ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 серпня 2021 року

м.Харків

справа №953/21160/20

провадження №22-ц/818/4408/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.

учасники справи:

позивач - Приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО - страхування» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2021 року, постановлене під головуванням судді Колесник С.А., в залі суду в місті Харків, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2020 року Приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2021 року у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди - відмовлено.

В апеляційній скарзі Приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Стягнути з ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору та витрати по оплаті професійної правової допомоги.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з підстав того, що вину відповідача встановлено не було. Зазначає, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 31.05.2019 року серії ОБ № 213845, вбачається, що ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Ford Kuga», д.н.з. НОМЕР_1 в м. Харків по пр. Московський, 65, рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем «Mitsubishi Outlander», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався позаду, від чого автомобілі отримали механічні пошкодження, внаслідок чого заподіяно матеріальну шкоду, що також було встановлено при розгляді справи про адміністративне правопорушення, щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Отже саме дії ОСОБА_1 є в причино наслідковому зв`язку в дорожньо-транспортній пригоді. Однак, оскільки на момент розгляду справи в суді першої інстанції сплив, передбачений абз.2 ст. 38 КУпАП, тримісячний термін накладення адміністративного стягнення, адміністративне провадження було закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Вважає, що вина ОСОБА_1 в настанні дорожньо-транспортної пригоди доведена в повному обсязі судами першої та апеляціної інстанції під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 . Також вина ОСОБА_1 встановлена ще й висновком експерта ХНДІ СЕ їм. Засл. проф. М.С. Бокаріуса за результатами проведення судової автотехнічної експертизи № 15732/18720, правильність якого відповідачем не спростовано. У зв`язку з цим вважає, що з відповідача підлягає стягненню витрати по виплаті страхового відшкодування у розмірі 17 274,57 грн.

ОСОБА_1 надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Також просив покласти на позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 6400 грн.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач у справі не є страхувальником за полісом, який має право на пільги, передбачені ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та його вина у вчиненні ДТП не встановлена.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 31 травня 2019 року в місті Харкові на пр. Московському відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Mitsubishi Outlander», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 та автомобіля «Ford KUGA», реєстраційний номер НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_1 ..

Внаслідок зазначеної ДТП автомобілю Mitsubishi Qutlander реєстраційний номер НОМЕР_2 , завдано механічних пошкоджень.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , власником транспортного засобу Mitsubishi Outlander, реєстраційний номер НОМЕР_2 є ОСОБА_2 (а.с.8).

03.06.2019 року ОСОБА_2 звернувся до ПРАТ «ПРОСТО-страхування» із повідомленням про подію, в якому зазначив, що було пошкоджено його транспортний засіб «Mitsubishi Outlander», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Відповідно до Звіту № 244/2019 від 24 червня 2019 року вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Mitsubishi Outlander», реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 44 436,43 гривень.

Постановою Московського районного суду м.Харкова від 21.11.2019 року, яка залишена без змін постановою Харківського апеляційного суду від 24 грудня 2019 року, адміністративне провадження відносно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП закрито, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення.

14 січня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до AT «ПРОСТО-страхування» із заявою на виплату страхового відшкодування.

За результатами розгляду даної заяви АТ «ПРОСТО-страхування» дорожньо-транспортну пригоду, яка малі місце 31 травня 2019 року, було визнано страховим випадком, про що 28 січня 2020 року було складено страховий акт № 137372, відповідно до якого страхове відшкодування становить 34 549,14 гривень.

Відповідно до платіжного доручення № 1970 від 29 січня 2020 року AT «ПРОСТО-страхування» виплатило ОСОБА_2 страхове відшкодування за ремонт транспортного засобу «Mitsubishi Outlander», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в розмірі 34 549,14 грн.

19.02.2020 року ПРАТ «ПРОСТО-страхування» було направлено ОСОБА_1 регресну вимогу про стягнення сплаченого страхового відшкодування в порядку регресу на суму 17 274,57 грн. (а.с.48).

Як на підставу позовних вимог, Приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» посилалось на те, що наявні підстави для стягнення з відповідача на його користь суми сплаченого страхового відшкодування в порядку регресу, оскільки дорожньо-транспортна пригода сталась в результаті порушення Правил дорожнього руху ОСОБА_1 .. На адресу відповідача була направлена регресна вимоги, проте сума боргу сплачена не була. У зв`язку з цим Приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» просить: стягнути з відповідача на користь позивача затрати по виплаті страхового відшкодування в розмірі 17 274,57 грн., витрати по оплаті судового збору в розмірі 2102 грн. та 5000 грн. судових витрат, пов`язаних із оплатою професійної правової допомоги.

Правовідносини в сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспорт них засобів» (надалі Закон), що спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Вказаний правовий висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року, провадження № 14-176цс18.

Частиною першоюстатті 1191 Цивільного кодексу Українипередбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до пункту 13.2 ст.13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, особа з інвалідністю II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до I або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об`єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу.

Згідно з пунктом 1.1 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальники - це юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу.

Пунктом 38-1.1. ст. 38-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону, при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту, то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.

Відповідно до п.1.7 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», забезпечений транспортний засіб транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Матеріали справи свідчать про те, що 31 травня 2019 року в місті Харкові на пр. Московському відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Mitsubishi Outlander», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 та автомобіля «Ford KUGA», реєстраційний номер НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_1 ..

Автомобіль «Ford KUGA», реєстраційний номер НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_3 ..

Згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/6751298 від 13.12.2018 року зі строком дії з 17.12.2018 року по 16.12.2019 року включно ОСОБА_3 застрахувала свою відповідальність у ПРАТ «ПРОСТО-страхування», як власник наземного транспортного засобу Ford Kuga, номерний знак НОМЕР_3 , страхова сума за шкоду, завдану майну становить 100 000 грн., розмір франшизи 1000 грн. (а.с.5).

Постановою Московського районного суду м.Харкова від 21.11.2019 року адміністративне провадження відносно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення (а.с.9).

Постановою Харківського апеляційного суду від 24.12.2019 року апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_2 адвоката Шумейка Ярослава Віталійовича залишено без задоволення. Постанову Московського районного суду міста Харкова від 21 листопада 2019 року залишено без змін (а.с.11-14).

У вказаних постановах містяться посилання на порушення ОСОБА_1 пункту 10.9 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена статтею 124 КУпАП, проте судовим розглядом справи про адміністративне правопорушення вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, встановлена не була.

Відповідач у справі не є страхувальником за полісом, який має право на пільги, передбачені ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», був під час дорожньо-транспортної пригоди 31.05.2019 року водієм транспортного засобу «Ford Kuga», д.н.з. НОМЕР_3 , що застрахований за полісом № АМ/6751298, та з урахуванням того, що за вказаним полісом здійснено відшкодування потерпілій особі, він мав би відшкодувати завдану шкоду, у разі встановлення його вини у вчиненні ДТП.

Натомість, ані постановою Московського районного суду м.Харкова від 21.11.2019 року, ані постановою Харківського апеляційного суду від 24.12.2019 року, вину ОСОБА_1 у вчиненні ДТП, яка сталася 31.05.2019 року, встановлено не було.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст.12 ЦПК).

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема висновком експерта (ч. 1, п. 2 ч.2 ст. 76 ЦПК).

Пунктом 38-1.1. ст. 38-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону, при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту, то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.

Разом з тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач є особою винною у дорожньо-транспортній пригоді, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки не доведено наявності вини відповідача у скоєнні ДТП, що унеможливлює покладення на нього обов`язку по відшкодування 50% виплаченого страхового відшкодування.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_4 при подачі відзиву на апеляційну скаргу заявив клопотання про стягнення витрат на правову (правничу) допомогу та просив стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 6 400 грн.

Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат. Так судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Судом встановлено, що інтереси відповідача ОСОБА_1 представляє адвокат Поліщук О.Л. на підставі договору про надання правової допомоги від 22 березня 2021 року (а.с.85).

На підтвердження понесених відповідачем витрат на правову допомогу надано: калькуляція рахунку від 01 липня 2021 року; акт приймання-передачі наданих послуг з правової допомоги від 01 липня 2021 року; копію квитанції № ТОВ7-15М8-2Р6Е-29СВ від 01 липня 2021року про сплату відповідачем гонорару адвокату у розмірі 6400 грн.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Частина 3ст. 141 ЦПК України встановлює, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно до ч. 3 ст.133, ст.140, ч. 2 ст.141 ЦПК України, особа, як понесла витрати, пов`язані з витребуванням доказів та вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи, має право вимагати відшкодування цих судових витрат за рахунок іншої сторони.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015р., п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З відзиву на апеляційну скаргу убачається, що він майже ідентичний за змістом відзиву на позовну заяву, складений тим самим представником адвокатом Поліщук О.Л.. Інших дій щодо надання професійної правової допомоги в суді апеляційної інстанції адвокатом не вчинено.

З урахуванням складності справи, виконаної адвокатом роботи (ознайомлення з первинним матеріалом, аналіз, пошук і вивчення судової практики в аналогічних справах, підготовка та подання відзиву), принципу співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням ст. 141 ЦПК України, виходячи з конкретних обставин справи, колегія суддів вважає, що зазначені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6400 грн можуть бути зменшені, оскільки підготовка до розгляду цієї справи у суді апеляційної інстанції не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи адвоката, а тому заявлені витрати не відповідають критерію їх реальності, розумності їхнього розміру.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає, що з урахуванням вимог розумності та справедливості, клопотання відповідача про стягнення судових витрат підлягає частковому задоволенню та стягненню з позивача на користь відповідача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО - страхування»- залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2021 року - залишити без змін.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО - страхування» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук