаз» з продажів є взаємовиключною щодо вимоги про його поновлення на раніше займаній посаді. Крім того, у відзиві зазначено, що такий спосіб захисту порушеного трудового права як зобов`язання роботодавця призначити працівника на конкретну посаду чинним КЗпП України не передбачений. Також у відзиві наведені висновки та обставини, встановлені судовими рішеннями в справі №759/13783/19 та зазначено, що факти порушення прав позивача при звільненні встановлено виключно на підставі його власного напису про запізніле ознайомлення із переліком запропонованих посад. Таким чином, питання щодо законності процедури звільнення позивача було предметом судового розгляду та суд ухвалив рішення, яким визначено спосіб поновлення прав позивача. Крім того, предметом судового розгляду в справі №759/13783/19 були й питання щодо кваліфікації позивача та зайняття вакантних посад іншими особами у період з 01 лютого 2019 року по 28 березня 2019 року. Порушення прав позивача в цій частині судом встановлено не було. Представник відповідача вважає, що даним позовом позивач фактично просить переглянути позовні вимоги. Оскільки судом вже розглянуто позовні вимоги щодо поновлення порушених прав позивача у зв`язку з його звільненням

26 червня 2019 року, обраний спосіб захисту в даній справі щодо поновлення цього ж права буде, на переконання представника відповідача, порушенням принципу правової визначеності. Також у відзиві зазначено, що статтею 49-2 КЗпП України не передбачено обов`язку роботодавця пропонувати вакантні посади працівнику і до його попередження про майбутнє вивільнення. Згідно положень ст.64 ГК України, підприємства наділені виключними повноваженнями самостійно визначати свою організаційну структуру, встановлювати чисельність працівників і штатний розпис. Це також означає і самостійний вибір порядку та способу проведення реорганізації підприємства самим підприємством. Зважаючи на масштаб підприємства, кількість працівників, структурних підрозділів і підзвітних їм віддалених комерційних об`єктів та майна, обсяг роботи щодо виконання наказу засновника «Про затвердження організаційної структури ДП «Укравтогаз» був значним та потребував тривалого часу. Наказ №178 «Про ліквідацію структурних підрозділів», зокрема і регіонального виробничого управління «Київавтогаз» видано

27 березня 2019 року та вже наступного дня - 28 березня 2019 року позивачу та іншим працівникам підприємства вручено повідомлення про майбутнє вивільнення. Щодо вимоги позивача зайняти посаду заступника директора з продажів зазначено, що за період з 01 лютого 2019 року по 28 березня 2019 року була заміщена не тільки вказана посада, а й інші посади. При цьому позивач не вказує, чому його зацікавила саме вказана посада та не наводить норму КЗпП України або колективного договору, якою б гарантувалось право позивача на підвищення та зайняття саме цієї посади. Також нормами КЗпП України не передбачено обов`язку роботодавця пропонувати запланованому до звільнення у зв`язку з реорганізацією працівнику посади, які не були вакантні у період між його попередженням про майбутнє вивільнення та до його звільнення. Також у відзиві зазначено, що рішення про примусове прийняття особи на посаду буде неспівмірним втручанням у свободу волі щодо визначення організаційної структури підприємства власником. Щодо наказу №276к від 22 лютого 2019 року зазначено, що при виготовленні витягу з даного наказу за запит представника позивача, було допущено описку. Також у відзиві зазначено, що

ДП «Укравтогаз» є дочірнім підприємством. Згідно п.3.12 статуту підприємства відповідача, рішення правління засновника , накази та інші розпорядчі акти засновника є обов`язковими до виконання підприємством, його директором та посадовими особами. Наказом №322 від 27 листопада 2013 року «Про порядок призначення на посаду та звільнення з посади керівних працівників дочірніх компаній, філій і представництв

НАК «Нафтогаз України», затверджено перелік посад керівних працівників дочірніх компаній, підприємств, філій і представництв, призначення та звільнення з яких здійснюється на підставі письмового погодження голови правління НАК «Нафтогаз України», а також порядок призначення на посаду та звільнення (переведення) з посади керівних працівників дочірніх компаній, підприємств, філій і представництв

НАК «Нафтогаз України». відповідно до переліку посад, перші заступники і заступники директорів дочірніх компаній НАК призначаються на підставі письмового погодження голови правління НАК. Згідно класифікатора професій, посада «заступник директора підприємства» має такий самий код, як і посада «директор підприємства». Також у відзиві наведені доводи щодо пропуску позивачем визначеного ч.1 ст.233 КЗпП України строку звернення до суду. (т.1 а.с.133-136)

23 листопада 2020 року до суду від представника третьої особи АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» - адвоката Будника Б.А. до суду надійшли письмові пояснення, в яких представник просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В поясненнях зазначено, що позивачем не наведено жодної норми права, які були порушені відповідачем при прийнятті наказу №29 від 31 січня 2019 року. При цьому законодавець відносить до виключного права роботодавця, яким є відповідач, вирішення питань організаційної структури та штатного розпису, а втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України. Отже, прийняття рішення щодо визначення структури підприємства, про зміну в організації виробництва і праці, перегрупування працівників та визначення чисельності штату підприємства є виключною компетенцією власника такого підприємства та складовою права на управління його діяльністю. Відповідачем було прийнято наказ №29 від 31 січня 2019 року на реалізацію повноважень, передбачених положеннями ст.ст.64,65 ГК України. Вказаний наказ не визнавався судом незаконним та не скасовувався й самим відповідачем. Отже, дії відповідача за вказаним наказом не є протиправними. Щодо вимог про скасування наказу №276к від 22 лютого 2019 року зазначено, що позивач не наводить жодної норми права, яку було порушено позивачем при прийнятті вказаного наказу. Оскільки позивача 28 березня 2019 року було попереджено про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, що визнається позивачем, саме з цієї дати у відповідача виник обов`язок пропонувати позивачу наявні у роботодавця вакансії. Проте, посада заступника директора з продажів ДП «Укравтогаз» не була вакантна станом на 28 березня 2019 року, оскільки наказом №276к від 22 лютого 2019 року на неї був призначений ОСОБА_2 , отже відповідна посада не могла бути запропонована позивачу. Крім того, вказана посада не була вакантна й на момент прийняття рішення про зміну організації виробництва і праці (наказ №178 від 27 березня 2019 року). Також в поясненнях зазначено, що призначення певної особи на посаду в підприємстві належить до компетенції власника, який укладає трудовий договір з працівником. При цьому позовна заява спрямована на порушення прав ОСОБА_2 . Щодо обраного позивачем способу захисту зазначено, що законодавство України не передбачає такого способу захисту прав або інтересів, як визнання протиправними дій суб`єкта цивільних правовідносин та це не призводить до захисту порушених прав. Вважає обраний позивачем спосіб захисту неналежним, оскільки не відповідає змісту порушеного права, а позивачем не обґрунтовано та не доведено порушення його прав. Також у поясненнях наведені доводи щодо пропуску позивачем визначеного ч.1 ст.233 КЗпП України строку звернення до суду. (т.2 а.с.15-19)

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 22 квітня 2021 року, постановленою без видалення до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, прийнято позовну заяву в новій редакції. (т.2 а.с.39)

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 22 квітня 2021 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 (т.2 а.с.46-47)

11 травня 2021 року до суду надійшли письмові пояснення третьої особи ОСОБА_2 , в яких він просить відмовити в задоволенні позовної заяви. У поясненнях наведені доводи щодо пропуску позивачем визначеного ч.1 ст.233 КЗпП України строку звернення до суду. Крім того, в поясненнях зазначено, що всі заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки трудовим законодавством не визначено обов`язок ДП «Укравтогаз» пропонувати посаду ОСОБА_2 іншим особам, зокрема і позивачу. Крім того, позивач був обізнаний про зміни на підприємстві та знав про ліквідацію очолюваного ним РВУ, отже й про ліквідацію його посади. Позивачу протягом часу його попередження про майбутнє вивільнення пропонувались вакантні посади, згоду на переведення на жодну з яких він не висловив, тому був звільнений та поновлений на роботі за рішенням суду. Наказ ДП «Укравтогаз» від 31 січня 2019 року № 29 «Щодо організаційної структури ДП «Укравтогаз» був предметом судового розгляду у вказаній справі. Київський апеляційний суд визначився із належним способом захисту позивача. Оскільки посада позивача запланована до скорочення згідно наказу від 27 березня 2019 року, позивач про ймовірне майбутнє вивільнення був повідомлений наступного дня, відповідач не мав обов`язку пропонувати займану ОСОБА_2 з 22 лютого 2019 року посаду. Вважає, що вимога позивача, заявлена в даному позові про призначення його на посаду заступника директора ДП «Укравтогаз» з продажів та вимога про його поновлення на посаді начальника РВУ «Київавтогаз», про що прийнято рішення суду, є взаємовиключними. На думку третьої особи, нове судове провадження в даному випадку є зловживанням позивачем права на суд. Також вважає першу вимогу позовної заяви неконкретизованою, щодо того, які саме права позивача порушено п.5 наказу № 29 від 31 січня 2019 року або його виконанням. Також зазначає, що в позові не обґрунтовано право позивача на зайняття посади рівня вищого керівництва підприємства - підвищення. Вважає, що вимога про скасування наказів з кадрових питань, зокрема про призначення, переведення чи звільнення інших осіб не може бути належним способом захисту трудового права працівника. Вважає третю та четверту вимоги позову протиправними. Зазначає, що посада начальника РВУ та заступника директора з продажів не є тотожними чи рівнозначними, а тому відсутні підстави для визначення переважного права залишення на роботі між позивачем та третьою особою. Зазначає, що оскарження позивачем процедури змін в організаційній структурі підприємства є втручанням в свободу господарської діяльності. А вимоги позову про призначення позивача на посаду заступника директора з продажів є прямим втручанням у права засновника. (т.2 а.с.52-54)

