КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/4663/2021 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 квітня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Ігнатченко Н.В.,розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 12 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання недійсними договорів дарування нерухомого майна, -

УСТАНОВИВ:

у липні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом про визнання недійсними договорів дарування нерухомого майна.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 липня 2018 року відкрито провадження у даній цивільній справі в порядку загального позовного провадження.

22 грудня 2020 року від ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву разом з клопотанням про продовження процесуальних строків для подання відзиву.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12 січня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про продовження процесуальних строків для подання відзиву .

Відзив, поданий в межах цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів дарування нерухомого майна залишено без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 12 січня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити клопотання відповідача про продовження процесуального строку для подання відзиву та приєднати його до матеріалів справи №761/25935/18.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у відповідача була відсутня можливість подання відзиву, оскільки вона, не погоджуючись з ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12 січня 2021 року про відкриття провадження у даній справі, оскаржувала її в Київському апеляційному суді.

Також в апеляційній скарзі зазначено, що ОСОБА_1 не отримувала копії ухвали суду про відкриття провадження із копією позовної заяви.

Крім того, в апеляційній скарзі вказано, що за місцем проживання ОСОБА_1 проводились обшуки та вилучались всі можливі документи, а відносно відповідачки було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому було змінено на домашній арешт.

Відзивів на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходило.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

За правилом пункту 9 частини 1 статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду.

Згідно із частиною 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з цим, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач була обізнана щодо права подати відзив з листопада 2018 року, а причина зазначена у заяві - перебування під вартою з 12 серпня 2019 року (ухвала слідчого судді у справі № 757/42243/19-к) тобто майже через сім місяців після отримання відповідної ухвали, не може бути визнана поважною, тому з огляду на не виконання приписів ч. 4 ст. 127 ЦПК України, відсутні підстави для продовження строку для подання відзиву на позовну заяву.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія погоджується, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 липня 2018 року, відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання недійсними договорів дарування нерухомого майна в порядку загального позовного провадження.

Даною ухвалою суду про відкриття провадження, на виконання вимог чинного ЦПК України, відповідачу роз`яснено та надано строк для подачі відзиву на позовну заяву, який не може перевищувати 15 днів з дня вручення даної ухвали (ч. 7 ст. 178 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачу було відомо про відкриття провадження у справі та вона була ознайомлена зі змістом ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 23 липня 2018 року, оскільки 09 листопада 2018 року звернулась до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою на зазначену ухвалу, а із тексту апеляційної скарги видно, що ОСОБА_1 дізналась про ухвалу суду від 23 липня 2018 року із Єдиного державного реєстру судових рішень.

Ухвалою Київського апеляційного суд від 03 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 повернуто.

21 травня 2019 року ОСОБА_1 повторно звернулась до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 23 липня 2018 року, та ухвалою Київського апеляційного суд від 25 вересня 2019 року було відмолено у відкритті апеляційного провадження.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10 лютого 2020, закрито підготовче провадження та призначено її до судового розгляду по суті.

22 грудня 2020 року від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву разом з клопотанням про продовження процесуальних строків подання відзиву.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 скористалась своїм правом для подання відзиву на позовну заяву лише через два роки, тобто у строк, встановлений судом для подання відзиву, заяву про продовження цього строку не подала, в зв`язку із чим обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для продовження строку за клопотанням представника відповідача, та, як наслідок, правильним є і висновок суду про залишення відзиву ОСОБА_1 без розгляду, оскільки він поданий після закінчення строку, встановленого судом.

Доводи викладені відповідачем в апеляційній скарзі відносно того, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що підстави зазначені у клопотанні про поновлення строку на подання відзиву не є поважними, оскільки не взяв до уваги той факт, що у відповідача була відсутня можливість подання відзиву, оскільки за місцем її проживання проводились обшуки та вилучались всі можливі документи, а відносно відповідачки було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, яке а подальшому було змінено на домашній арешт, відхиляються колегією суддів, оскільки дані обставини на які посилається ОСОБА_1 не є об`єктивно непереборними.

Крім того, з моменту відкриття провадження у справі та до моменту подання відзиву на позов минуло більше ніж два роки, в той час як визначений процесуальним законодавством розумний строк розгляду справи становить два місяці.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні клопотання про продовження процесуальних строків для подання відзиву та залишення відзиву без розгляду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не були порушені норми процесуального права, тому підстав для скасування ухвали суду та задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 12 січня 2021 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 12 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 05 квітня 2021 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Н.В. Ігнатченко