УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 359/9629/15-ц

провадження № 61-12335ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Вовченко Світлана Михайлівна, на постанову Київського апеляційного суду від 27 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , про визнання прилюдних торгів, протоколу проведення прилюдних торгів та акта про продаж нерухомого майна на прилюдних торгах недійсними,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві та ОСОБА_2 про визнання прилюдних торгів, протоколу проведення прилюдних торгів та акта про продаж нерухомого майна на прилюдних торгах недійсними.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 30 серпня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2016 року скасовано і ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено.

Визнано недійсними прилюдні торги, проведені 29 липня 2013 року Приватним підприємством (далі - ПП) «Нива-В.Ш.», з реалізації арештованого нерухомого майна, а саме домоволодіння АДРЕСА_1 , до складу якого входять садовий будинок (літера «А-2») загальною площею 386,9 кв.м з надвірними господарськими будівлями і спорудами, колонка питна (літера «К»), яма вигрібна (літера «Л»), огорожа №1-3, розташовані на земельній ділянці загальною площею 0,1200 га (кадастровий номер :04:002:0231) на АДРЕСА_2 .

Визнано недійсним протокол проведення прилюдних торгів, затверджений ПП «Нива-В.Ш.» 29 липня 2013 року, № 1013327/1.

Визнано недійсним акт державного виконавця, затверджений начальником відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві, про продаж нерухомого майна на прилюдних торгах від 9 серпня 2013 року № 1245/9.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення апеляційного суду Київської області від 30 серпня 2016 року без змін.

Постановою Верховного Суду від 18 липня 2018 року касаційну скаргу особи, яка не брала участі у справі, - ОСОБА_3 , задоволено частково, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2016 року та рішення апеляційного суду Київської області від 30 серпня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Додатковою постановою Верховного Суду від 6 березня 2019 року ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2016 року скасовано.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 серпня 2018 року ОСОБА_3 залучено до участі у справі в якості відповідача.

Протокольною ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2018 року ОСОБА_3 виключено з числа відповідачів і залучено третьою особою.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2018 року провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ПП «Нива В.Ш.» закрито у зв`язку із припиненням юридичної особи.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 червня 2019 року позов задоволено.

Визнано недійсними прилюдні торги, проведені 29 липня 2013 року Приватним підприємством (далі - ПП) «Нива-В.Ш.», з реалізації арештованого нерухомого майна, а саме домоволодіння АДРЕСА_1 , до складу якого входять садовий будинок (літера «А-2») загальною площею 386,9 кв.м з надвірними господарськими будівлями і спорудами, колонка питна (літера «К»), яма вигрібна (літера «Л»), огорожа №1-3, розташовані на земельній ділянці загальною площею 0,1200 га (кадастровий номер :04:002:0231) на АДРЕСА_2 .

Визнано недійсним протокол проведення прилюдних торгів, затверджений ПП «Нива-В.Ш.» 29 липня 2013 року, № 1013327/1.

Визнано недійсним акт державного виконавця, затверджений начальником відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві, про продаж нерухомого майна на прилюдних торгах від 9 серпня 2013 року № 1245/9.

Постановою Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 задоволено, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 червня 2019 року скасовано і ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 11 листопада 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Приймаючи постанову, Верховний Суд посилався на те, що апеляційний суд не у повному обсязі дослідив зміст ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2018 року про закриття провадження у справі у відповідній частині, з якої не вбачається безпосереднє закриття провадження у справі в частині позовних вимог про визнання прилюдних торгів недійсними. Суд першої інстанції як на підставу закриття провадження у справі вказував на припинення здійснення юридичною особою діяльності, а відтак, виключив з числа відповідачів припинену юридичну особу і відмовив у закритті провадження щодо заявлених позовних вимог та інших відповідачів у справі. Проте та обставина, що судом першої інстанції закрито провадження в частині ПП «Нива В.Ш.» та виключено його з числа учасників справи, не звільняє апеляційний суд від процесуального обов`язку перевіряти законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Скасовуючи постанову, касаційний суд також вказав, що апеляційний суд не переконався, в якій частині закрито провадження у справі судом першої інстанції, не встановив, чи були порушені права, свободи та інтереси позивача, не перевірив, чи був він письмово повідомлений про дату, час, місце проведення прилюдних торгів та про стартову ціну, за якою майно пропонується до продажу, як це передбачено пунктом 3.11 розділу 3 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5, і не з`ясував наявність порушень, що могли вплинути на результат таких торгів.

Постановою Київського апеляційного суду від 27 травня 2021 року апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 задоволено, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 червня 2019 року скасовано і ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із постановою Київського апеляційного суду від 27 травня 2021 року, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Вовченко С. М., 23 липня 2021 року подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати зазначене судове рішення і залишити в силі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 червня 2019 року.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

Касаційна скарга містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення обґрунтоване отриманням копії постанови Київського апеляційного суду 24 червня 2021 року.На підтвердження зазначеного заявником додано копію заяви про отримання копії постанови, в якій наявна розписка представника ОСОБА_1 - адвоката в Вовченко С. М. щодо отримання нею копії оскаржуваної постанови 23 червня 2021 року.

Відповідно до статті 390 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Розглянувши клопотання, касаційний суд дійшов висновку, щовказана заявником причина пропуску строку на касаційне оскарження судового рішення підтверджена наданим доказом, що свідчить про пропуск процесуального строку з поважних причин.

Встановлені обставини є підставою для задоволення клопотання і поновлення ОСОБА_1 строку на касаційне оскарженняпостанови Київського апеляційного суду від 27 травня 2021 року, оскільки касаційна скарга поданазаявником протягом тридцяти днів з дня отримання копії оскаржуваного судового рішення.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Підставою касаційного оскарження постанови Київського апеляційного суду від 27 травня 2021 року заявник вказує неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 678/301/12, від 21 листопада 2018 року у справі № 465/650/16-ц, від 23 січня 2019 року у справі № 522/10127/14-ц, у постановах Верховного Суду від25 квітня 2018 року у справі № 344/7799/15-ц, від 27 лютого 2019 року у справі № 207/5030/15-ц, від 12 вересня 2018 року у справі № 755/13471/15-ц, від 17 червня 2020 року у справі № 369/5994/14-ц, у постановах Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року у справі

№ 6-1749цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-370цс16, від 6 липня 2016 року у справі № 6-3174цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 369/5994/14-ц, від 29 листопада 2017 року у справі № 668/5633/14-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу і може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга заявника є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності постанови суду апеляційної інстанції.

Ухвалюючи рішення і задовольняючи позов, Бориспільський міськрайонний суд Київської області виходив із того, що прилюдні торги з продажу нерухомого майна проведено за заниженою ціною. Крім того, суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_1 не повідомлений про проведення торгів. Вказане суд першої інстанції вважав порушенням прав позивача на належне виконання рішення суду та продаж належного йому майна, за рахунок якого мало відбутися погашення боргу, за дійсною (ринковою) ціною.

З висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову суд апеляційної інстанції не погодився з огляду на те, що судом першої інстанції при розгляді справи допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушено норми процесуального права.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та врахувавши постанову Верховного Суду від 11 листопада 2020 року, Київський апеляційний суд дійшов висновку про те, що сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання таких торгів недійсними. Головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, тобто встановити не тільки недотримання норм закону при проведенні прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, що їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

Суд апеляційної інстанції вказав, що з 27 лютого 2013 року боржнику ОСОБА_1 було достовірно відомо про призначення державним виконавцем оцінки спірного нерухомого майна, яке в подальшому було предметом прилюдних торгів.

Крім того, суд установив, що 25 червня 2013 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони органам державної виконавчої служби вчиняти певні дії щодо передачі садового будинку та земельної ділянки на реалізацію через публічні торги.

Також апеляційний суд зазначив, що 13 травня 2015 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 звернувся до начальника Управління державної виконавчої служби і вказав у заяві про обізнаність ОСОБА_1 щодо проведення публічних торгів з 12 травня 2015 року.

Київський апеляційний суд вважав, що вказане свідчить про те, що позивачу було відомо про здійснення оцінки майна та проведення публічних торгів. Крім того, суд вказав, що позивачем не доведено порушення його прав та законних інтересів внаслідок неповідомлення про проведення прилюдних торгів.

Судом апеляційної інстанції за матеріалами справи установлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належали садовий будинок АДРЕСА_2 та земельні ділянка загальною площею 0,12 га, кадастровий номер :04:002:0231.

27 червня 2008 року ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено договір

купівлі-продажу будинку, за умовами якого ОСОБА_5 придбав у ОСОБА_1 садовий будинок площею 386,9 кв.м і присадибну земельну ділянку площею 0,1200 га, розташовані на АДРЕСА_2 .

Продаж нерухомого майна здійснено за 2 982 074 грн, з яких: 1 300 000 грн - вартість будинку, 1 682 074 грн - вартість земельної ділянки.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 31 жовтня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Садівниче товариство «Святище-2», про розірвання договору купівлі-продажу та стягнення коштів, задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_5 , рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2010 року скасовано і ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено частково.

Розірвано договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, укладений 27 червня 2008 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко Л. А. та зареєстрований в реєстрі правочинів за № 3767.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 отримані за договором грошові кошти у розмірі 2 982 074 грн та судові витрати у розмірі 27 357,96 грн.

У іншій частині позову відмовлено.

На виконання вказаного судового рішення Бориспільським міськрайонним судом Київської області 14 листопада 2011 року видано виконавчий лист № 2-173/2010 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 грошових коштів у розмірі 2 982 074 грн та судових витрат у розмірі 27 357,96 грн.

Також судом апеляційної інстанції встановлено, що відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві відкрито виконавче провадження № 34788951.

Державним виконавцем відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області Ахмад Н. І. накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону його відчуження, про що прийнято постанову від 25 листопада 2011 року.

9 квітня 2012 року ОСОБА_1 оскаржив вказану постанову та дії державного виконавця.

За результатами перевірки матеріалів виконавчого провадження 18 квітня 2012 року начальником відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області Штепою С. О. скасовано вказану постанову.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві Крайчинського С. С. від 22 жовтня 2012 року відкрито виконавче провадження № 34788951.

6 листопада 2012 року адвокат Погребняк Ю. Ф., який діяв в інтересах ОСОБА_1 , звернувся з клопотанням до начальника Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві про проведення перевірки законності виконавчого провадження.

7 листопада 2012 року представник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на постанову державного виконавця від 22 жовтня 2012 року про накладення арешту на нерухоме майно і заборону його відчуження.

19 листопада 2012 року представник ОСОБА_1 звернувся до державного виконавця з клопотанням про відкладення вчинення виконавчих дій.

13 лютого 2013 року державним виконавцем прийнято постанову про призначення експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні - оцінювача Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Оціночна компанія «ВЕГА» Макогон В. В.

Вказаною постановою призначено проведення оцінки садового будинку та земельної ділянки на АДРЕСА_2 , які належали на праві власності ОСОБА_1

13 лютого 2013 року начальником відділу примусового виконання рішення управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції

у місті Києві на адресу ТОВ «Оціночна компанія «ВЕГА» надіслано копію постанови від 13 лютого 2013 року та копію матеріалів виконавчого провадження.

Представник боржника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 ознайомився з матеріалами виконавчого провадження 19 листопада 2012 року та 27 лютого 2013 року.

15 березня 2013 року до відділу примусового виконання рішень надійшов експертний висновок ТОВ «Оціночна компанія «ВЕГА», відповідно до змісту якого на 12 березня 2013 року вартість садового будинку та земельної ділянки становить 653 349 грн без урахування податку на додану вартість.

Не погоджуючись із вказаним експертним висновком, стягувач подав заяву про рецензування звіту про оцінку; постановою призначено рецензування звіту незалежної оцінки майна оцінювачу ТОВ «Українська експертна група».

28 березня 2013 року на адресу стягувача та боржника державним виконавцем надіслано копію рецензії від 20 березня 2013 року.

ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не оскаржено оцінку майна, здійснену ТОВ «Оціночна компанія «ВЕГА».

25 червня 2013 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області із заявою про забезпечення позову шляхом заборони органам державної виконавчої служби вчиняти певні дії щодо передачі вказаного садового будинку та земельної ділянки на реалізацію через публічні торги.

Під час виконання виконавчого провадження № 34788951 проведено реалізацію шляхом продажу на прилюдних торгах № 6, до складу якого входять садовий будинок (літера «А-2») загальною площею 386,9 кв.м з надвірними господарськими будівлями і спорудами, колонка питна (літера «К»), яма вигрібна (літера «Л»), огорожа №1-3, розташовані на земельній ділянці загальною площею 0,1200 га (кадастровий номер :04:002:0231) на АДРЕСА_2 .

29 липня 2013 року підписано протокол № 1013327/1 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1 , відповідно до якого переможцем прилюдних торгів визнано ОСОБА_2 ; ціна продажу 655 000 грн.

Прилюдні торги проведені філією 10 ПП «Нива-В.Ш.».

За змістом вказаного протоколу стартова ціна лота значиться - 653 349 грн, також зазначено про те, що ОСОБА_2 повинна внести до 7 серпня 2013 року на депозитний рахунок державної виконавчої служби суму у розмірі 557 405 грн, яка дорівнює різниці між ціною продажу придбаного лота та сумою винагороди організатора прилюдних торгів. ОСОБА_2 виконала вказане зобов`язання.

9 серпня 2013 року головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві Крайчинський С. С. склав акт № 1245/9 про продаж нерухомого майна на прилюдних торгах.

4 березня 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір

купівлі-продажу садового будинка, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук С. П.

13 травня 2015 року ОСОБА_4 , який діяв в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до начальника управління державної виконавчої служби із заявою, в якій вказав, що про проведення прилюдних торгів йому стало відомо 12 травня 2015 року.

Судом апеляційної інстанції враховано, що у матеріалах справи наявні докази обізнаності ОСОБА_1 з фактами проведення оцінки та прилюдних торгів щодо продажу належного йому майна.

Київський апеляційний суд виконав вимоги постанови Верховного Суду від 11 листопада 2020 року і перевірив чи був ОСОБА_1 письмово повідомлений про дату, час, місце проведення прилюдних торгів та про стартову ціну, за якою майно пропонується до продажу.

Суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання таких торгів недійсними.

Апеляційний суд не встановив наявності порушень, які могли б вплинути на результат торгів, так само як не встановив порушень прав і законних інтересів ОСОБА_1 . При цьому судом установлено, що позивач був обізнаним щодо призначення проведення оцінки майна, проте її результатами не цікавився та не скористався правом на її оскарження.

Приймаючи постанову, Київський апеляційний суд урахував правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 678/301/12.

Висновок суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позову є законним і обґрунтованим, тобто таким, який відповідає завданню цивільного судочинства - справедливому розгляду і вирішенню справи.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції стосовно встановлення обставин справи і оцінки доказів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77-80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Посилання заявника на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 369/5994/14-ц, відхиляється касаційним судом, оскільки правовідносини у вказаній справі не є подібними із правовідносинами у справі № 359/9629/15-ц.

Верховний Суд наголошує, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 373/1281/16-ц (провадження № 14-128цс18) зазначено, що «під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин».

З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної справи.

Посилання заявника на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 465/650/16-ц, від 23 січня 2019 року у справі № 522/10127/14-ц, також відхиляються касаційним судом, оскільки у вказаних справах Велика Палата Верховного Суду сформувала правові висновки щодо питання юрисдикційності спорів.

Посилання заявника на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від15 травня 2019 року у справі № 678/301/12, у постановах Верховного Суду від25 квітня 2018 року у справі № 344/7799/15-ц, від 27 лютого 2019 року у справі № 207/5030/15-ц, від 12 вересня 2018 року у справі № 755/13471/15-ц, у постановах Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року у справі № 6-1749цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-370цс16, від 6 липня 2016 року у справі № 6-3174цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 369/5994/14-ц, від 29 листопада 2017 року у справі № 668/5633/14-ц, також відхиляються касаційним судом, оскільки відповідно до змісту оскаржуваної постанови Київським апеляційним судом вказані висновки враховано.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення, касаційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Вовченко С. М., на постанову Київського апеляційного суду від 27 травня 2021 року є необґрунтованою, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, Верховний Суд виходить із того, що у даній справі сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних правовідносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції є законною і обґрунтованою, прийнятою із правильним застосуванням норм матеріального права та додержанням норм процесуального права й підстави для її скасування відсутні, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Вовченко С. М., на постанову Київського апеляційного суду від 27 травня 2021 року суд відмовляє.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 27 травня 2021 рокуу цій справі.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Вовченко Світлана Михайлівна, на постанову Київського апеляційного суду від 27 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , про визнання прилюдних торгів, протоколу проведення прилюдних торгів та акта про продаж нерухомого майна на прилюдних торгах недійсними.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко

В. М. Ігнатенко

В. А. Стрільчук