Справа № 362/3087/19
Провадження № 2/362/243/21
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

13 серпня 2021 року

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Марчука О.Л.,

при секретарі Лущик Т.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представників відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Василькові Обухівського району Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Халявка Наталія Миколаївни про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, припинення права власності та стягнення компенсації,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом, в обґрунтування вимог якого зазначила, що за час перебування у шлюбі з відповідачем вони набули спільне майно у вигляді земельної ділянки і житлового будинку, що розташований на даній земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .

Посилаючись на вказані обставини та керуючись нормами сімейного законодавства щодо правового режиму спільного сумісного майна подружжя, змінивши під час розгляду справи по суті зміст позовних вимог, позивачка просить припинити її часту у спільній сумісній власності подружжя щодо вказаного нерухомого майна та стягнути з відповідача на її користь компенсацію вартості 1/2 частини зазначеного спільного сумісного майна подружжя в сумі 314 550 гривень 00 копійок.

Представник позивачки в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила задовольнити позов з урахуванням підстав викладених в заяві про уточнення позовних вимог.

Представники відповідача в судовому засіданні не визнали позов, заперечили щодо його задоволення та просили відмовити у позові, посилаючись на те, що позивачкою не враховано при поділі майна наявність кредитних зобов`язань відповідача, яких він набув у шлюбі та необхідності обов`язкового отримання згоди співвласника на грошову компенсацію за частку у спільній власності.

Третя особа надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності.

Вислухавши вступне слово представників сторін та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків.

З 29 серпня 2009 року сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується відповідним Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 29 серпня 2009 року (а.с. 10).

Як вбачається із наданих суду письмових доказів, за час шлюбу сторони набули нерухоме майно у вигляді житлового будинку і земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

Зокрема, за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 16.08.2011 року, відповідачем придбано земельну ділянку площею 0,0241 га., кадастровий номер :02:001:0021 для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 56).

Також, за договором купівлі-продажу житлового будинку від 16.08.2011 року, відповідачем придбано житловий будинок (домоволодіння) за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 55).

Тобто, слід зробити висновок, що вказане домоволодіння і земельна ділянка є майном, набутим подружжям за час шлюбу, а тому, в силу статті 60 СК України, належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

Отже, у суду є усі правові підстави для визнання вказаного нерухомого майна спільною сумісною власністю сторін, як подружжя та його включення в поділ майна.

Норми частин 1 і 2 статті 70 СК України передбачають, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором; при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Шлюбного договору між сторонами немає.

Обставин, що мають істотне значення, зокрема про те, що один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно або витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, судом не встановлено.

Таким чином, наявні підстави для поділу між сторонами вказаного нерухомого майна, що слід здійснити згідно із нормами частин 1 і 2 статті 70 СК України на засадах рівності часток майна дружини та чоловіка.

Натомість, відповідно до Висновків експертів за результатами проведеної за клопотанням сторони позивача судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 32359/19-43/32360/19-49/29971/20-43 від 11.06.2021 року, у відповідності до вимог нормативних актів не вбачається можливим поділити житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 109 130).

Одночасно, вказаним висновком експертів визначено ринкову вартість домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та ринкову вартість 1/2 арифметичної частки вказаного домоволодіння з урахуванням земельної ділянки, що становить 314 550 гривень 00 копійок.

Вирішуючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Згідно із частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі; неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними; присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України; присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Як наведено в Постанові Верховного Суду від 24 березня 2021 року по справі № 501/2211/18, тлумачення положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку.

Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), у першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації; гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду.

У пунктах 1 - 3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим.

Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.

Отже, у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2020 року по справі № 235/5146/16-ц, від 03 червня 2020 року по справі № 487/6195/16-ц, від 30 вересня 2020 року по справі № 552/1514/19.

У зв`язку із цим, суд не погоджується із запереченням сторони відповідача щодо обов`язковості згоди відповідача на компенсацію як співвласникові нерухомого майна, скільки така компенсація відповідачу не визначається, а стягується із нього на користь позивачки.

Таким чином, ураховуючи викладене, фактичні обставини у справі, врахувавши презумпцію рівності часток, а також положення статті 71 СК України, встановивши, що неможливо поділити спірне домоволодіння, суд приходить до висновку про поділ спільного нерухомого майна подружжя, шляхом стягнення з відповідача на користь позивачки вартості належної їй 1/2 частки у спільному майні подружжя.

При цьому, суд не враховує і не досліджує питання кредитних зобов`язань відповідача, яких він набув у шлюбі, оскільки позивачка не заявила відповідних вимог і вказані обставини не є предметом даного судового розгляду, а відповідач не скористався своїм правом на подання зустрічного позову, що гарантоване йому нормами статті 193 ЦПК України.

За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України).

За подачу даного позову до суду позивачкою сплачено судовий збір в розмірі 2 305 гривень 20 копійок, що підтверджено відповідними квитанціями (а.с. 1, 26-а).

Пунктом 2 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати пов`язані із проведенням експертизи.

Відповідно до квитанції від 25.02.2020 року позивачкою за проведення експертизи по справі було оплачено вартість послуг експерта в сумі 14 130 гривень 00 копійок (а.с. 86).

Тобто, на підставі статей 133, 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки слід присудити понесені останньою і документально підтверджені судові витрати на загальну суму 16 435 гривень 20 копійок.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 60, 63, 70, 71 СК України, ст. ст. 364, 365, 368 ЦК України, ст. ст. 1 13, 19, 23, 30, 34, 76 83, 89, 95, 133, 141, 258, 259, 263 265, 273 279 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Здійснити поділ спільного майна подружжя, шляхом стягнення із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 вартості належної їй 1/2 (однієї другої) частки у спільному майні подружжя в розмірі 314 550 (триста чотирнадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 16 435 (шістнадцять тисяч чотириста тридцять п`ять) гривень 20 копійок у відшкодування судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Дата складення повного судового рішення 13 серпня 2021 року.