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 13 травня 2021 року поновлено третій особі ОСОБА_2 строк для подання клопотання про об`єднання справ в одне провадження та відмовлено в задоволені клопотання третьої особи ОСОБА_2 про витребування справи та об`єднання справ в одне провадження. (т.2 а.с.98-99)

Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Лобода І.В. в судовому засіданні підтримали позов у повному обсязі з викладених в уточненій позовній заяві підстав та просили позов задовольнити. Надали пояснення аналогічні доводам, викладеним в уточненій позовній заяві.

Додатково представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Лобода І.В. пояснила, що в період з 01 лютого 2019 року по 28 березня 2019 року позивачеві не пропонувались вакантні посади, тому, через бездіяльність відповідача при виконанні наказу № 29

від 31 січня 2019 року ОСОБА_1 втратив своє право щодо зайняття вакантних на той час посад. Так позивачеві до 26 червня 2019 року пропонувались не всі вакантні посади, а рівень цих посад не відповідав кваліфікації позивача. Також пояснила, що 12 січня

2021 року позивача знову було звільнено, справа розглядається судом. Зазначила, що позивач обіймав керівну посаду, з 2014 року працював у даній галузі, а ОСОБА_2 такого досвіду роботи не має. Також представник позивача навела детальне обґрунтування переваг кваліфікації та досвіду роботи позивача, а також аналіз вказаних показників ОСОБА_2 . Зазначила, що 06 лютого 2019 року позивач звертався до директора відповідача з листом щодо надання інформації про вакантні на підприємстві посади, проте відповіді так і не отримав. Також зазначила, що у відповідності до умов колективного договору (п.2.4.) працівники, посади яких ліквідуються, мають переважне право на переведення на вакантні посади. Пояснила, що через порушення процедури звільнення позивача в 2019 році, продовжують порушуватися його права, в тому числі й на зайняття керівної посади.

Позивач ОСОБА_1 додатково навів детальні пояснення щодо переваг його кваліфікації, освіти та сімейного стану, порівняно з відповідними показниками ОСОБА_2 . Зазначив, що йому не були запропоновані посади, які б відповідали його досвіду роботи. 06 лютого 2019 року він звертався до директора відповідача з листом щодо надання інформації про вакантні на підприємстві посади, проте відповіді так і не отримав. Вважає свої права порушеними через неналежне виконання наказу №24

від 23 січня 2019 року та наказу № 29 від 31 січня 2019 року, оскільки йому вчасно не були запропоновані посади, що були вакантними з 01 лютого 2019 року. Зазначив, що з наказом № 29 від 31 січня 2019 року ознайомився можливо 28 березня 2019 року.

Представник відповідача Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз Україна» - адвокат Підлипенський Д.В. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову та надав пояснення аналогічні доводам, викладеним у відзиві. Додатково пояснив, що наказ №24 від 23 січня 2019 року вже був предметом судового розгляду. Зазначив, що позивачеві було запропоновано багато посад, при цьому керівні посади вакантними не були. 28 березня 2019 року позивач були проінформовані про можливе вивільнення. Пояснив, що в разі задоволенні п.4 вимог позовної заяви, рішення буде неможливо виконати без погодження голови правління

НАК «Нафтогаз України».

Представник третьої особи АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» - адвокат Когутенко М.Г. в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову та підтримала письмові пояснення, наявні в матеріалах справи. Зазначила, що перестановка працівників, згідно ст.64, 65 ГК України, самостійно визначається підприємством. Вказала, що стороною позивача не наведено жодної норми права, якій би суперечив наказ №276к від 22 лютого 2019 року. Оскільки позивач 28 березня 2019 року був повідомлений про звільнення, саме з цього часу виник обов`язок роботодавця пропонувати йому вакантні посади. Зазначила по неналежний спосіб захисту, обраний позивачем.

Представник третьої особи ОСОБА_2 - адвокат Пікульська К.В. в судовому засіданні також просила відмовити в задоволенні позову та надала пояснення аналогічні доводам, викладеним у письмових поясненнях третьої особи. Додатково пояснила, що наказ № 29 від 31 січня 2019 року був прийнятий у відповідності до вимог закону. Позивач ОСОБА_1 вже звертався до суду за захистом своїх прав з позовом про поновлення на роботі. Зазначила, що станом на 28 березня 2019 року не було підстав пропонували позивачеві посаду ОСОБА_2 . Також пояснила, що посада, яку обіймав позивач та посада, яку наразі обіймає третя особа не є тотожними чи однорідними.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представників позивача, відповідача та третіх осіб, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи (ч. 1 ст. 23 КЗпП України).

Згідно частин 1, 3 ст. 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч.2 ст. 40 КЗпП України, звільнення допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу посаду.

Частиною 3 ст. 49-2 КЗпП України передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України також визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 21 січня 2020 року в справі №759/13783/19 позов ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Укравтогаз» НАК «Навтогаз України», про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково.

Стягнуто з Дочірнього підприємства «Укравтогаз» НАК «Навтогаз України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 107 342, 24 грн.

Змінено дату звільнення ОСОБА_1 з 26 червня 2019 року на дату постановлення рішення суду - 21 січня 2020 року.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за один місяць.

Позовні вимоги щодо скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі на посаді начальника регіонального виробничого управління «Київавтогаз» Дочірнього підприємства «Укравтогаз «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» - залишено без задоволення. (т.1 а.с.45)

Постановою Київського апеляційного суду від 17 червня 2020 року рішення Святошинського районного суду міста Києві від 21 січня 2020 року в частині вирішення позовних вимог про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та зміни дати звільнення скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді начальника регіонального виробничого управління «Київавтогаз» дочірнього підприємства «Укравтогаз «НАК «Нафтогаз України» з 26 червня 2019 року. Допущено негайне виконання рішення в цій частині. В іншій частині рішення районного суду залишено без змін. (т.1 а.с.151-162)

Вказаним судовим рішенням встановлено наступне:

«На підставі наказу Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» від 09.06.2017 року №75-к ОСОБА_1 призначено на посаду начальника регіонального виробничого управління «Київавтогаз» Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України».

Відповідно до наказу НАК «Нафтогаз України» від 23.01.2019 року №24 «Про затвердження організаційної структури ДП «Укравтогаз» затверджено та введено в дію з 01.02.2019 року нову організаційну структуру ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України», зобов`язано директора ДП «Укравтогаз» Ватажичина О.В. здійснити заходи щодо ліквідації відокремлених підрозділів підприємства, приведення штатного розпису підприємства у відповідність із затвердженою організаційною структурою підприємства, дотримання вимог трудового законодавства України під час комплектування працівниками нововведених посад підприємства та вивільнення працівників, посади яких будуть скорочені.

Наказом ДП «Укравтогаз» від 31.01.2019р. № 29 «Щодо організаційної структури ДП «Укравтогаз» введено в дію з 01.02.2019 року нову організаційну структуру

ДП «Укравтогаз», затверджено штатний розпис ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» у відповідності із затвердженою організаційною структурою та зобов`язано начальника відділу кадрів ОСОБА_3 провести перестановку працівників та переведення на вакантні посади у новостворені підрозділи, за їх згодою, з дотриманням чинного законодавства України. Також відповідачем прийнято рішення припинити діяльність структурних підрозділів ДП «Укравтогаз» , зобов`язано управління по роботі з персоналом спільно з Об`єднаною профспілковою організацією підприємства забезпечити вимоги трудового законодавства і прав працівників виробничих регіональних управлінь «Київавтогаз», «Львівавтогаз», «Харківавтогаз» ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» в процесі ліквідації РВУ та скорочення посад.

28.03.2019 року відповідач повідомив позивача про те, що посада начальника управління виведена зі штатного розпису, у зв`язку з чим 28.05.2019 року його може бути звільнено за п.1 ст. 40 КзпП України із займаної посади та позивачу запропоновано переведення на вакантні посади ДП «Укравтогаз» з урахуванням його кваліфікації та спеціальності, а саме: наповнювач балонів 4 розряду ( м. Бровари, м. Одеса, м. Шостка,

м. Біла Церква, м. Дніпро, м. Лозова), начальник АГНКС 9 м. Житомир), машиніст компресорних установок 5 розряду ( м. Житомир, м. Одеса, м. Звенигородка. с. Долина,

м. Шепетівка), Майстер ( м. Харків).

26.06.2019 року о 16 год 40 хв листом «Про надання вакансій» №2052/06-19 відповідач запропонував позивачу інші вакантні посади в ДП «Укравтогаз».

