РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2021 року

м. Рівне

Справа № 566/670/20

Провадження № 22-ц/4815/956/21

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Шимківа С.С.,

суддів: Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 19 квітня 2021 року (ухвалене у складі судді Бандури А.П.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,-

в с т а н о в и в :

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25 листопада 2001 року між нею та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. Від спільного подружнього життя у них є три неповнолітні дочки: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . На даний час, діти перебувають на її утриманні. Спочатку сімейне життя з ОСОБА_2 складалось добре, проте протягом останнього року шлюбні відносини між ними суттєво погіршилися, що в кінцевому результаті привело до їх фактичного припинення, а тому наполягає на розірванні шлюбу. Так, як домовленості між нею та відповідачем з приводу добровільної сплати аліментів не досягнуто, то просить суд стягнути аліменти у судовому порядку. Відповідач є фізично здоровою людиною, тому має змогу надавати постійну матеріальну допомогу на утримання дітей.

Просить суд розірвати шлюб та стягнути з відповідача на її користь на утримання трьох неповнолітніх дітей аліменти у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку та доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття, а також стягнути на її користь з відповідача понесені нею судові витрати, пов`язані з оплатною судового збору та професійної правничої допомоги адвоката.

Рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 19 квітня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини задоволено.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 25 листопада 2001 року Пугачівською сільською радою Млинівського району Рівненської області за актовим записом №7 розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 червня 2020 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати за оплату правничої допомоги адвоката в сумі 2000 (дві тисячі) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати пов`язані з оплатою судового збору в сумі 1681 гривень 60 копійок.

Ухвалюючи оскаржуване рішення в частині розірвання шлюбу суд першої інстанції виходив з того, що подальше збереження шлюбу протирічить правам та інтересам сторін, порушує їх права на вільний вибір та добровільність шлюбу, а тому є всі підстави суду визнати, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливими. Також суд вважав обґрунтованим позов в частині стягнення аліментів, оскільки він підтверджується зібраними та перевіреними у ході судового засідання доказами, а саме: копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 , серії НОМЕР_3 , виданими Піщанською сільською радою Камінь-Каширського району Волинської області, якими встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , являються ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зауважує, що на час ухвалення місцевим судом рішення старша дочка вже стала повнолітньою.

Зазначає, що він не заперечує проти ухвалення рішення про стягнення аліментів на утримання дочок, однак у меншому розмірі.

Просить врахувати, що на даний час він не має постійного місця роботи, а періодично виїжджає на заробітки у Польщу, де має тимчасовий нестабільний дохід, з якого вимушений сплачувати за проживання та нести витрати на харчування, одяг.

На даний час, у зв`язку з розривом сімейних стосунків, вимушений проживати з батьками, які є пенсіонерами та особами похилого віку, яким також надає необхідну матеріальну допомогу.

Заперечує щодо стягнення з нього витрат на правничу допомогу адвоката, оскільки позивачем не надано до суду основний документ, який є підставою для такого стягнення, яким є договір.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів на утримання дітей та ухвалити нове рішення, яким стягнути аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, на кожну дитину, до досягнення нею повноліття.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове її задоволення, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на те, що відповідачем фактично оскаржуються рішення місцевого суду в частині стягнення аліментів і враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, апеляційний суд не перевіряє законність рішення у частині, яка не оскаржується, а саме в частині розірвання шлюбу.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 , серії НОМЕР_3 , виданими Піщанською сільською радою Камінь-Каширського району Волинської області.

Діти проживають з ОСОБА_1 та перебувають на її утриманні.

Дані обставини відповідачем не заперечуються.

Як вбачається з довідки про доходи ОСОБА_2 , який працював підсобним робітником у ТзОВ "Виробниче підприємство Електросервіс" загальна сума його доходу за період з листопада 2019 року по квітень 2020 року становила 49230,87 грн..

Згідно з копії трудової книжки ОСОБА_2 серії НОМЕР_4 , долученої до відзиву представником відповідача, 04 червня 2020 року він звільнений з роботи у ТзОВ "Виробниче підприємство Електросервіс" за угодою сторін.

Довідкою про доходи підтверджується, що дочка - ОСОБА_3 навчається у коледжі технологій, бізнесу та права СНУ імені Лесі Українки і загальна сума її доходу за період з жовтня 2019 по березень 2020 року становить 6410 грн..

З довідки №180 від 25 травня 2020 року виданої ОСОБА_4 , учениці 9 класу про те, що вона дійсно навчається у Крупівському навчально-реабілітаційному центрі з 01 вересня 2015 року і перебуває на неповному державному утриманні.

Згідно довідок КНЗП "МЦПСД" №№2020, 221 від 02 червня 2020 року ОСОБА_4 має діагноз далекозорість високого ступеня, що потребує постійної діагностики.

ОСОБА_5 має симптоматичну епілепсію, тому потребує постійного лікування.

Як вбачається з довідки Управління праці та соціального захисту населення № 648 від 01 червня 2020 року ОСОБА_1 не отримує державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, так як сукупний середньомісячний дохід сім`ї перевищує прожитковий мінімум для сім`ї.

У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Між сторонами у справі відсутня домовленість щодо сплати аліментів на утримання дітей.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

У відповідності до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

На підставі ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

В статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" зазначається, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, зазначене лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.

Розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір.

Спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно.

У позовній заяві позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини у частці від доходу відповідача - батька дитини, заяви про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі позивача не подавалося.

За таких обставин, доводи відповідача про стягнення з нього аліментів на користь позивача на утримання доньок у твердій грошовій сумі не узгоджується з положеннями ч. 3 ст. 181 СК України, якими регламентовано право того з батьків, разом з яким проживає дитина, обирати спосіб стягнення аліментів.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Обов`язок утримувати дитину не залежить від бажання чи можливостей батьків, враховуючи загальне правило, що батьки зобов`язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття навіть у тому разі, коли виконання цього обов`язку може призвести до неповного задоволення їх власних матеріальних і духовних потреб.

Визначаючи розмір аліментів, беручи до уваги насамперед інтереси дітей, стан їх здоров`я, враховуючи майновий стан обох батьків, а також те, що відповідач не є особою похилого віку, працездатний, має задовільний стан здоров`я, інших дітей на утриманні немає, колегія суддів, погоджується із визначеним місцевим судом розміром аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання його трьох дітей, у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 червня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття.

Покликання апелянта на те, що на час ухвалення судом рішення старша дочка вже стала повнолітньою не заслуговують на увагу, оскільки положеннями ч. 3 ст. 183 СК України передбачено, що якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Разом з цим, колегія суддів не вбачає підстав для стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно частин першої - четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частиною першою та третьою статті 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.

У матеріалах справи відсутній договір про надання правової допомоги, акт прийому-передачі послуг за таким договором, які б відображали детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги.

Оскільки позивачем не надано до суду основний документ, який є підставою для стягнення витрат на правову допомогу, яким є відповідний договір, то відсутні підстави для стягнення з відповідача таких витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 19 квітня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у сумі 2000 (дві тисячі) гривень скасувати.

У задоволенні позовних вимог у цій частині відмовити.

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Шимків С.С.

Судді: Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.