Справа № 621/1359/21
Провадження № 2/621/782/21
РІШЕННЯ

Іменем України

10 серпня 2021 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючий - суддя Вельможна І.В.,

секретар судового засідання - Лацько А.В.,

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - адвокат Стефківський В.І.,

відповідач - Акціонерне товариство «Страхова компанія «Мега-Гарант»,

представник відповідача - Погорєлова Н.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні, за відсутності учасників справи, справу за позовною заявою представника позивача адвоката Стефківського Володимира Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант" про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи,

в с т а н о в и в:

17.05.2021 представник позивача Стефківський В.І., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до АТ "СК"Мега-Гарант" про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача 16 692 грн. 17 коп. - страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого, 3 000 грн. - витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позову зазначено, що02.11.2019 близько 17:00 годині на автодорозі "Харків-Павлоград" поблизу с. Таранівка відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій автомобіль марки "ВАЗ 21093", реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , скоїв наїзд на велосипедиста ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 Внаслідок даної ДТП ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень помер.

Враховуючи наслідки ДТП, позивачу була спричинена моральна шкода, яка виявилась у душевних стражданнях та переживаннях, які позивач переніс через передчасну та трагічну загибель сина. На момент настання ДТП, цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована у АТ "СК"Мега-Гарант" за спричинену шкоду майну, життю та/або здоров`ю третіх осіб, відповідно до полісу АМ/5245113, що діяв станом на дату спричинення такої шкоди. Смерть потерпілого настала на місці дорожньо-транспортної пригоди та була прямим причинним наслідком цієї пригоди. Матеріалами кримінального провадження встановлено, що шкоду потерпілому було завдано саме джерелом підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого.

У відповідності до свідоцтва про народження ОСОБА_3 його батьками були ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Мати загиблого - ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_3 уклав шлюб з ОСОБА_5 , який був розірваний 26.09.2008, в цьому шлюбі були народжені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Виходячи з норми пункту 27.3 статті 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" до числа осіб, яким належить компенсація від відповідача моральної шкоди входять батько загиблого ОСОБА_1 , син - ОСОБА_7 та дочка ОСОБА_8 .

На день настання страхового випадку, статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" встановлено у 2019 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 4 173,00 грн.

Зважаючи на коло осіб, яким належить право на одержання компенсації від відповідача моральної шкоди, належна до виплати позивачу частка по відшкодуванні моральної шкоди становить 1/3 розміру страхового відшкодування, що в грошовому еквіваленті становить: 16 692,00 грн., отже, розмір належного позивачу страхового відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою становить 16 692,00 грн.

30.04.2020 до АТ "СК"Мега-Гарант" позивачем через представника подано повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, Заяву на виплату страхового відшкодування моральної шкоди від 26.04.2020 з долученням до них документів, що підтверджують факт настання страхового випадку та належний до виплати розмір страхового відшкодування. Заяви на виплату, окрім обгрунтування вимог до страховика, містили і відомості про визначення їх розміру.

Листом № 15-05/2 від 15.05.2020 відповідач повідомив представника Позивача про те, що на даний час АТ «СК «МЕГА - ГАРАНТ» аналізує можливість визнання події ДТП, про яку повідомив ОСОБА_2 , страховим випадком за полісом АМ5245113.

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 ЗУ 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування відповідач був зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його або прийняти рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування.

15.08.2020 сплинув строк для здійснення відповідачем виплати страхового відшкодування, проте, рішення відповідачем прийнято не було.

Станом на дату звернення з даним позовом до суду, відповідач не виконав вимоги Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов`язки і не виплатив страхове відшкодування, пов`язане із заподіяною моральною шкодою. В зв`язку з чим, позивач просить стяягнути з відповідача страхове відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди в розмірі 16 692,00 грн.

Відповідач порушив законне право позивача на отримання страхового відшкодування, тому, для захисту своїх прав він був змушений звернутися до адвокатського об`єднання "Автопоміч", що підтверджується договором про надання професійної правничої (правової) допомоги від 16.04.2020, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 19.05.2021 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду на 31.05.2021.

31.05.2021судове засідання відкладено у зв`язку з неявкою відповідача до 15.06.2021.

01.06.2021 до канцелярії суду надійшов відзив голови правління АТ "СК"Мега-Гарант" Погорєлової Н.В. в якому остання просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки АТ "СК"Мега-Гарант" вважає свої дії законними та обґрунтованими, а також такими що відповідають нормам закону, який регламентує порядок здійснення виплати страхового відшкодування. 15.05.2020 позивачем, від імені якого діяв ОСОБА_9 до АТ "СК"Мега-Гарант" було подано Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяву про виплату страхового відшкодування. 02.07.2020 до АТ "СК"Мега-Гарант" від позивача надійшла Заява про долучення документів до заяви на виплату страхового відшкодування, в якій ОСОБА_1 просить долучити, зокрема, копію витягу з ЄРДР кримінального провадження №001574.

За обставин даної справи, кримінальне розслідування за фактом спірного ДТП ще триває, Київським районним судом міста Харкова прийнято ухвалу по справі № 953/21763/19 відповідно до якої, продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №001574 до шести місяців, тобто до 03.11.2021. Також в ухвалі суду зазначено, що завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні №001574 неможливе за необхідності вирішення питання пред`явлення підозри, допиту підозрюваного та виконання вимог статей 290, 291 Кримінального процесуального кодексу України. Відповідач відповідно до положень пункту 36.2 статті 36 вказаного Закону повідомив позивача про неможливість прийняття рішення по справі та про призупинення перебігу строку прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування та виплати його до моменту отримання страховиком рішення в кримінальному провадженні, яке набрало законної сили.

Таким чином, АТ "СК"Мега-Гарант" правомірно та обґрунтовано надав відповідь позивачу про те, що остаточне рішення щодо визнання події за Полісом АМ/5245113 страховим випадком ще не прийнято, оскільки строк було зупинено до вирішення судом кримінальної справи. Оскільки рішення за обвинувальним актом №001574 від 03.11.2019 відносно ОСОБА_2 ще не прийнято, АТ "СК"Мега-Гарант" вважає за неможливим прийняти остаточне рішення щодо визнання події 02.11.2019 страховим випадком за Полісом № АМ/5245113. Стягнення страхового відшкодування з АТ "СК"Мега-Гарант" нерозривно пов`язано із встановленням вини водія ОСОБА_2 , у дорожньо- транспортній пригоди, внаслідок якої позивачу завдано шкоду. Без встановлення винуватості застрахованої особи у дорожньо-транспортній пригоді обов`язок страховика не виникає.Оскільки АТ "СК"Мега-Гарант" заперечує проти позову в повному обсязі, то і вимога про стягнення витрат на професійну правничу допомогу не підлягає задоволенню. Крім того відповідач вважає що позивачем не надано належних доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу та доказів на оплату таких витрат (а.с. 52-64).

15.06.2021 судове засідання відкладено за клопотанням представника позивача до 21.07.2021

Скориставшись своїм процесуальним правом представник позивача 17.07.2021 надав до канцелярії суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що посилання відповідача як на підставу відмови у виплаті страхового відшкодування на те, що дорожньо-транспортна пригода, яка сталась 02 листопада 2019 року за участю автомобіля "ВАЗ 21093" реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок якої велосипедист ОСОБА_3 загинув, не є страховим випадком, оскільки через ненадання доказів підтвердження вини водія ОСОБА_2 у скоєнні цієї дорожньо-транспортної пригоди у страховика не виникає цивільно-правової відповідальності, є безпідставним, так як цивільно-правова відповідальність особи, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, передбачена статтею 1187 Цивільного кодексу України.

Таким чином, доводи відповідача АТ "СК"Мега-Гарант" про відсутність підстав для визнання дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої заподіяна шкода життю ОСОБА_3 страховим випадком є безпідставними, оскільки відсутність вини водія транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього, не звільняє від обов`язку відшкодовувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Стосовно заперечень відповідача проти стягнення витрат на правову допомогу, представник позивача звертає увагу на наступне: як зазначає у відзиві на позовну заяву відповідач, витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договір про наданим правничої допомоги, а також відповідні докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною та зазначає, що позивачем не надано будь-яких документів, які свідчать про те, що ним були оплачені надані послуги.

Тобто, вказуючи на норму Закону, яка передбачає наступну сплату за надання правової допомоги, відповідач всупереч своєму твердженню говорить про відсутність підтверджуючих таку оплату документів.

21.07.2021 судове засідання відкладено за клопотанням представника позивача до 10.08.2021.

10.08.2021 своєчасно та належним чином повідомлені учасники справи не з`явилися.

Представник позивач адвокат Стефківський В.І. до канцелярії суду надав заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача АТ "СК"Мега-Гарант" про причини своєї неявки не повідомив, будь яких заяв, зокрема про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Відповідно до частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши доводи позовної заяви, відзиву на позовну заяву та відповіді на відзив, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:

Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Встановлено, що 02.11.2019, приблизно о 17:15 в районі 23 км +700 м автодороги "Харків - Павлоград", автомобілем ВАЗ - 21093, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , який рухався від с. Таранівка в напрямку смт Первомайський Зміївського району Харківської області відбувся наїзд на велосипедиста ОСОБА_3 , який рухався в попутному для нього напрямку без освітлювальних приладів, внаслідок чого останній загинув на місці ДТП. 03.11.2020 відомості за даним фактом внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001574 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України - копія Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001574, дата реєстрації провадження 03.11.2020 (а.с. 9).

З повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 26.04.2020, заяви на виплату страхового відшкодування від 26.04.2020, встановлено, що представник за довіреністю ОСОБА_9 повідомив відповідача про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 02.11.2019 близько 17:00 годині на автодорозі "Харків-Павлоград" поблизу с. Таранівка. Внаслідок даної ДТП ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень помер, а також звернувся до відповідача з проханням виплатити страхове відшкодування, пов`язане із заподіяною моральною шкодою в сумі 16 692 гривень (що становить 1/3 частки, яка належить батьку загиблого) (а.с. 7, 8).

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , була застрахована в АТ "СК"Мега-Гарант", що підтверджується Полісом № АМ/5245113 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (діє на території України, відповідно до якого Страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом). Забезпечений транспортний засіб: "ВАЗ 21093", реєстраційний номер НОМЕР_1 , строк дії полісу до 09.11.2019 (а.с. 27).

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 , помер, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 виданого 05.11.2019 Виконавчим комітетом Таранівської сільської ради Зміївського району Харківської області (а.с. 18).

Факт дорожньо-транспортної пригоди за участі автомобіля марки "ВАЗ 21093", реєстраційний номер НОМЕР_1 , в наслідок якої від отриманих травм на місці дорожньо-транспортної пригоди помер ОСОБА_3 підтверджується висновком експерта № 12-17/270-Зм/19 від 12.12.2019 та висновком експерта № 7/481СЕ-20 від 06.04.2020 (а.с.10-12, 13-16).

З копії Свідоцтва про народження, серії НОМЕР_3 від 13 січня 1967 року, вбачається, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , актовий запис №193 (а.с. 17).

З копії Свідоцтва про народження, серії НОМЕР_4 від 20 грудня 1996 року, вбачається, що батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , актовий запис №41 (а.с. 19).

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є дочкою ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження, серії НОМЕР_5 від 24 вересня 1988 року, яка у зв`язку укладенням шлюбу 11.02.2006 змінила прізвище " ОСОБА_5 " на " ОСОБА_5 ", що вбачається з листа начальника відділу Залізничного районного у місті Львові відділу державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Когутич І.Б. від 14.05.2020, вих. № 546/21.3-26 (а.с. 20, 21).

З копії Свідоцтва про розірвання шлюбу, серії НОМЕР_6 , виданого 26 вересня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Зміївського районного управління юстиції Харківської області вбачається, що шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 розірвано, актовий запис №195 (а.с. 23).

Мати померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_7 , виданого 23 лютого 2010 року Виконавчим комітетом Таранівської сільської ради Зміївського району Харківської області, актовий запис № 19 (а.с. 24).

З листа голови правління АТ "СК"Мега-Гарант" Погорєлової Н.В. від 15.05.2020, № 15-05/2, вбачається, що АТ "СК"Мега-Гарант" підтвердило що ОСОБА_2 , повідомив страхову компанію про настання 02.11.2019 події ДТП за участю автомобіля "ВАЗ 21093", реєстраційний номер НОМЕР_1 під його керуванням та ОСОБА_3 , зазначене повідомлення АТ "СК"Мега-Гарант" отримали 11.11.2019. Також повідомлено, що в даний час АТ «СК «МЕГА - ГАРАНТ» аналізує можливість визнання події ДТП, про яку повідомив ОСОБА_2 , страховим випадком за полісом АМ5245113 (а.с. 31).

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України "Про страхування". До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини в цій сфері регламентує, зокрема Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"

Згідно з пунктів 1.4, 1.6, 1.7 статті 1 зазначеного Закону, особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду; власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах; забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Відповідно до статті 5 Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до статті 6 Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Згідно з пунктами 27.1, 27.3 статті 27 Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Відповідно до пункту 36.1 статті 36 Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Пунктами 1, 3 частини другої статті 1167 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

З огляду на презумпцію вини завданої шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК Цивільного кодексу України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 Цивільного кодексу України, пункт 1 частини другої статті 1167 Цивільного кодексу України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено Цивільним кодексом України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 Цивільного кодексу України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18).

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що шкода, пов`язана із смертю ОСОБА_3 була заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, а тому відсутність вироку суду або постанови про закриття кримінального провадження відносно особи, яка керувала транспортним засобом, не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду. Оскільки відповідачем не доведено тих обставин, що потерпілий передбачав, бажав чи свідомо допускав настання ДТП зі смертельним наслідком, і в матеріалах справи немає жодних відомостей про те, що керував вищевказаним автомобілем не ОСОБА_2 , наявні підстави для задоволення позову.

