ПО С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2020 року м. Київ

справа № 759/7956/21

провадження: 22-ц/824/10534/2020

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

сторони:

заявник - Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс»

боржник - ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 20 квітня 2021 року у справі за заявою Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс», заінтересована особа: ОСОБА_1 , про видачу судового наказу, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року КП «Житло-сервіс» звернулося до Святошинського районного суду м. Києва з заявою про видачу судового наказу, заінтересована особа: ОСОБА_1 .

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20 квітня 2021 року відмовлено у видачі судового наказу про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, КП «Житло-сервіс» подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зокрема, вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що вимоги до змісту заяви про видачу судового наказу визначені ст.163 ЦПК України, до переліку яких не входить зазначення інформації щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви, тому відповідно відмова у видачі судового наказу на підставі п. 1. ч. 1. ст. 165 ЦПК України є незаконною, оскільки порушення ст.163 ЦПК України відсутні.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 червня 2021 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 серпня 2021 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що заяву про видачу судового наказу із додатками подано до суду належним чином не засвідченими з доказами, не зазначено щодо наявності у заявника або у іншої особи оригіналів таких письмових доказів.

Проте колегія суддів не може погодитись в повній мірі з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч.1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.167 ЦПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Форма і зміст заяви про видачу судового наказу, визначені ст.163 ЦПК України.

Відповідно до ч.2,3 ст.163 ЦПК України передбачено, що у заяві повинно бути зазначено:

найменування суду, до якого подається заява;

повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника;

ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження;

вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються;

перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

До заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до п. 8 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Тобто, статтею 163 ЦПК України, на відміну від ст.175 ЦПК України, не вимагається зазначення у заяві про видачу судового наказу інформації щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Однак, суд першої інстанції наведених вище положень закону в повній мірі не врахував, а тому дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відмови у видачі судового наказу, передбачених п.1 ч.1 ст. 165 ЦПК України, а тому оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 19 травня 2021 року неможливо визнати законною та обґрунтованою, тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-383 ЦПК України, суд-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» - задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 20 квітня 2021 року скасувати з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна