Дата документу 11.08.2021 Справа № 335/7312/14-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/7312/14-ц Головуючий у 1-й інстанції: Воробйов А.В.
Провадження №22-ц/807/1850/21 Суддя-доповідач Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В., Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 лютого 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бойко Марії Дмитрівни, зацікавлена особа Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕВОЛЮШЕН МЕДІА», -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бойко Марії Дмитрівни, зацікавлена особа Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕВОЛЮШЕН МЕДІА».

В обґрунтування скарги зазначив, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 жовтня 2015 року задоволено позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Еволюшен Медіа», ОСОБА_2 та стягнено солідарно на користь ОСОБА_1 з Товариства з обмеженою відповідальністю «Еволюшен Медіа», ОСОБА_2 24000.00 грн в рахунок компенсації моральної шкоди та 421.80 грн витрат по сплаті судового збору, а всього стягнуто 24421.80 грн.

30 березня 2020 року старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бойко Марією Дмитрівною, відновлено виконавче провадження №59268412 з виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 жовтня 2015 року, про що прийнято відповідну постанову.

Підставою відновлення виконавчого провадження №59268412 є ухвала Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 лютого 2020 року, якою скасовано постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 19 серпня 2020 року, прийнятої Бойко М.Д.

Заявою від 14 травня 2020 року на підставі ч. 2 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач, в місячний строк з дня отримання постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явив Шевченківському РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві до виконання виконавчий документ, виданий на виконання Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 жовтня 2015 року у справі №335/7312/14-ц.

В заяві від 14 травня 2020 року про примусове виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 жовтня 2015 року у справі №335/7312/14-ц Стягувачем повідомлено (повторно) Шевченківський РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві які саме виконавчі дії необхідно здійснити (вчинити) для ефективного, повного, своєчасного виконання цього рішення суду.

В період відкритого (відновленого) виконавчого провадження №59268412 Бойко Марією Дмитрівною , старшим державним виконавцем Шевченківського РВДВС у м. Києві ЦМУ МУЮ м. Київ не здійснено усіх виконавчих дій, як передбачених законом, так і зазначених Стягувачем в заяві від 14 травня 2020 року про примусове виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 жовтня 2015 року у справі №335/ 7312/14-ц.

19 серпня 2020 року у виконавчому провадженні №59268412 старшим державним виконавцем Шевченківського РВДВС у м. Києві ЦМУ МУЮ м. Київ Бойко Марією Дмитрівною неправомірно здійснено дії щодо повернення Стягувачу виконавчого документа - виконавчого листа виконавчий лист №335/7312/14-ц, виданого на виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 жовтня 2015 року у справі №335/7312/14-ц, про що 19 серпня 2020 року прийнято відповідну постанову про повернення виконавчого документа Стягувачу.

Із урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 , просив суд:

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця з виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 жовтня 2015 року у справі №335/7312/14-ц; визнати неправомірними дії державного виконавця щодо повернення виконавчого документа - виконавчого листа №335/7312/14-ц; скасувати постанову державного виконавця про повернення виконавчого документа від 19 серпня 2020 року у виконавчому провадженні №59268412.

УхвалоюОрджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 лютого 2021 року скаргу ОСОБА_1 , задоволено частково.

Визнано неправомірними дії та бездіяльність державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бойко Марії Дмитрівни у ході виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.10.2015 у справі №335/7312/14-ц.

Скасовано постанову державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бойко Марії Дмитрівни про повернення виконавчого документа від 19.08.2020 у виконавчому провадженні №59268412.

В іншій частині вимог скарги, відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 лютого 2021 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що всі дії у виконавчому проваджені вчинено державним виконавцем Відділу у відповідності до вимог Закону України « Про виконавче провадження», тому підстави для задоволення скарги немає.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, які склалися між сторонами, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.73 ) до апеляційного суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, в апеляційній скарзі міститься клопотання про проведення справи без представника відділу.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів ухвалила здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності Шевченківського районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), зацікавленої особи ТОВ «Еволюшен МЕДІА»повідомленими належним чином про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися в судове засідання, на підставі частини другої статті 372 ЦПК України.

При цьому колегія суддів зазначає, що в апеляційній скарзі Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві прохає розглядати справу без їх участі.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону.

Задовольняючи частково скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець не в повній мірі дотримався вимог статей 12, 37 Закону України "Про виконавче провадження" при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки вони відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 жовтня 2015 року у справі № 335/7312/14-ц задоволено позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Еволюшен Медіа», ОСОБА_2 та стягнуто солідарно на користь ОСОБА_1 з Товариства з обмеженою відповідальністю «Еволюшен Медіа», ОСОБА_2 24000 грн в рахунок компенсації моральної шкоди та 421,80 грн витрат по сплаті судового збору, а всього стягнуто 24421,80 грн.

Відповідно до заяви від 23 травня 2019 року про примусове виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.10.2015 у справі №335/7312/14-ц Стягувачем повторно, після чергового повернення виконавчого документа ініційовано примусове виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.10.2015 у справі № 335/7312/14-ц та повідомлено Шевченківський РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві які саме виконавчі дії необхідно здійснити (вчинити) для ефективного, повного, своєчасного виконання цього рішення суду.

10 червня 2019 року Бойко Марією Дмитрівною , старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, на підставі заяви Стягувача ОСОБА_1 про примусове виконання рішення від 23.05.2019 відкрито виконавче провадження №59268412 з виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.10.2015 у справі № 335/7312/14-ц, в частині стягнення на користь ОСОБА_1 з Товариства з обмеженою відповідальністю «Еволюшен Медіа» боргу в розмірі 24421,80 грн.

15 листопада 2019 року у виконавчому провадженні №59268412 старшим державним виконавцем Шевченківського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Бойко Марією Дмитрівною повернуто Стягувачу виконавчий документ - виконавчий лист №335/7312/14-ц, виданий на виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.10.2015 у справі №335/7312/14-ц про що, прийнято відповідну постанову про повернення виконавчого документа Стягувачу, на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя 21 лютого 2020 року скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково: визнано неправомірними дії та бездіяльність державного виконавця Шевченківського ВДВС міста Києва ГТУЮ у місті Києві Бойко М.Д. у ході виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.10.2015 у справі №335/7312/14-ц; скасовано постанову державного виконавця Шевченківського ВДВС міста Києва ГТУЮ у місті Києві Бойко М.Д. про повернення виконавчого документа від 15.11.2019 у виконавчому провадженні №59268412.

Постановою від 30 березня 2020 року старшого державного виконавця Шевченківського ВДВС міста Києва ГТУЮ у місті Києві Бойко М.Д. відновлено виконавче провадження №59268412.

19 серпня 2020 року Бойко Марією Дмитрівною , старшим державним виконавцем Шевченківського РВДВС у м. Києві ЦМУ МУЮ м. Київ у виконавчому провадженні №59268412 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» прийнято рішення про повернення виконавчого документа - виконавчого листа №335/7312/14-ц, виданого на виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.10.2015 року у справі № 335/7312/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ЕВОЛЮШЕН МЕДІА», ОСОБА_2 , про що прийнято відповідну постанову .

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Європейський суд з прав людини вказує, що "право на суд" було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду" (рішення у справі "Горнсбі проти Греції", заява № 18357/91, від 19 березня 1997 року).

Згідно зі статтями 1, 5 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

За правилами пункту 1 частини першої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону (частина перша статті 26 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Згідно із частиною другою статті 36 Закону Україні "Про виконавче провадження" розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

Пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Загальний порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника визначений в статті 48 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Так, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

У статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Арешт майна - це тимчасове позбавлення власника права користування та розпорядження майном, тривалість якого встановлюється вповноваженою особою у спосіб, визначений законодавством. Накладення арешту на майно боржника є винятковим заходом обмеження права власності фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням.

За правилом пункту 2 частини першої статті 37 наведеного Закону виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Статтею 447 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частина третя статті 451 ЦПК України).

Звертаючись до суду зі скаргою, ОСОБА_1 зазначає, що в порушення ч. 5 ст. 24 Закону України « Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року старшим державним виконавцем Шевченківського РВДВС у м. Києві не здійснено виконавчі дії по наданню доручення Печерському та Голосіївським відділам державної служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві здійснити перевірку інформації про наявність Боржника чи його майна за адресою АДРЕСА_1 , оскільки в підтвердження місця здійснення діяльноств ТОВ «Еволюшен Мідіа» за вказаною адресою в матеріалах виконавчого провадження містяться відповідні докази, як то довіреність на ім`я ОСОБА_4 , копія заперечеь ТОВ «Еволюшен Медіа». В порушення ч.1 ст. 53 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем не здійснено виконавчих дій по виявленню майна Боржника, яке знаходиться в інших осіб, а також майна та коштів, що належать боржнику від інших осіб ( ТОВ «Видавничий дім Масаві», а також фактичного доходу боржника ТОВ « Еволюшен Медіа» від здійснення рекламною діяльності Інтернет видання коментарії. В порушення п. 14, 18 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем не здійснено виконавчих дій по виклику посадової особи боржника ОСОБА_5 , у зв`язку із чим не отримано від нього пояснень по факту тривалого не виконання боржником рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.10.2015 року. В порушення п. 19 ст. 18 Закону України « Про виконавче провадження» державним виконавцем не здійснено виконавчих дій по зверненню до суду для встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду керівника боржника ОСОБА_5 .. Отже, зазначені обставини на думку заявника свідчать про те, що державний виконавець дійшов помилкового висновку про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно із частиною другою статті 36 Закону Україні "Про виконавче провадження" розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

Відповідно до частини восьмої статті 48 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Доказів проведення державним виконавцем перевірки майнового стану боржника з періодичністю, встановленою частиною восьмою статті 48 Закону України "Про виконавче провадження", матеріали виконавчого провадження не містять.

Згідно зі статтею 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Стягувачем в заяві про примусове виконання рішення суду повідомлено Шевченківський РВДВС м. Київ про можливі фактичні адреси Боржника ( АДРЕСА_2 ) ( АДРЕСА_3 ), надано документальне підтвердження цих адрес (судові документи та роздруківка з сайту) та запропоновано здійснити виконавчі дії по наданню доручення Печерському та Голосіївському РВДВС м. Київ для перевірки боржника та його майна за цими адресами, що в порушення ч. 5 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» не було здійснено державним виконавцем та підтверджується відсутністю відповідних доказів в матеріалах виконавчого провадження №59268412, які наявні в матеріалах справи.

Стягувачем в заяві про примусове виконання рішення суду повідомлено Шевченківський РВДВС м. Київ про осіб, в яких може перебувати майно або кошти боржника ТОВ «Видавничий Дім Масаві», що здійснює рекламну діяльність на веб - платформі Боржника, але в порушення ч. 1 ст. 53 Закону України «Про виконавче провадження» ним не було здійснено виконавчих дій по виявленню майна та коштів Боржника, яке може знаходиться у вищезазначеної особи, що підтверджується відсутністю відповідних доказів в матеріалах виконавчого провадження №59268412, які наявні в матеріалах справи.

Стягувачем в заяві про примусове виконання рішення суду повідомлено Шевченківський РВДВС м. Київ про керівника Боржника, його адресу та запропоновано здійснити виконавчі дії з отримання від нього пояснення тривалого не виконання рішення суду, але в порушення п. 14, 18 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» Державним виконавцем не здійснено виконавчих дій по виклику посадової особи Боржника ОСОБА_5 ( АДРЕСА_4 ), що підтверджується відсутністю відповідних доказів в матеріалах виконавчого провадження №59268412, які наявні в матеріалах справи.

Отже, суд прийшов до вірного віисновку, що державним виконавцем в період виконавчого провадження не здійснено усіх заходів у повному обсязі, зокрема вказаних в заяві Стягувача.

Відповідно до п. 19 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-V111, 02.06.2016 у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Водночас, державним виконавцем не здійснено виконавчих дій по зверненню до суду для встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду керівника Боржника ОСОБА_5 , або іншого діючого керівника Боржника до погашення заборгованості за рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.10.2015 у справі №335/7312/14-ц, чим порушено п. 19 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», що підтверджується відсутністю відповідних доказів в матеріалах виконавчого провадження №59268412, які наявні в матеріалах справи.

За правилом пункту 2 частини першої статті 37 наведеного Закону виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

За наведених обставин, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що державним виконавцем в період виконавчого провадження не здійснено усіх заходів передбачених Законом України "Про виконавче провадження», які б давали право державному виконавцю повернути виконавчий документ на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України « Про виконавче провадження».

Доводи державного виконавця викладені у апеляційній скарзі про те, що ним вчинені всі виконавчі дії, щодо законності закриття виконавчого провадження, апеляційний суд відхиляє, так як вони спростовуються матеріалами виконавчого провадження. .

Європейський Суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України").

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання обґрунтованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду..

При цьому колегія суддів наголошує, що рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.10.2015 року у справі № 335/7312/14-ц, що набрало законної сили, має бути виконано з огляду на положення статей 129, 129-1 Конституції України.

Інші доводи апеляційної скарги, які є подібними доводам відзиву на скаргу, мотивована відповідь на які надана судом першої інстанції, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а у значній мірі зводяться до переоцінки доказів, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм процессуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскарженого судового рішення, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п. п. б), в) ч. 4 ст. 382 ЦПК Україна в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга судом апеляційної інстанції залишена без задоволення, а оскаржуване суддове рішення без змін, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381- 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 лютого 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 16 серпня 2021 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя

Подліянова Г.С. Гончар М.С. Маловічко С.В.