Справа № 943/464/20 Головуючий у 1 інстанції: Кос І.Б.
Провадження № 22-ц/811/2591/20 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Мікуш Ю.Р.

Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

Розглянув у порядку спрощеного провадження без участі учасників справу № 943/464/20 за апеляційною скаргою представника Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Буського районного суду Львівської області від 31 липня 2020 року у справі за позовом Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,-

в с т а н о в и в :

16.03.2020 року Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі СК «Альфа-Гарант») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 38 672,34 грн. грошових коштів у зв`язку з ДТП, судовий збір в сумі 2 102 грн. та витрати на правничу професійну допомогу в розмірі 4 000,00 грн.

Рішенням Буського районного суду Львівської області від 31 липня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» грошові кошти в розмірі 500,00 грн. та 21,18 грн. судового збору, судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 51,72 грн.

Рішення суду оскаржив позивач Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» в особі представника А.В.Білинова.

В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням суду, вважає його незаконним, необгрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального права, без врахування правової позиції Верховного Суду у аналогічних справах.

Висновок суду першої інстанції є хибним з тих підстав, що ПАТ СК «Провідна», уклавши з ОСОБА_1 поліс №АМ/0092644 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, при виплаті страхового відшкодування, керувалася нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». При цьому, не враховано, що з пошкодженням транспортного засову відшкодовуються витрати з урахуванням зносу. Посилається на постанови Верховного Суду в аналогічних справах.

Зазначає, що при визначенні розміру заподіяної шкоди необхідно виходити із фактичної (реальної) суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідно до ст. 360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Волошин С.В. направив суду Відзив на апеляційну скаргу.

У Відзиві на апеляційну скаргу посилається на розбіжності у Договорах, невизначено, який саме транспортний засіб та з якими номерами кузова та шассі було пошкоджено, оскільки мають місце розбіжності в їх ідентифікації. Посилається на те, що позивач помилково вважає, що відповідач повинен відшкодувати йому кошти через те, що розмір завданих збитків менший страхової суми (ліміту відповідальності) страховика. Відповідач вважає, що якщо у позивача є матеріальні претензії з приводу недоотримання коштів, він повинен заявляти їх саме до страховика відповідача, а не до самого відповідача.

Зазначає, що матеріальна шкода не розрахована у визначеному Законом порядку, не залучено аварійного комісара, експертів, інших осіб, як цього вимагає ст.34 Закону 1961-ІУ.

Просить залишити рішення Буського районного суду Львівської області без змін.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що ціна позову у даній справі менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, апеляційна скарга підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.

Згідно із частиною другою статті 247 ЦПК у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 08 серпня 2017 року на 329 км автодороги Київ-Чоп на парковці кафе «Чайка» відповідач ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки DAF XF 105/ 460/ KAISER 53803 д.н.з. НОМЕР_1 під час руху заднім ходом здійснив наїзд на застрахований у позивача автомобіль марки VOLVO FH 12/460 д.н.з. НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП вказані автомобілі зазнали механічних пошкоджень.

Постановою Буського районного суду Львівської області від 01 вересня 2017 року відповідача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Згідно протоколу огляду застрахованого позивачем ТЗ, калькуляції та розрахунку страхового відшкодування, угоди від 13.03.2018 року та Страхового акту від 23.03.2018 року зазначена подія визнана страховим випадком. У зв`язку із настанням страхового випадку страховик ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» виплатило застрахованій особі страхове відшкодування в розмірі 70 000,00 грн.

27 липня 2017 року між позивачем ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» та ТзОВ «МВ Стеллар» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту, що не є предметом застави № 06- NSR/22-124-01-10, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованими транспортними засобами, зокрема: «VOLVO FH 12.460», д.н.з. НОМЕР_2 .

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 згідно страхового полісу № АМ/0092644 була застрахована у ПрАТ СК «Провідна», яка на вимогу позивача платіжним дорученням від 24.04.2019 року частково відшкодувала позивачу страхову виплату в розмірі 31 327,66 грн. Так як розмір заподіяних збитків перевищув сплачену ПрАТ «СК «Провідна» суму відшкодування (виплачено 70 000,00 грн.) , тому позивач просив стягнути з відповідача як безпосереднього винуватця у завданні шкоди, різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, що становить 38 672, 34 грн.

Згідно долученої до справи калькуляції № 1701728 від 12.08.2017 року розмір матеріального збитку, спричиненого пошкодженням ТЗ « VOLVO FH12.460» д.н.з. НОМЕР_2 складає 92 085,90 грн. Вартість відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ становила 73 222,00 грн., що підтверджується долученим до справи позивачем розрахунком страхового відшкодування.

Відповідного до Страхового акту ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» № СТ/17/0177 від 23.03.2018 року зазначена ДТП кваліфікована позивачем як страховий випадок, вартість страхового відшкодування 70 000,00 грн., були узгоджені позивачем із ТзОВ «МВ «Стеллар» відповідно до угоди про розмір страхового відшкодування від 13.03.2018 року які виплачені страхувальникові, що підтверджується платіжним дорученням № ID 104252 від 23.03.2018 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції підставно виходив із змісту укладеного Договору про добровільне страхування цивільно-правової відповідальності ОСОБА_1 у СК «Провідна» (далі Договір). Згідно Договору ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить 100 000,00 грн., сума франшизи-500,00 грн. Відтак, відповідач ОСОБА_1 відповідає у межах суми франшизи 500,00 грн., які суд стягнув з винної особи., що відповідає п.36.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»( далі Закон 1961-ІУ). Щодо інших витрат за шкоду, спричинену застрахованій особі на автомашину « VOLVO FH 12.460» у ТзДВ «СК «Альфа Гарант» та виплачену суму в розмірі 70 000,00 грн. по домовленості із ТзОВ «МВ Стеллар» таке відповідає приписам ст.36.1-36.2 Закону.

Колегія суддів зазначає, що проведена ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» виплата в сумі 70 000,00 грн. власнику пошкодженої автомашини «VOLVO FH 12.460» проведена в межах суми ліміту відповідальності та по домовленості сторін. Щодо інших недоплат, позивач вправі звертатися до СК «Провідна», у якій була застрахована цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП.

За приписами статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавала шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому в деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Тобто страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та ст..27 Закону України «Про страхування» шляхом звернення з позовом до страховика в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У разі , якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавала шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавала шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-ІУ. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавала шкоди замість останнього.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-ІУ у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром за вдаваної шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 Закону № 1961-ІУ).

Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц.

Суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні позову, встановивши, що позивач не звертався до страховика відповідача та не отримав його відмову у виплаті страхового відшкодування, а пред`явив вимогу до відповідача.

Наведені у апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та можуть бути предметом дослідження в іншому судочинстві при пред`явленні позову до страховика винної особи.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК).

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384, 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» в особі представника А.В.Білинова залишити без задоволення.

Рішення Буського районного суду Львівської області від 31 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк