Ухвала

04 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 700/722/17

провадження № 61-11899св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Русинчука М. М. (суддя-доповідач),

Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Сільськогосподарське приватне підприємство «Біле Озеро»,

третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Сільськогосподарського приватного підприємства «Біле Озеро» на рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 19 лютого 2020 року у складі судді Яценко Г. М. та постанову Черкаського апеляційного суду від 29 липня 2020 року у складі колегії суддів: Бородійчука В. Г.,

Карпенко О. В., Нерушак Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Сільськогосподарського приватного підприємства «Біле озеро» (далі - СПП «Біле Озеро»), третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Черкаській області), про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та скасування державної реєстрації.

Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 19 лютого

2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недійсною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_1 та СПП «Біле Озеро».

Зобов`язано СПП «Біле Озеро» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,6902 га в адміністративних межах Виноградської сільської ради Лисянського р-ну, Черкаської обл. з кадастровим номером :02:000:0075. У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 29 липня 2020 року апеляційну скаргу СПП «Біле Озеро» залишено без задоволення. Рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 19 лютого 2020 року залишено без змін.

У серпні 2020 року до Верховного Суду від СПП «Біле Озеро» надійшла касаційна скарга, у якій його представник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та постанову судів попередніх інстанцій у частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі та уточненій її редакції представник СПП «Біле Озеро» зазначає, що:

- суди попередніх інстанцій вважали додаткову угоду до договору оренди землі укладеною, у зв`язку з чим застосували до спірних правовідносин норми щодо недійсності правочину, оскільки була відсутня воля позивача на його укладення. Разом із тим, у разі оспорювання факту укладення договору, такий факт може бути спростований не шляхом визнання правочину недійсним, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення висновку про неукладеність правочину у мотивувальній частині судового рішення;

- предметом дослідження судової почеркознавчої експертизи був лише примірник додаткової угоди, наданий позивачем. Представник підприємства неодноразово наголошував у судових засіданнях на тому, що додаткова угода підписана у 3-х примірниках, а тому експертизі підлягають також і 2 інших примірника. У зв`язку з цим висновок експерта є неналежним доказом.

У жовтні 2020 року до Верховного Суду від представника ОСОБА_1 надійшли відзиви, у яких він просить касаційну скаргу СПП «Біле Озеро» залишити без задоволення, а рішення в оскарженій частині - без змін. Вказує, що суди дійшли правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на те, що він не підписував додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки, у якій передбачено продовження строку дії оренди на 12 років, факт чого підтверджено висновком експерта, а тому таку додаткову угоду належить визнати недійсною та зобов`язати підприємство повернути земельну ділянку. Представник ОСОБА_1 висловлює незгоду з висновком про те, що непідписаний правочин є неукладеним, а не недійсним.

Ухвалою Верховного Суду від 22 вересня 2020 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 27 липня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Суди встановили, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,6902 га, яка розташована на території Виноградської сільської ради Лисянського району Черкаської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 626807, виданим 16 серпня 2006 року.

Відповідно договору оренди землі від 01 січня 2011 року ОСОБА_1 передав, а СПП «Біле Озеро» прийняло у строкове платне користування земельну ділянку площею 2,6902 га з кадастровим номером :02:000:0075 строком на

5 років. Договір зареєстровано 13 березня 2012 року.

Згідно з додатковою угодою до договору оренди землі б/н від 01 січня

2011 року, датованою 31 грудня 2015 року, сторони погодилися внести зміни до пункту 3.1 договору з викладенням його у такій редакції: «3.1. Договір укладено строком на 12». У вказаній додатковій угоді міститься підпис від імені позивача.

З інформаційних довідок із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що 19 липня 2016 року було внесено зміни до речового права на зазначену земельну ділянку на підставі вказаної додаткової угоди та змінено строк дії договору оренди на строк дії 12 років.

Відповідно до висновку експерта Черкаського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 21 серпня 2018 року № 1/1330 за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи рукописний текст в додатковій угоді до договору оренди землі від 31 лютого 2015 року та підпис в графі «Орендодавець» у додатковій угоді до договору оренди землі від 01 січня 2011 року виконаний не ОСОБА_1 .

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов наступних висновків.

07 квітня 2021 року ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Судупередано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 227/3760/19-ц на підставі частини четвертої статті 403 ЦПК України.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважала за необхідне відступити від висновку щодо застосування норм права в подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленій постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19).

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року справу

№ 227/3760/19-ц прийнято та призначено до судового розгляду.

Правовідносини, спір з приводу яких вирішується у цій справі, прийнятій до розгляду Великою палатою Верховного Суду, є подібними до правовідносин, які є предметом розгляду у справі № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21).

У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі. Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється в випадку, встановленому пунктом 10 частини цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 700/722/17 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи

№ 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21).

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

М. М. Русинчук

М. Ю. Тітов