Справа № 2-949/11
Провадження №4с/359/24/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.08.2021 року м.Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Чирки С.С.,

при секретарі Рожковій Ж.Р.,

за участю

скаржника ОСОБА_1 ,

приватного виконавця Телявського А.М.,

представника стягувача ОСОБА_2 ,

представника скаржника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича про відкриття виконавчого провадження

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 скаржник ОСОБА_1 , звернувся до суду із скаргою на дії приватного виконавця у якій зазначає, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 квітня 2011 року, зміненим рішенням Апеляційного суду Київської області від 13 липня 2011 року, з ОСОБА_1 стягнуто на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» кредитну заборгованість у розмір 59 282, 63 дол. СІНА, та іпотечну заборгованість у розмірі 46 715, 11 грн. У 2020 році ОСОБА_1 дізнався про арешт та продаж його нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 . Дізнався від нового власника цієї квартири вже після того, як відбулись відповідні торги. Згодом стало відомо, що ініціатором продажу вище вказаного майна був приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Телявський Анатолій Миколайович. ОСОБА_1 просить суд: визнати незаконною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича про відкриття 21 лютого 2020 року виконавчого провадження №61360369 (а.с.1-5).

В обґрунтування скарги зазначив, на законодавчому рівні встановлено наступний алгоритм дій для приватного виконавця: приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, в іншому випадку - виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувану. У свою чергу, місце виконання визначається, виходячи із місця проживання/перебування боржника або з місцезнаходження майна боржника. Як вбачається з Єдиного реєстру приватних виконавців України, виконавчим округом приватного виконавця Телявського А.М. є місто Київ. Таким чином, відповідач має право здійснювати дії, пов`язані з відкриттям виконавчого провадження, у територіальних межах міста Києва. Це можливо у випадку, якщо місце проживання або місцезнаходження боржника зареєстроване у м. Києві або ж майно боржника знаходиться у м. Києві. Як видно з паспорту ОСОБА_1 , він зареєстрований та постійно проживаю в селі Тарасівка місті Бориспільського району Київської області. Отже, відкриття виконавчого провадження № 61360369 приватним виконавцем міста Києва є незаконним.

Крім того, на час ухвалення судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості порядок примусового виконання судових рішень регулювався положеннями Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІУ. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 22 Закону № 606 виконавчий документ щодо примусового виконання рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 квітня 2011 року, зміненого рішенням Апеляційного суду Київської області від 13 липня 2011 року, міг бути пред`явлений до виконання протягом року, починаючи з наступного дня після набрання рішенням законної сили. Тобто - до 14 липня 2012 року. Проте, як видно з листа МЮУ від 26 березня 2021 року № 2827/Б-4166/20.5.1, виконавче провадження № 61360369 було відкрито приватним виконавцем Телявським А.М. 21.02.2020 року. Тобто, з порушенням встановленого законом строку.

Протокольною ухвалою від 22 квітня 2021 року витребувано у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. належним чином завірену копію постанови про відкриття виконавчого провадження та докази, що слугували підставною для винесення цієї постанови (а.с.29).

Представник скаржника Луценко І.О. у судовому засіданні скаргу підтримав з мотивів, наведених в скарзі та просив задовольнити, посилаючись на те, що приватним виконавцем було порушено місце відкриття викнавчого провадження та пропущений строк на звернення виконавчого листа до виконання.

ОСОБА_1 думку представника підтримав та просив скаргу задовольнити.

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Телявський А.М. у судовому засіданні, у задоволенні скарги ОСОБА_1 просив відмовити у повному обсязі. Вважає, що скарга є необгрунтованою та безпідставною.

Представника стягувача Белименко О.В., в судовому засіданні просив у задоволенні скарги відмовити, послався на законність дій приватного виконавця при відкритті виконавчого провадження.

Відповідно до ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно вимог ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

За нормами ст. 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з ч.1,6 ст. 124 ЦПК України строк, обчислюваний роками, закінчується у відповідні місяць і число останнього року строку. Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч.1,2ст.126 ЦПК України).

Відповідно до ч.1,2 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом (ч.2ст.449 ЦПК України).

Протокольною ухвалою, судом поновлено строк на оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження №61360369 від 21 лютого 2020 року.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Учасники справи у судовому засіданні визнали та не заперечують наступні обставини.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 квітня 2011 року, зміненим рішенням Апеляційного суду Київської області від 13 липня 2011 року, з ОСОБА_1 стягнуто на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» кредитну заборгованість у розмір 59 282, 63 дол. СІНА, та іпотечну заборгованість у розмірі 46 715, 11 грн.

03.08.2011 року на виконання вказаного рішення видано виконавчий лист, з зазначенням строку його пред`явлення протягом одного року, тобто до 03 серпня 2012 року (ВП а.с.3-4).

Разом з тим, судом встановлено, що 21.02.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Київ Телявським А.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №61360369 (ВП а.с.8-9).

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення. Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

21.02.2020 року приватним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все майно у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження 65210,89 дол. США та 52955,62 грн. (ВП а.с.17).

21.02.2020 року приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти, що міститься на всіх відкритих рахунках, а також на кошти па рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження 65210,89 дол. США та 52955,62 грн. (ВП а.с.19-20).

ОСОБА_4 отримав відповідь з КП «Бориспільське БТІ» №441 від 21.04.2020, відповідно до якої за ОСОБА_1 на праві власності зареєстровано квартиру АДРЕСА_1 (ВП а.с.143-145).

23.06.2020 року, приватним виконавцем винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, якою описано та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 (ВП а.с.164-166).

21.02.2020 року приватним виконавцем винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні з метою визначення вартості описаного та ареш тованого майна боржника, а саме: квартири АДРЕСА_1 київської області (ВП а.с.170-172).

27.08.2020 року приватним виконавцем сформовано та направлено до ДП «СЕТАМ» заявку, про примусову реалізацію квартири АДРЕСА_1 за початковою ціною 335 280,00 грн. (ВП а.с.234-235).

Відповідно до Протоколу про проведені електронні торги від 11.11.2020 № 510907 виданий/складений Державне підприємство «СЕТАМ» , другі торги (за лотом № 447591) за стартовою ціною (початкова ціна предмету іпотеки) 268 224,00 грн. відбулися. Переможцем торгів визнано учасника №10 - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Дніпровським РУ ГУ МВС України в м. Києві 25.04.2002р., який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Ціна реалізованого майна становить - 268 224,00 грн. Переможцем торгів сплачено гарантійний внесок в сумі 13 411.20 грн. (ВП а.с.252-253).

24.11.2020 року приватним виконавцем було винесено акт про реалізацію предмета іпотеки.

27.11.2020 року приватним виконавцем винесено постанову про зняття арешту з майна.

Скаржник мотивує свою скаргу тим, що приватним виконавцем Телявським було прийнято до виконання виконавчий документ, а саме виконавчий лист № 2-а-949/2011 виданий 02.08.2011 Бориспільським міськрайониим судом Київської області, із порушенням строків на пред 'явлення виконавчого листа до виконання, оскільки судове рішення, на підставі якого було видано вищевказаний виконавчий лист, набрало законної сили в період дії Закону України «Про виконавче провадження від 21.04.1999 року та ст. 22 цього Закону встановлювався строк в один рік для пред 'явлення виконавчого листа до виконання.

Однак, такі доводи скаржника не узгоджуються із нормами чинного законодавства, оскільки згідно з ч. 5 розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» 1404-VIII від 02.06.2016, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

У Рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1-рп/99 сказано, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції 11 січень - вересень 2019 року Огляд судової практики ВС України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Проте надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

З огляду на викладене оскільки на день набрання чинності Закону № 1404 «Про виконавче провадження», річний строк пред`явлення виконавчого листа № 2/759/5698/15 до виконання не сплив, з урахуванням положень пункту 5 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону до зазначеного виконавчого листа потрібно застосовувати положення про збільшення цього строку до трьох років.

Крім того, виконавчий лист № 2-а-949/2011 виданий 03.08.2011 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області містить відмітки про повернення виконавчого листа стягувану, а саме: 31.08.2015 повернуто на підставі п. 9 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», запис внесено державним виконавцем Черниш О.В.; 10.05.2019 повернуто на підставі п.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», запис внесено головним державним виконавцем Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, Письок Ю.В.;18.02.2020 повернуто на підставі п.З ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», запис внесено приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Трофименком М.М.

Частиною 4 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі, зокрема, пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», у разі повернення виконавчого документа стягувану у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

З аналізу зазначених статей слідує, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання переривається пред`явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання строк пред`явлення його до виконання встановлюється з дня повернення та становить три роки.

Враховуючи вищевикладене, строк пред`явлення виконавчого листа № 2-а-949/2011 виданого 03.08.2011 Бориспільським міськрайонним судом Київської області обчислювався з дня останнього повернення виконавчого документа стягувану, тобто з 18.02.2020 і становив три роки, а саме до 18.02.2023. Заява стягувча про виконання рішення суду надійшла на адресу приватного виконавця Телявеького А.М. 21.02.2020 року цього ж дня приватним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

З огляду на вищевикладене, вбачається що скаржником не вірно було зроблено припущення про закінчення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, тобто дана обставина спростовується відомостями наявними у виконавчому документі.

Також, ОСОБА_1 мотивує свою скаргу тим, що приватним виконавцем Телявським А. М. було порушено вимоги ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» та безпідставно відкрито виконавче провадження в межах виконавчого округу м. Києва, оскільки боржник зареєстрований та постійно проживає в Бориспільському районі та у боржника відсутнє майно в місті Києві.

Проте, такі доводи позивача також є безпідставними та не відповідають дійсності з огляду на наступне.

На адресу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича надійшла заява від ПАТ «Укргазбанк» про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-а-949/2011 виданого 03.08.2011 Бориспільським міськрайопним судом Київської області.

У вищевказаній заяві стягувачем було повідомлено, що у боржника, ОСОБА_1 наявне майно у межах виконавчого округу м. Києва, а саме грошові кошти, що знаходяться на рахунку № НОМЕР_3 , відкритому у відділені ПАТ АБ «Укргазбанк» у м. Києві (ВП а.с.2).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У частині 3 цієї ж статті зазначено, що у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місце знаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Згідно із ст. ст. 19, 24 Закону України «Про виконавче провадження», право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувану. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення па території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувану.

Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

ОСОБА_1 є власником рахунку № НОМЕР_3 та наявних на цьому рахунку грошових коштів. Відповідно, в даному випадку у приватного виконавця Телявського А.М. були відсутні підстави для повернення виконавчого документу стягувану без прийняття його до виконання, оскільки майно боржника (грошові кошти) перебуває у м. Києві, а відповідно до статті 24 цього Закону приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Відповідно до статті 190 ЦК України, майном як особливим об`єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Статтею 179 ЦК України визначено, що річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Відповідно до пункту 3.1 статті 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 № 2346-ІІІ, кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).

Банки мають право відкривати рахунки резидентам України (юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, фізичним особам), нерезидентам України (юридичним особам, представництвам юридичних осіб в Україні, інвестиційним фондам та компаніям з управління активами, що діють від імені таких інвестиційних фондів, фізичним особам).

За змістом п. 6.2 ст. 6 наведеного Закону, особи, визначені в пункті 6.1 цієї статті, мають право відкривати рахунки в будь-яких банках України відповідно до власного вибору для забезпечення своєї господарської діяльності і власних потреб.

Частинами 7.1, 7.1.4, 7.1.5 статті 7 Закону «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу) та кореспондентські рахунки. Особливості режимів функціонування вкладних (депозитних), поточних рахунків, рахунків умовного зберігання (ескроу) та кореспондентських рахунків визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України та договорами, що укладаються клієнтами та обслуговуючими їх банками. Зарахування коштів на рахунок клієнта здійснюється як шляхом внесення їх у готівковій формі, так і шляхом переказу коштів у безготівковій формі з інших рахунків.

Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах», банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов`язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів і які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів.

До системи банківських рахунків для грошового обороту належать такі рахунки: кореспондентські; поточні (поточний з овердрафтом, поточні рахунки типу «Н». «П», карткові рахунки, поточні рахунки виборчих фондів); вкладні (депозитні), кредитні (позичкові), розподільчі тощо.

В силу вимог ч. 3 ст. 6 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка.

Отже, безготівкові кошти розглядаються у доктрині банківського права як такі, що можуть бути об`єктом права власності, що передбачає також визнання того, що безготівкові кошти знаходяться на відповідному рахунку у банку.

З огляду на вищезазначене, можна дійти обґрунтованого висновку, що безготівкові кошти, які перебувають на рахунках у банках, є об`єктом права власності в розумінні ст. 190 ЦК України.

Беручи до уваги зазначене, суд вважає, що приватний виконавець може приймати виконавчі документи за місцезнаходженням грошових коштів боржника, в тому числі коштів, які знаходяться на рахунках боржника в банках та інших фінансових установах.

У зв`язку із викладеним та враховуючи, що рахунок боржника, відкритий в банківській установі, яка знаходяться на території міста Києва, а подальші дії приватного виконавця у межах вже відкритого виконавчого провадження не обмежуються виконавчим округом цього виконавця, таким чином, дії приватного виконавця Телявського А.М. який здійснює примусове виконання рішень у виконавчому окрузі міста Києва, з відкриття виконавчого провадження ВП № 61360369 шляхом винесення постанови від 2L02.2020 не суперечать наведеним нормам законодавства.

Враховуючи вищезазначене, постанова приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. про відкриття 21 лютого 2020 року виконавчого провадження №61360369, винесена відповідно до вимог, встановлених Законом України «Про виконавче провадження», є правомірною, а скаржником не наведено достатніх підстав для визнання вище вказаної постанови протиправною та її скасування.

Оскільки заявник ОСОБА_1 не обґрунтував належними та допустимими доказами свою заяву, тому суд відмовляє у задоволенні скарги в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2,10,123,124,127,190, 447-449 ЦПК України, ст. ст. 12,24,19,26,37,56,74 ЗУ «Про виконавче провадження» суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича про відкриття виконавчого провадження залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 16 серпня 2021 року.

Суддя С.С. Чирка