Номер провадження: 22-ц/813/4412/21
Номер справи місцевого суду: 510/2237/19
Головуючий у першій інстанції Дудник В. І.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.08.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Погорєлової С.О., Заїкіна А.П.

за участю секретаря судового засідання: Рибачук О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Ренійського районного суду Одеської області від 11 серпня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сторони з грудня 2017 року не підтримують подружніх стосунків, проживають окремо та не ведуть спільного господарства.

Заочним рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 11 серпня 2020 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 08.09.1993 року Відділом РАЦС м. Рені Одеської області, актовий запис № 117, що не мають неповнолітніх дітей.

Ухвалою Ренійського районного суду Одеської області від 25 листопада 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Ренійського районного суду Одеської області від 11 серпня 2020 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить заочне рішення Ренійського районного суду Одеської області від 11 серпня 2020 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального і процесуального права.

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, відповідачка в судове засідання, призначене на 10.08.2021 року на 14.00 годину не з`явилась, причини неявки не повідомила, 09 серпня 2021 року подала клопотання про відкладення розгляду справи та надання строку на примирення терміном в шість місяців.

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, позивач в судове засідання, призначене на 10.08.2021 року на 14.00 годину не з`явився, причини неявки не повідомив, а судова повістка про виклик позивача до суду на 10.08.2021 року на 14.00 годину повернулася на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до ч.8 п.3 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Таким чином, на підставі наведеної норми, позивач вважається таким, що повідомлений про судове засідання на 10.08.2021 року на 14.00 годину належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 п.4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд першої інстанції виходив з того, що сторони припинили шлюбні відносини з грудня 2017 року, подружніх стосунків не підтримують, разом не проживають, хоча й зареєстровані за однією адресою, спільного господарства не ведуть, неповнолітніх дітей не мають, шлюб носить суто формальний характер.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, 08 вересня 1993 року Відділом РАЦС м. Рені Одеської області, було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , актовий запис № 117 (а.с.110).

З грудня 2017 року сторони не підтримують подружніх стосунків та не ведуть спільного господарства, дочка сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовго до звернення позивача до суду з позовом про розірвання шлюбу набула повноліття.

Спірним в даному випадку є питання стосовно того, чи можливе збереження шлюбу між сторонами, та чи є підстави для відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має в сім`ї рівні права та обов`язки.

За змістом ч.1 ст.24, ч.2 ст.104, ч.1 ст.ст.110, 112 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, не проявляє інтересу щодо примирення з відповідачем, то відмова в розірванні шлюбу буде фактичним примушенням його до шлюбу та шлюбним відносинам всупереч волі позивача, що є неприпустимим.

Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання.

Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу.

Саме з цих вимог українського і міжнародного права виходив суд першої інстанції, коли дійшов висновку про можливість розірвання шлюбу між сторонами.

З цих підстав, доводи апеляційної скарги про можливість збереження сім`ї є невмотивованими і такими, що не підтверджуються жодними доказами.

Так, з матеріалів справи вбачається, що по даній справі відкрито провадження ще 12 березня 2020 року. Відповідно рекомендованого повідомлення, ОСОБА_1 отримала копію рішення суду про розірвання шлюбу - 01.09.2020 року (а.с.46), 04.09.2020 року ОСОБА_1 звернулася до районного суду із заявою про перегляд заочного рішення, а 11.12.2020 року подала апеляційну скаргу на заочне рішення, апеляційне провадження якої було відкрито апеляційним судом 20.01.2021 року. Сам розгляд справи по суті був призначений на 10.08.2021 року.

ОСОБА_1 не надала жодного доказу, що протягом 11 місяців, починаючи з дня отримання 01.09.2020 року нею копії рішення про розірвання шлюбу до розгляду апеляційним судом 10.08.2021 року її апеляційної скарги, вона вживала реальні і дієві заходи щодо примирення з позивачем, про зміну їх стосунків в бік примирення та про бажання позивача у відповідь на такі заходи відповідача зберегти сім"ю. Клопотання відповідача про надання строку на примирення фактично дублює зміст її апеляційної скарги та не містить доказів про вжиття відповідачкою заходів щодо примирення з позивачем та бажання позивача зберегти сім"ю (зокрема вручення позивачу відповідної заяви про примирення з викладеними пропозиціями). Само по собі посилання на норми СК, які регулюють питання про надання строку на примирення, без відповідних доказів, що апелянт на протязі 11 місяців вживала заходи щодо збереження шлюбу та примирення з позивачем, не є достатньою підставою та обов"язком суду про надання строку на примирення. Відповідачка мала більше понад встановлений ч.7 ст.240 СК строк на примирення, проте жодного доказу про примирення з позивачем або принаймні про вжиття нею заходів щодо примирення, не надала. Відсутність таких доказів може свідчити лише про фактичну відсутність змін в стосунках подружжя. Суд не може примушувати позивача проживати разом з відповідачем. Незгода будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Таким чином, встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини та не змінив своєї позиції щодо намагання розірвати шлюб і що збереження шлюбу суперечить, таким чином, інтересам позивача, суд першої інстанції, ураховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України), дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги, що суд прийняв поспішне рішення є помилковими, оскільки позивач не бажає зберегти шлюб з відповідачем, а суд в силу Закону не може його примусити.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення відповідача про розгляд справи на 06.04.2020 року, на 21.05.2020 року, на 15.07.2020 року та на 11.08.2020 року. Так, з матеріалів справи вбачається, що в жодне з наведених судових засідань, суд належним чином не викликав відповідача до суду. Так, відповідно актів районного суду, відповідач не викликався в судові засідання, призначені на 06.04.2020 року та на 21.05.2020 року у зв"язку з відсутністю у районного суду марок на відправлення поштової кореспонденції; судову повістку на 15.07.2020 року відповідачу вручено за день до судового засідання - 14.07.2020 року, тобто з порушенням строку, встановленого ч.5 ст.128 ЦПК України (судова повістка про виклик повинна бути вручена не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання); а в судове засідання на 11 серпня 2020 року відповідача знову не викликано до суду з підстав відсутності марок у суду на поштове відправлення.

Отже, набувши правильного висновку по суті заявлених вимог про розірвання шлюбу, суд разом з тим порушив норми процесуального права, здійснюючи розгляд справи без належного повідомлення сторони (відповідача по справі), що є обов"язковою підставою у розумінні ч.3 п.3 ст.376 ЦПК України для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Відповідно до положень ч.3 п.3 ст.376 ЦПК України якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання і якщо такий учасник справи обґрунтовує цим свою апеляційну скаргу, така обставина є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

За таких обставин, оскільки апелянт посилається на ненажне повідомлення його про розгляд справи, яке є обов`язковою підставою у розумінні ч.3 п.3 ст.376 ЦПК України для скасування такого рішення суду, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення районного суду скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову про розірвання шлюбу.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Ренійського районного суду Одеської області від 11 серпня 2020 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 08.09.1993 року Відділом РАЦС м. Рені Одеської області, актовий запис № 117.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 13.08.2021 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін