Справа № 587/2530/20
РІШЕННЯ
29 березня 2021 року Сумський районний суд Сумської області під головуванням судді Степаненка О.А., за участю секретаря судового засідання Домненко Н.І., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових сум у зв`язку з невідшкодуванням шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,
Позивачка звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що згідно вироку судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Вінницької області від 22 червня 2006 року з ОСОБА_4 стягнуто на користь позивачки ОСОБА_3 матеріальні збитки у сумі 16 329 гривень 44 копійки та моральну шкоду у сумі 70 000 гривень. На даний час ОСОБА_4 відбув покарання та звільнився з місць позбавлення волі. Згідно інформації Пенсійного фонду України ОСОБА_4 працює у відділі освіти, культури, молоді Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області. Оскільки на даний час їй не відшкодована матеріальна і моральна шкода, просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь 3% річних та інфляційні втрати від несвоєчасного виконання вироку суду, що становить 81 446, 12 гривень.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, виклавши свою позицію у відзиві на позов, де, зокрема, зазначив, що статтею 625 ЦК України регулюються зобов`язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. Відшкодування шкоди це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов`язання, на шкоду не повинні нараховуватися проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог ( ар.с.33-34).
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази по справі, з`ясувавши правові позиції сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Судом встановлено, що згідно вироку судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Вінницької області № 1-4/2006 р. від 22 червня 2006 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягнуто матеріальну шкоду у сумі 16 329 гривень 44 копійки та моральну шкоду у сумі 70 000 гривень ( ар. с. 4-13). Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 05 жовтня 2006 року вирок суду був залишений без змін ( ар.с.14-16). 22 листопада 2006 року виданий виконавчий лист ( ар.с.17). Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 18.02.2014 року відкрите виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_4 боргу у сумі 86 329 грн. 44 коп.( ар.с.18). 23 січня 2017 року винесена постанова про передачу виконавчого провадження до Ковпаківського відділу державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області ( ар.с.19).
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.
Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.
За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).
Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Як передбачено ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Судом встановлено, що вироком суду на користь позивача стягнуто з відповідача кошти, які останній не сплатив. Відтак, спір стосується порушення грошового зобов`язання, а тому є підстави для стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу.
Таким чином, на користь позивачки підлягає стягненню 3 відсотки річних від основної суми боргу за період, починаючи з 5 жовтня 2006 року( день набрання вироком суду законної сили) до 26 листопада 2020 року (день звернення до суду з позовом), що становить 5167 днів.
Отже, судом встановлено, що відповідачем вирок суду від 22.06.2006 року, який набрав законної сили 05.10.2006року, в повному обсязі не виконано, а тому у зв`язку із довготривалим його не виконанням у позивача виникло право щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат.
Разом з тим, згідно листа Ковпаківського відділу державної виконавчої служби м. Суми залишок боргу по виконавчому листу № 1-31/2006 від 22.11.2006 станом на 01.03.2021 становить 71 050 гривень 73 копійки. З довідки відділу освіти, культури, молоді та спорту Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області від 3 березня 2021 року вбачається, що згідно виконавчого листа з ОСОБА_4 проводяться відрахування боргу з заробітної плати, зокрема з лютого 2020 року по лютий 2021 року з заробітної плати боржника ОСОБА_4 утримано 7771,28 грн.
Таким чином, на даний час заборгованість за вироком суду складає 71 050 гривень 73 копійки, і саме з цієї суми слід виходити при розрахунку належних до стягнення грошових сум.
Отже, 3% річних від простроченої суми становить: (71 050, 73 * 3% * 5167): 365 = 30 174, 17 гривень.
Розмір інфляційних збитків в період з жовтня 2006 року по листопад 2020 року становить 11 947 гривень 14 копійок, а саме :
71 050, 73 *105,4% (індекс інфляції за жовтень-грудень 2006 року)= 748,9 грн;
71 050, 73 *116,6% (індекс інфляції за 2007 рік)= 828,45 грн;
71 050, 73 *122,3% (індекс інфляції за 2008 рік)= 868,95 грн;
71 050, 73 *112,3% (індекс інфляції за 2009 рік)= 797,89 грн;
71 050, 73 *109,1% (індекс інфляції за 2010 рік)=775,16 грн;
71 050, 73 *104,6% (індекс інфляції за 2011 рік)= 743,19 грн;
71 050, 73 *99,8% (індекс інфляції за 2012 рік)= 709,08 грн;
71 050, 73 *100,5% (індекс інфляції за 2013рік)= 714,05 грн;
71 050, 73 *124,9% (індекс інфляції за 2014 рік)= 897,42 грн;
71 050, 73 *143,3% (індекс інфляції за 2015 рік)= 1018,15 грн;
71 050, 73 *112,4% (індекс інфляції за 2016рік)= 798, 61 грн;
71 050, 73 *113,7% (індекс інфляції за 2017 рік)= 807,84 грн;
71 050, 73 *109,8% (індекс інфляції за 2018 рік)= 780,13 грн;
71 050, 73 *104,1% (індекс інфляції за 2019 рік)= 739,63 грн;
71 050, 73 *102,7% (індекс інфляції за 2020 рік)= 729,69 грн;
а всього інфляційні збитки в період з жовтня 2006 року по листопад 2020 року становлять 11 947 гривень 14 копійок ( шляхом складання інфляційних збитків за кожний період).
Таким чином з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 необхідно стягнути 42 121 гривню 31 копійку інфляційних витрат у зв`язку з невідшкодуванням шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та 3 відсотків річних (11 947 гривень 14 копійок + 30 174, 17 гривень).
У відзиві на позов та в судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 звертав увагу суду на те, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.
Такий висновок містився у висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15.
Отже, у даній справі суд вважає, що наявні правові підстави для застосування до спірних правовідносин приписів частини другої статті 625 ЦК України
За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
З огляду на вище наведене, суд приходить до висновку, що позов необхідно частково задовольнити, стягнувши з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 11 947 гривень 14 копійок інфляційних витрат у зв`язку з невідшкодуванням шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та 3 відсотків річних, що становить 30 174, 17 гривень, а всього 42 121 гривню 31 копійку.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 469,44 грн., від якого була звільнений позивач при подачі позову.
Керуючись ст. 2, 12,13, 81, 141, 200, 206, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 (іпн НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 42 121 гривню 31 копійку інфляційних витрат у зв`язку з невідшкодуванням шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та трьох відсотків річних.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у сумі 469 гривень 44 копійки.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сумського апеляційного суду через Сумський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.А.Степаненко