В листі зазначено, що у разі згоди на переведення на вакантну посаду, що зазначена в Переліку, позивачу необхідно письмо проінформувати адміністрацію підприємства, надати на ім`я директора ДП «Укравтогаз» заяву на переведення на обрану посаду, підтвердження, що дана посада відповідає професії (спеціалізації) відповідача.

Цього ж дня, 26.06.2019 року позивача було звільнено з посади начальника РВУ «Київавтогаз» у зв`язку із змінами в організації виробництва та праці на підставі п.1 ч.1

ст. 40 КЗпП України та о 16-40 год йому вручено наказ ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» №661к «Про звільнення з роботи».»

«Суд встановив, що попереджаючи позивача про майбутнє вивільнення 28 березня 2019 року, відповідач не запропонував позивачу всі вакантні посади, які відповідали його кваліфікації. Решта вакантних посад запропоновано позивачу 26.06.2019 року в кінці робочого дня, з якими відповідач позивачу не надав можливості ознайомитися належним чином та обрати ту посаду на яку він би хотів бути переведеним, та цього ж дня через декілька хвилин звільнив з посади, відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України, а отже звільнення позивача відбулося з порушенням встановленої законом процедури та порядку звільнення.»

«Як вбачається з матеріалів справи, Наказом ДП «УКРАВТОГАЗ» №178 від 27.03.2019 р. «Про ліквідацію структурних підрозділів» припинено діяльність регіонального виробничого управління «Київавтогаз» ДП «УКРАВТОГАЗ» шляхом ліквідації.

На виконання наказу НАК «Нафтогаз України» №24 від 23.01.2019 р. «Про затвердження організаційної структури ДП «УКРАВТОГАЗ» та на підставі наказу

ДП «УКРАВТОГАЗ» від 27.03.2019 р. №178 «Про ліквідацію структурних підрозділів», 28.03.2019 р., керуючись ст. 49-2 КЗпП України ДП УКРАВТОГАЗ» повідомило ОСОБА_1 , начальника РВУ «Київавтогаз». про те, що посада начальник управління виведена зі штатного розпису, у зв`язку із чим з 28.05.2019 р. позивача може бути звільнено за п. 1 ст. 40 КЗпП України із займаної посади та позивачу запропоновано переведення на вакантні посади ДП «Укравтогаз» з урахуванням його кваліфікації та спеціальності (при цьому запропоновано лише частину таких посад), а саме: наповнювач балонів 4 розряду

(м. Бровари, м. Одеса, м. Шостка, м. Біла Церква, м. Дніпро, м. Лозова) начальник АГНКС (м. Житомир), машиніст компресорних установок 5 розряду (м. Житомир, м. Одеса,

м. Звенигородка. с . Долина, м. Шепетівка), майстер (м. Харків ).

Суд вірно встановив, що відповідач не запропонував позивачу всі вакантні посади станом на 28 травня 2019 року, які відповідали кваліфікації позивача.»

«26.06.2020 року о 16 год 40 хв. позивачу був вручений лист «Про надання вакансій» №2052/06-19 в якому відповідач запропонував позивачу інші вакантні посади (54 посади, а.с.32 Т.1) в ДП «Укравтогаз».»

На виконання постанови Київського апеляційного суду від 17 червня 2020 року наказом від 18 червня 2020 року №188к ОСОБА_1 поновлено на роботі на посаді начальника регіонального виробничого управління «Київавтогаз» ДП «Укравтогаз»

НАК «Нафтогаз України» з 26 червня 2019 року. (т.1 а.с.46)

Додатком №1 до наказу НАК «Нафтогаз України» від 23.01.2019 року №24 «Про затвердження організаційної структури ДП «Укравтогаз» затверджена організаційна структура ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України», якою введено, серед інших, посаду заступника директора з продажів. (т.1 а.с.25)

Як вже зазначалось вище та встановлено судовими рішеннями у справі №759/13783/19, а також убачається з матеріалів даної справи, наказом ДП «Укравтогаз» від 31 січня 2019 року № 29 «Щодо організаційної структури ДП «Укравтогаз», серед іншого, 1) введено в дію з 01 лютого 2019 року нову організаційну структуру

ДП «Укравтогаз», 2) підпорядковано з 01 лютого 2019 року автомобільні газонаповнювальні компресорні станції (АГНКС) безпосередньо ДП «Укравтогаз» вивівши їх з підпорядкування регіональних виробничих управлінь (РВУ) «Київактогаз», «Львівавтогаз», «Харківавтогаз», 3) затверджено штатний розпис ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» у відповідності із затвердженою організаційною структурою,

5) зобов`язано начальника відділу кадрів ОСОБА_3 провести перестановку (перегрупування) працівників та переведення на вакантні посади у новостворені підрозділи, за їх згодою, з дотриманням чинного законодавства України. (т.1 а.с.26)

Як убачається з наявної в матеріалах справи копії нового штатного розпису, затвердженого директором ДП «Укравтогаз» 01 лютого 2019 року, введено, серед інших, посаду заступника директора з продажів. (т.1 а.с.34-44)

Наведені стороною позивача доводи про те, що оскільки на самому штатному розписі зазначено про його затвердження 01 лютого 2019 року, зазначене ставить під сумнів усі призначення на посади, які відбулися згідно зазначеного штатного розпису, починаючи з 01 лютого 2019 року, є безпідставними, оскільки наказом НАК «Нафтогаз України» від 23 січня 2019 року №24 «Про затвердження організаційної структури

ДП «Укравтогаз» затверджено та введено в дію нову організаційну структуру

ДП «Укравтогаз» саме з 01 лютого 2019 року.

Наказом директора ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» від 22 лютого

2019 року № 276к на посаду заступника директора з продажів ДП «Укравтогаз»

НАК «Нафтогаз України» призначено ОСОБА_2 з 22 лютого 2019 року. (т.1 а.с.164)

Службовою запискою начальника управління по роботі з персоналом

від 11 листопада 2020 року повідомлено, що при підготовці відповіді на запит адвоката Лободи І.В. у витягу з наказу було зроблено описку - замість слова «призначити» було вжито слово «перевести». (т.1 а.с.55, 163)

Призначення ОСОБА_2 на посаду заступника директора з продажів

ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» проведено за погодженням голови правління НАК «Нафтогаз України» від 20 лютого 2019 року. (т.1 а.с.165)

Пунктом 5 наказу ДП «Укравтогаз» від 31 січня 2019 року № 29 «Щодо організаційної структури ДП «Укравтогаз», зобов`язано начальника відділу кадрів ОСОБА_3 провести перестановку (перегрупування) працівників та переведення на вакантні посади у новостворені підрозділи, за їх згодою, з дотриманням чинного законодавства України.

При цьому пунктом 1 наказу ДП «УКРАВТОГАЗ» від 27 березня 2019 року №178 «Про ліквідацію структурних підрозділів» припинено діяльність регіонального виробничого управління «Київавтогаз» ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» шляхом ліквідації. (т.1 а.с.187)

Судовими рішеннями у справі №759/13783/19 встановлено, що 28 березня 2019 року відповідач повідомив позивача про те, що посада начальника управління виведена зі штатного розпису, у зв`язку з чим 28.05.2019 року його може бути звільнено за п.1 ст. 40 КзпП України із займаної посади та позивачу запропоновано переведення на вакантні посади ДП «Укравтогаз» з урахуванням його кваліфікації та спеціальності, а саме: наповнювач балонів 4 розряду ( м. Бровари, м. Одеса, м. Шостка, м. Біла Церква,

м. Дніпро, м. Лозова), начальник АГНКС 9 м. Житомир), машиніст компресорних установок 5 розряду ( м. Житомир, м. Одеса, м. Звенигородка. с. Долина, м. Шепетівка), Майстер ( м. Харків). Та 26 червня 2019 року, о 16 год 40 хв, листом «Про надання вакансій» №2052/06-19 відповідач запропонував позивачу інші вакантні посади в ДП «Укравтогаз» - 54 посади.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен громадянин має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Статтею 5-1 КЗпП України закріплено, що держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України: правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

При проведенні звільнення працівників у зв`язку зі скороченням штату на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України керівниками підприємства повинні бути дотримані вимоги ст.42 та ст.49-2 КЗпП України.

У постанові Верховного Суду України від 23.03.2016 по справі №6-2748цс15 викладено правовий висновок про те, що під час звільнення працівника на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі змінами в організації праці, у тому числі скорочення штату працівників, необхідно дотримуватись гарантій, передбачених ст.49-2 КЗпП України.

За приписами ч.3 ст. 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник є таким, що належно виконав наведені вище вимоги КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

По суті доводи позовної заяви зводяться до того, що позивачеві не було запропоновано введену штатним розписом з 01 лютого 2019 року посаду заступника директора з продажів ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України».

В матеріалах справи наявний лист ОСОБА_1 від 06 лютого 2019 року, адресований директору ДП «Укравтогаз» та головам профспілкових організацій, в якому позивач, серед іншого, просить надати інформацію щодо новостворених посад на підприємстві. (т.1 а.с.106-108)

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази направлення вказаного листа адресатам та отримання його останніми, в тому числі керівництвом ДП «Укравтогаз».

Що стосується відображеного в протоколі колективних зборів працівників РВУ «Київавтогаз» від 07 лютого 2019 року зауваження директора ДП «Укравтогаз» про те, що вивільнення працівників в процесі зміни організаційної структури ДП «Укравтогаз» не заплановано, слід зазначити, що планування майбутнього вивільнення працівників у зв`язку зі змінами в організації праці, можливе лише з дотриманням гарантій, передбачених ст.49-2 КЗпП України.

Разом з тим, на час припинення діяльності регіонального виробничого управління «Київавтогаз» ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» шляхом ліквідації наказом від 27 березня 2019 року №178 «Про ліквідацію структурних підрозділів», посаду заступника директора з продажів ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» вже обіймав

ОСОБА_2 , згідно наказу від 22 лютого 2019 року № 276к, отже вказана посада не була вакантною.

При цьому нормами КЗпП України не передбачено обов`язку роботодавця пропонувати запланованому до звільнення у зв`язку з реорганізацією працівнику посади, які не були вакантні у період між його попередженням про майбутнє вивільнення та його звільненням.

Керівник ДП «Укравтогаз», приймаючи наказ від 31 січня 2019 року №29, користувався розпорядчими й організаційними функціями, покладеними на нього Статутом підприємства, затвердженого правлінням ПАТ «НАК «Нафтогаз України»

02 лютого 2017 року, протокол №26. (т.1 а.с.166-175)

Підзвітність, підконтрольність та відповідальність директора ДП «Укравтогаз» передбачена пунктом 6.3. Статуту, положеннями якого також визначені й повноваження директора.

Суд також погоджується з доводами сторони відповідача про те, що зважаючи на масштаб підприємства, кількість працівників, структурних підрозділів і підзвітних їм віддалених комерційних об`єктів та майна, обсяг роботи щодо виконання наказу засновника «Про затвердження організаційної структури ДП «Укравтогаз» був значним та потребував тривалого часу.

За змістом ст. ст.4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 15 ЦПК України встановлено, що суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Трудові відносини полягають у відносинах працівників усіх підприємств, установ, організацій (далі - підприємство) будь-якої форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором, з фізичними особами.

Нормами трудового законодавства, а саме ст.232 КЗпП, передбачено, що в судах розглядаються трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, про зміну дати і формулювання причини (підстави) звільнення.

Таким чином, виходячи з аналізу ст.ст. 4, 5, 15 ЦПК України, ст.4 КЗпП України та ст.16 ЦК України можна дійти висновку, що захисту судом підлягають саме порушені права та інтереси громадян, та у спосіб, який передбачений законом або договором.

Згідно правових висновків, викладених Верховним Судом у постанові від 28 березня 2019 року в справі №755/3495/16-ц та в постанові від 22 січня 2020 року в справі №451/706/18, КЗпП України визначає механізм захисту трудових прав працівників, що включає в себе, зокрема, право на працю, та визначає способи захисту прав працівників. При цьому КЗпП України визначає можливість працівника оскарження наказу про його звільнення. Відповідно до пункту 3 статті 62 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Частиною третьою статті 64 ГК України визначено, що підприємство самостійно визначає організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Частиною другою статті 65 ГК України передбачено, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства. При цьому саме втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України. На підставі викладеного суди дійшли правильного висновку, що не є належним способом захисту оскарження працівником рішення про визначення структури підприємства чи установи, про зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, оскільки прийняття такого рішення є виключною компетенцією власника такого підприємства чи установи або уповноваженого ними органу та є складовою права на управління діяльністю підприємством чи установою. При цьому, правом працівника залишається оспорювати власне саме правомірність його звільнення.

Разом із тим, повноваження щодо призначення та визначення обсягу необхідної кваліфікації працівника на ту чи іншу посаду належить власнику або уповноваженому ним органу. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування) (абз. 4 пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів»

від 06 листопада 1992 року з подальшими змінами).

Наказом НАК «Нафтогаз України» від 27 листопада 2013 року № 322 «Про порядок призначення на посаду та звільнення з посади керівних працівників дочірніх компаній, підприємств, філій і представництв Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», серед іншого, затверджено перелік посад керівників дочірніх компаній, підприємств, філій і представництв, призначення на які та звільнення з яких здійснюється за наказом голови правління НАК «Нафтогаз України», а також затверджено перелік посад керівних працівників дочірніх компаній, підприємств, філій і представництв, призначення на які та звільнення з яких здійснюється на підставі письмового погодження голови правління НАК «Нафтогаз України». Згідно цього переліку (додаток 2), призначення на посади перших заступників та заступників директорів дочірніх компаній, підприємств, філій і представництв здійснюється на підставі письмового погодження голови правління НАК «Нафтогаз України» (т.1 а.с.179-180)

В постанові Верховного Суду від 06 травня 2019 року в справі № 461/7387/17 викладено висновок про те, що доводи касаційної скарги щодо нез`ясування судами наявності у позивача переважного права на залишення на роботі, обставин щодо недотримання відповідачем частини третьої статті 49-2 КЗпП України, не спростовують висновків судів про відсутність правових підстав для задоволення заявлених у цій справі позовних вимог, оскільки вимоги про поновлення на роботі, скасування наказу про звільнення були предметом спору в іншій справі.

Порушене при звільненні право позивача ОСОБА_1 , визначене ст.49-2 КЗпП України було відновлено судовим рішенням про поновленням його на роботі на посаді начальника регіонального виробничого управління «Київавтогаз» Дочірнього підприємства «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» з 26 червня 2019 року.

При цьому, виходячи з вищенаведеного, суд не надає оцінку наявним в матеріалах справи документам щодо кваліфікації, стажу роботи та інших обставин, визначених

ст. 42 КЗпП України, оскільки призначення особи на керівну посаду, якою є посада заступника директора з продажів підприємства відповідача, здійснюється на підставі письмового погодження голови правління НАК «Нафтогаз України», отже входить до його виключної компетенції (т.1 а.с.180).

Таке погодження кандидатури ОСОБА_2 наявне в матеріалах справи та відсутнє щодо ОСОБА_1 .

Слід також зазначити, що передбачений ч.2 ст. 49-2 КЗпП України обов 'язок роботодавця щодо врахування переважного права на залишення на роботі, стосується випадку вивільнення працівників у разі зміні в організації виробництва і правці, а не у випадку призначення особи на керівну посаду.

В постанові від 09 квітня 2020 року у справі № 760/21020/15-ц Верховний Суд зауважує, що право на залишення на роботі передбачене частиною першою статті 42 КЗпП України не застосовується для працевлаштування у новоутворених структурних підрозділах (при зміні організаційної структури), оскільки, переважне право на залишення на роботі не є тотожним переважному праву на працевлаштування на нову посаду у новостворених підрозділах.

Щодо інших доводів учасників справи, викладених у заявах по суті справи та наведених у поясненнях, суд зазначає, що у п. 23 Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 (заява №63566/00) «Пронін проти України» зазначено, що

п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Згідно положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність визначених законом підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз Україна», треті особи: Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», ОСОБА_2 , про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, внаслідок необґрунтованості позову.

Згідно положень ч.1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

Встановлені статтею 223 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін.

Разом з тим, в разі пропуску передбачених ст. 233 КЗпП України строків звернення до суду за вирішенням трудового спору суд з`ясовує не лише причини пропуску зазначеного строку, а й усі обставини справи, права та обов`язки сторін. При необґрунтованості вимог суд відмовляє в позові з цих підстав без посилання на строки звернення до суду, оскільки вони стосуються захисту порушеного права. (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»)

З огляду на викладене, суд не наводить обґрунтування щодо пропуску позивачем передбачених ст. 233 КЗпП України строків звернення до суду.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача в сплаченому при зверненні до суду розмірі.

Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

В судовому засіданні представник третьої особи ОСОБА_2 - адвокат Пікульська К.В. подала відповідну заяву.

Згідно вимог п.5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про: призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат.

За вказаних обставин, суд вважає за необхідне призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати понесені третьою особою ОСОБА_2 та встановити йому строк на подання доказів щодо їх розміру.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 5-1, 21, 40, 42, 49-2, 232 Кодексу законів про працю України, статтями 15, 16 Цивільного кодексу України, статтями 62, 64, 65 Господарського кодексу України, статтями 2, 10, 12, 13, 76-82, 89, 141, 209, 258, 259, 263-265, 274, 275, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в :

У задоволені позову ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз Україна» (місцезнаходження: м.Київ, вул.Григоровича-Барського, 2, ), треті особи: Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (місцезнаходження: м.Київ, вул. Б.Хмельницького, буд.6, ), ОСОБА_2 (місцезнаходження роботи: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати

на 12 серпня 2021 року на 12 годину 00 хвилин, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва (м. Київ, вул. І.Сергієнка, буд.3, каб.43).

Встановити третій особі ОСОБА_2 строк для подання доказів щодо розміру понесених ним судових витрат - до 10 серпня 2021 року включно.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Повний текст рішення суду складено 10 серпня 2021 року.

Суддя: