Справа № 932/5762/21
Провадження № 2/932/2542/21
У Х В А Л А

30 липня 2021 року м. Дніпро

Суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Куцевол В.В., розглянувши позовну заяву Дніпровської міської ради до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, треті особи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , товариство з обмеженою відповідальністю «Макроплаза», Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради про визнання права комунальної власності на нежитлове приміщення, -

В С Т А Н О В И В:

27.07.2021 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява Дніпровської міської ради до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, треті особи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , товариство з обмеженою відповідальністю «Макроплаза», Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради про визнання права комунальної власності на нежитлове приміщення.

Відповідно до вимог ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Одним із принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Нормою ч. 1 ст. 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до вимог ст. 48 ЦПК України, сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

В силу вимог ст.ст. 12, 13, 175 ЦПК України, визначення відповідача є обов`язком позивача. Відповідачем по справі є особа, до якої звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за КАС України або ГПК України віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів.

Під час вирішення питання щодо юрисдикції спору, слід урахувати суб`єктний склад спірних правовідносин, визначити характер правовідносин, з яких виник спір, і кінцеву мету пред`явлення позову.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Реалізуючи відповідні повноваження, державні органи вступають із юридичними та фізичними особами у цивільні та господарські правовідносини.

Відповідно до постанови ВП ВС від 20.11.2019 по справі № 760/6379/15-ц, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Згідно із вимогами ч. 2 ст. 4 ГПК України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

З викладених у позовній заяві та з долучених до неї доказів вбачається, що спору про право на нерухоме майно з третіми особами не має, оскільки право власності на спірне приміщення за ними не зареєстровано. Відповідач не визнає права комунальної власності територіальної громади, яку представляє позивач, через відсутність у позивача усіх документів, передбачених ст. 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». В цей же час, позивач відмову у вчиненні реєстраційний дій не оскаржує, оскільки дійсно не володіє усіма необхідними документами, які вилучені разом із інвентарною справою на підставі підробленого судового рішення. Через це, спір щодо права власності на приміщення публічно-правовим не є. Треті особи залученні до участі у справі, як власники інших об`єктів нерухомості у будинку.

Отже, спір виник між двома юридичними особами з приводу права власності на нерухоме майно, сторонами спору фізичні особи не є.

Таким чином, спір, в силу вимог ст.ст. 4, п. 6 ч. 1 ст. 20 ГПК України, має розглядатись господарським судом за місцезнаходженням нерухомого майна.

Покликання позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 року у справі № 907/1215/15, як підставу для звернення до місцевого загального суду у порядку цивільного судочинства, є помилковим з огляду на наступне. У цій постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що оскільки позивач звернувся до господарського суду з позовом про визнання недійсними і скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно та запису про державну реєстрацію цього права, якими посвідчено відповідне право власності на нерухоме майно фізичної особи, то такий приватноправовий спір за суб`єктним складом сторін підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства з огляду на те, що його вирішення впливає на права та обов`язки цієї фізичної особи. У даній справі право власності на нерухоме майно за третіми особами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , не реєструвалось, тобто права позивача треті особи не порушували, а отже, твердження позивача про те що спір є приватноправовим, не відповідає характеру спірних правовідносин.

За відсутності спору між позивачем та фізичними особами власниками інших об`єктів нерухомості, даний позов не належить до цивільної юрисдикції, що є підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

Роз`яснити позивачу право на звернення з даним позовом до Господарського суду Дніпропетровської області.

На підставі викладеного та керуючись ст. 2-5, 19, 48, 55, 186, 258, 260, 268, 353 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

У відкритті провадження за позовом Дніпровської міської ради до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, треті особи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , товариство з обмеженою відповідальністю «Макроплаза», Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради про визнання права комунальної власності на нежитлове приміщення - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська, протягом 15 днів з дня її складення.

Суддя В.В. Куцевол