Вказане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 03 червня 2020 року (справа № 345/3335/17).

З приводу тверджень відповідача про не встановлення вини водія ОСОБА_2 слід зазначити наступне.

У статті 1166 Цивільного кодексу України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення. Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень. Наприклад, завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, володілець якого відповідає незалежно від наявності вини.

Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела. Правила частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України передбачають, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З огляду на викладене, відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

За змістом статей 1166, 1187 Цивільного кодексу України в разі завдання джерелом підвищеної небезпеки шкоди смертю фізичної особи такі дії визнаються неправомірними за винятком двох випадків: 1) коли шкоди було завдано внаслідок непереборної сили; 2) коли шкоди було завдано внаслідок умислу потерпілого. При цьому наявність зазначених обставин має довести володілець джерела підвищеної небезпеки або особа, відповідальна за нього.

Відповідачем в цій справі вказаних обставин не доведено.

Згідно зі статті 6 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до вимог статей 76, 77, 79, 80 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що оскільки дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої загинув ОСОБА_3 (син позивача), трапилась за участю вищевказаного автомобіля, який є забезпеченим транспортним засобом, згідно з полісом № АМ/5245113, то позивач має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи (сина), як батько, в розмірі, передбаченому пунктом 27.3 статті 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» мінімальна заробітна плата з 1 січня 2019 року у місячному розмірі становила 4 173 гривні.

Судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода (страховий випадок) мала місце 02.11.2019, розмір мінімальної заробітної плати на цей момент становив 3 723 грн.

Враховуючи коло осіб, яким належить право на одержання відшкодування моральної шкоди від відповідача (батько загиблого - ОСОБА_1 , син загиблого - ОСОБА_7 та дочка загиблого - ОСОБА_8 ), належна до виплати позивачу частка по відшкодуванні моральної шкоди становить 1/3 розміру страхового відшкодування, що в грошовому еквіваленті становить: 16 692 грн. (12: 1/3 х 4 173,00 = 16 692 )

Згідно з положеннями частини 6 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 908 грн 00 к., від сплати якого звільнений позивач на підставі пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Щодо понесених витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави).

Статтею 137 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Витрати на правничу допомогу адвоката можуть включати в себе гонорар адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в пункті 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015, пункті 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі « Лавентс проти Латвії» зазначено , що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених позивачем витрат по оплаті правової допомоги надано копію Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги укладений 16.04.2020 між Адвокатським об`єднанням «Автопоміч» в особі керуючого партнера ОСОБА_9. та ОСОБА_1 (а.с. 35-36); копію Додатку № 2 до Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 16.04.2020 (а.с. 37); копію Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 033, виданого 31.10.2013 (а.с. 33); копію ордеру серії ВС № 1074112 від 06.05.2021 (а.с. 34); копію детального розрахунку робіт (наданих послуг) виконаних для надання правничої (правової) допомоги від 06.05.2021 відповідно до якого вартість наданих послуг становить 3 000 грн. (а.с. 38).

Враховуючи, складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, час, затрачений на надання таких послуг, що підтверджено належними доказами, а також враховуючи критерій розумності та справедливості, суд вважає, що розмір витрат на правову допомогу при розгляді справи має бути стягнений у повному розмірі.

Відповідно до другого речення частини 5 статті 268 Цивільного процесуального кодексу України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись статтями 12, 13, 19, 76-82, 89, 141, 211, 223, 386, 1166, 1167, 1187 Цивільного кодексу України, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", частиною 2 статті 247, статтями 133, 137, 259, 263-265, 268, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовну заяву задовольнити.

Стягнути з Акціонерне товариство «Страхова компанія «Мега-Гарант» на користь ОСОБА_1 16 692 (шістнадцять тисяч шістсот дев`яносто дві) грн 00 к. в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого.

Стягнути з Акціонерне товариство «Страхова компанія «Мега-Гарант» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 (три тисячі) грн 00 к.

Стягнути з Акціонерне товариство «Страхова компанія «Мега-Гарант» до Державного бюджету України (стягувач Державна судова адміністрація України) судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 к., які перерахувати на рахунок отримувача UA0026001, отримувач коштів: ГУК у м. Києві (м. Київ) 22030106, код за ; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 13.08.2021.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 .

Відповідач - Акціонерне товариство «Страхова компанія «Мега-Гарант», адреса місцезнаходження: 61057, м. Харків, вул. Донця Захаржевського, 6/8, код за .

Головуючий: