Справа № 222/2108/18
Провадження № 2/222/2/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2021 року Володарський районний суд Донецької області у складі:

Головуючого - судді Подліпенця Є.О.,

за участю секретаря Темір В.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представники учасників справи:

представник позивача - ОСОБА_4 ,

представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Кінько О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Нікольське, в порядку загального позовного провадження, за участю представника позивача - ОСОБА_4 та представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Кінько О.В., цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення суми боргу,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом вказуючи, що 11.10.2018 року вона передала ОСОБА_2 , яка діяла за довіреністю від імені ОСОБА_3 , у рахунок завдатку за купівлю квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , грошові кошти в сумі 37000,00 грн., що підтверджується розпискою. В свою чергу, відповідачі передали їй для оформлення у органах нотаріату технічний паспорт, домову книгу, витяг про реєстрацію права власності, звіт про оцінку майна та в усній формі зобов`язались на першу її вимогу завершити процедуру оформлення в органах нотаріату договір купівлі-продажу вищевказаної квартири на її ім`я. Проте, при останній розмові з ОСОБА_2 вона повідомила їй про те, що не збирається продавати квартиру та гроші, які вона сплатила в рахунок завдатку, повертати теж не збирається. Нею були зроблені спроби у добровільному порядку вирішити спір, але відповідачі після останньої розмови уникають зустрічей щоб обговорити вказану ситуацію, тобто сприймала спроби щоб розв`язати спір мировою угодою, але досудового врегулювання спору не є можливим. Відповідно до ст. 571 ЦК України відповідачі повинні повернути їй завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку. В зв`язку з чим просить стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на свою користь грошові кошти в розмірі 74000,00 грн.

Разом з позовною заявою стороною позивача подано заяву про забезпечення позову.

Ухвалою судді Володарського районного суду Донецької області від 17.12.2018 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову повернуто заявниці.

Також, ухвалою судді Володарського районного суду Донецької області від 26.12.2018 року вищезазначену позовну заяву на підставі ст. 185 ЦПК України було залишено без руху для обґрунтування (зазначення) в позовній заяві в чому саме полягає порушення відповідачем ОСОБА_3 прав позивачки, зазначення відомостей щодо наявності у позивачки або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви, а також у разі наявності оригіналів засвідчених копій доданих документів для надання до позовної заяви належним чином засвідчених їх копій, та надано позивачці десятиденний строк для усунення її недоліків.

29.12.2018 року на виконання вимог вищевказаної ухвали позивачкою було подано уточнену позовну заяву з додатками.

Ухвалою судді Володарського районного суду Донецької області від 29.12.2018 року по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та справу призначено до розглядуза правилами загального позовного провадження на підготовче судове засідання.

Між тим позивачці та відповідачці ОСОБА_2 надіслано копію даної ухвали. Крім цього, відповідачці ОСОБА_2 надіслано копію позовної заяви з доданими документами та визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Також зазначеною ухвалою питання щодо забезпечення участі відповідача ОСОБА_3 у розгляді справи, який є громадянином Російської Федерації та проживає за межами України на території РФ ухвалено вирішити шляхом звернення із судовим дорученням до компетентного суду Російської Федерації під час підготовчого судового засідання.

Крім цього, ухвалою судді Володарського районного суду Донецької області від 29.12.2018 року подану заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 .

21.01.2019 року відповідачкою надано відзив на позовну заяву, в якому остання позов не визнала та заперечувала проти його задоволення. Свої заперечення обґрунтувала тим, що в довіреності від 22.05.2018 року викладеної на неофіційному бланку, яку вона вважала проектом та копія якої міститься в матеріалах справи, вказано, що вона має право підписати договір купівлі-продажу, передавальний акт, з правом укладення і підписання на умовах на власний розсуд угоди (договору) про завдаток, попереднього договору з передачею авансу, з правом отримання грошей. Вона розуміла, що договір про завдаток міг би бути тільки після укладення договору купівлі-продажу або одночасно з ним. Також, обговорювався той факт, що експертна оцінка 2016 року на момент написання розписки є недійсною. В зв`язку з цими фактами, що підтверджують недійсність розписки, а саме: відсутність свідків, відсутність договору купівлі-продажу, недійсна оцінка квартири, позивачка запевняла її, що дана розписка нічого не підтверджує, що це тільки її страховка, позивачка сплачувала їй гроші за те, що вона реєструвала до себе переселенців, 300 грн. за 1 людину за 1 місяць реєстрації за її адресою. Такі умови запропонувала їй сама позивачка та сплачувала 1 раз в три місяця. Під час написання розписки вона фактично грошей не отримувала, свідків не було, факту передачі грошей не було. Своєму сину вона ніяких грошових коштів не відправляла. В зв`язку з тим, що вона та позивачка розуміли нікчемність даної розписки як угоди про завдаток, вона розуміла цю розписку як підтвердження отриманих нею грошей від позивачки за зареєстрованих осіб. Це було гарантією, що вони і далі будуть зареєстровані. Коли її син ОСОБА_3 дізнався про те, що вона написала розписку та тим самим вийшла за межі наданих їй повноважень, то скасував довіреність від 22.05.2018 року розпорядженням від 09.01.2019 року. На даний час є не скасована довіреність від 14.09.2016 року № 53 АА0377288 видана власником квартири ОСОБА_3 на оформлення договору дарування на ім`я його доньки ОСОБА_3 . Оформлення даної довіреності було обумовлено ухвалою Володарського районного суду Донецької області від 29.05.1995 року про затвердження мирової угоди, укладеної між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , згідно якої останній повинен був приватизувати спірну квартиру та оформити на ім`я своєї доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в обмін на виписку з квартири. Від свого обов`язку перед донькою її син ніколи не відмовлявся та не відмовляється по теперішній час. В 2016 році він прислав їй

довіреність на оформлення договору дарування належної йому квартири доньці ОСОБА_3 та надав право на виконання всіх дій пов`язаних з виконанням доручення. В зв`язку з чим в 2016 році вона заказала оцінку квартири у експерта по нерухомості, квартира була оцінена близько 74000,00 грн. На даний час дана експерта оцінка недійсна. Підстав не довіряти позивачці у неї не було, всі домовленості по оплаті зареєстрованих людей вона виконувала. Продавати квартиру позивачка ніколи не вимагала, у неї були дружні відносини з позивачкою та її матір`ю ОСОБА_7 . Вважаючи її своїм другом, вона віддала їй ключі від квартири, які знаходяться у неї по теперішній час, розповіла, де лежать цінні речі та документи. Також, розповіла їй, що мешкає в квартирі сина та має довіреність від нього на розпорядження квартирою в інтересах його доньки ОСОБА_8 . В 2017 році вона їздила до сина та вони з ним домовились, що після виконання його доручення про відчуження його квартири на користь доньки, вона переїде до нього в м. Новгород. Про це, повернувшись додому, вона в дружній бесіді повідомила матері позивачки ОСОБА_7 . З позивачкою ОСОБА_1 розмови щодо купівлі-продажу квартири вона не вела, договорів не укладала, будь-яких грошей від неї не отримувала та їй нічого не винна. Як їй стало відомо пізніше, мати позивачки ОСОБА_9 дзвонила її сину та онучці з приводу відшкодування саме їй боргу.

04.03.2019 року позивачкою надано суду відповідь на відзив, згідно якої остання зазначила, що відповідачка зазначає, що довіреність від 22.05.2018 року викладена на неофіційному бланку і вона вважала її проектом. Проте, якщо документ є проектом, то про це зазначається в самому документі, а спірна довіреність не містить таких відомостей. Вказана довіреність від 22.05.2018 року р-р 53/1-н/53-2018-1-1196 посвідчена нотаріусом м. Великий Новгород Алєксєєвою Т.О. неодноразово перевірялась на її легітимність нотаріусами України і жодних питань до її дійсності не виникало. З огляду на те, що ця довіреність від імені ОСОБА_10 на ім`я ОСОБА_2 вже не перша, їй відомо про наявність довіреності від 14.09.2016 року, то вона не має сумнівів щодо її справжності. Одночасно з твердженням про не існування довіреності від 22.05.2018 року у відзиві на позовну заяву відповідачка вказує, що ОСОБА_3 09.01.2019 року скасував спірну довіреність. Звертає увагу на те, що скасувати можливо тільки офіційний документ. Тобто відповідачка стверджує, що довіреність є недійсною, є проектом та викладена на неофіційному бланку, однак її син її скасував. Якщо довіреність недійсна, їй незрозуміло, що скасовував ОСОБА_3 . Також, відповідачка зазначає, що договір про завдаток на її думку може укладатись тільки після посвідчення договору купівлі-продажу або одночасно з ним. Таке твердження доводить тільки той факт, що відповідачка намагається спотворити фактичні данні і надає суду неправдиві відомості. Договір завдатку укладається між сторонами до посвідчення договору купівлі-продажу, що випливає з положень ст.ст. 570, 571 ЦК України. Після підписання договору купівлі-продажу або під час його укладення, складання договору про завдаток є безглуздістю та втрачає юридичну значимість для сторін. Крім цього, відповідачка вказує, що ними, в момент написання розписки обговорювався той факт, що експертна оцінка квартири від 2016 року є недійсною. На рівні з цим відповідачка зазначає, що розписка в момент її написання за своїм змістом підтверджувала отримання від неї грошових коштів за прописаних осіб, що було гарантією подальшої реєстрації їх місця перебування. Якщо грошові кошти відповідачка отримувала за прописаних переселенців, то навіщо їм було обговорювати дійсність або недійсність експертної оцінки квартири. Натомість зміст розписки чіткий - 37000,00 грн. є завдатком за продаж спірної квартири, від імені ОСОБА_3 згідно розписки від 22.05.2018 року. Загальна вартість квартири визначена на рівні 74000,00 грн. Розписка написана власноруч відповідачкою, факт передачі грошових коштів підтверджується свідками та текстом розписки. Також, з незрозумілих причин ні відповідачі, ні ОСОБА_10 з дати затвердження мирової угоди - 29.05.1995 року, або дати набуття останньою повноліття по 2019 рік, наявністю обов`язку оформлення спірної квартири на ОСОБА_11 не переймались. Крім того, з пояснень відповідачки, якщо вона не мала наміру продати їй спірну квартиру, незрозумілі є три речі: навіщо відповідачка передала їй, сторонній особі, ключі від квартири; яким чином у неї опинились оригінали правовстановлюючих документів на спірну квартиру та довіреності; чому з нею відповідачка обговорювала умови договору про завдаток, недійсність оцінки тощо; якщо грошові кошти відповідачка від неї не отримувала, навіщо повідомляє суд про свої доходи та доходи свого сина, з яких може проходити стягнення суми боргу.

Під час підготовчого розгляду справи, ухвалою суду від 05.03.2019 року участь відповідача ОСОБА_10 забезпечена шляхом звернення із судовим дорученням до компетентного суду Російської Федерації відповідно до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах. Також зазначеною ухвалою провадження по справі було зупинено до повернення матеріалів судового доручення.

Відповідачу ОСОБА_11 відповідним судом РФ вручено відповідний пакет документів та проведено відповідні окремі процесуальні дії, зокрема роз`яснені права та обов`язки, право відводів, відібрані пояснення по справі у тому числі письмові, щодо предмету спору, тощо.

15.07.2019 року відповідачем ОСОБА_3 надані пояснення на позовну заяву, в яких останній позов не визнав та заперечував проти його задоволення. Свої заперечення обґрунтував тим, що він дійсно є власником квартири АДРЕСА_2 . Право власності на дану квартиру він отримав 14.09.1995 року. 24.09.2016 року він видав довіреність № 53 АА 0377288 на ім`я своєї матері ОСОБА_2 для подальшого оформлення договору дарування вищевказаної квартири на корить його доньки ОСОБА_3 . Оформлення даної довіреності було необхідно для виконання мирової угоди, затвердженої ухвалою Володарського районного суду Донецької області від 29.05.1995 року, відповідно до якої він повинен був приватизувати спірну квартиру та оформити на ім`я своєї доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в обмін на її виписку з квартири. Оскільки довіреність від 2016 року містила тільки дію щодо дарування квартири, його мати повідомила йому, що їй необхідна довіреність, яка б дозволяла би не тільки дарувати, але і продавати квартиру. Так їй сказали юристи, які повинні були допомагати в оформленні угоди. Тому 22.05.2018 року він видав довіреність на ім`я ОСОБА_2 на продаж кварт рити на користь ОСОБА_3 , з правом підписати договір купівлі-продажу, передавальний акт, з правом укладення і підписання на умовах на власний розсуд угоди (договору) про завдаток. Ні розписок про аванс, ні будь-яких інших документів, крім оговорених в довіреності, він не довіряв підписувати ОСОБА_2 . В телефонних розмовах його мати казала йому, що юрист ОСОБА_12 та її донька ОСОБА_13 , які повинні були допомогти в оформленні угоди, за щомісячну плату зареєстрували в її квартирі яких-то осіб із м. Донецьк, без її відома. Коли він дізнався, що його мати ОСОБА_2 написала якусь розписку та тим самим вийшла за межі наданих їй довіреністю повноважень, то він відповідно скасував довіреність від 22.05.2018 року розпорядженням від 09.01.2019 року. На теперішній час існує не скасована довіреність від 14.09.2016 року № 53 АА 0377288 видана ним на ім`я ОСОБА_2 на оформлення договору дарування на ім`я його доньки ОСОБА_3 .

Ухвалою Володарського районного суду Донецької області від 27.11.2019 року провадження по справі поновлено.

07.04.2020 року представником відповідачки надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що на думку позивачки вона передала ОСОБА_2 завдаток за купівлю-продаж квартири АДРЕСА_2 , а саме 37000,00 грн., що підтверджується розпискою. Відповідно до ст. 570 ЦК України завдаток - це грошова сума, яку сплачує покупець продавцю в рахунок належних платежів, що мають бути сплачені ним за договором, з метою підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Як завдаток може також передаватися рухоме майно. Якщо договором не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Отже, у тому випадку коли сторони лише домовились укласти (уклали попередній договір), але не оформили основний договір, сплачені в рахунок виконання договору платежі є авансом, а не завдатком. Зазначене підтверджується позицією Верховного суду України в справі № 6-176цс12 від 13.02.2013 року. Свідки зазначені в розписці під час її написання присутні не були. Вказану в розписці суму грошей відповідачка отримувала від позивачки протягом 2016-2018 рр. за те, що в неї були зареєстровані внутрішньо переміщені особи. Відповідачка не бачила оригіналу довіреності від 22.05.2018 року, особисто цієї довіреності від сина не отримувала. Станом на теперішній час довіреність від 22.05.2018 року скасовано розпорядженням від 09.01.2019 року ОСОБА_10 . Таким чином, з огляду на надані позивачкою докази, позовні вимоги задоволенню не підлягають як безпідставні.

Ухвалою суду від 07.04.2020 року, яка не була оформлена окремим процесуальним документом, а була занесена до журналу судового засідання, представнику відповідачки відмовлено у долученні до матеріалів справи письмових доказів доданих до відзиву оскільки представником, в порушення вимог ч.9 ст. 83 ЦПК України не надано відповідного підтвердження надсилання або вручення копій вищевказаних документів іншім учасникам справи, зокрема стороні позивачки, тим паче, що останньою стверджується, що їй нічого невідомо про існування вказаних доказів.

Під час підготовчого провадження, судом за клопотанням сторони відповідача залучено копію розписки надану представником позивачки, яку у відповідності з оригіналом було засвідчено судом в судовому засіданні, а клопотання сторони відповідачки щодо витребування у сторони позивачки та повернення оригіналів документів на нерухоме майно і довіреності від 22.05.2018 року судом не розглядалося, в зв`язку з його зняттям з розгляду заявником.

Також під час підготовчого провадження, судом вчинено інші дії з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, зокрема за клопотанням представника відповідачки ухвалою суду від 07.04.2020 року було витребувано з УСЗН Нікольської райдержадміністрації Донецької області оригінали письмових заяв-згод на реєстрацію внутрішньо переміщених осіб ОСОБА_14 , довідка ВПО 1439/11616 від 08.09.2016 року, ОСОБА_15 , довідка ВПО 1439/21287 від 18.12.2017 року, ОСОБА_16 , довідка ВПО 1439/15478 від 05.12.2016 року, ОСОБА_17 , довідка ВПО 1439/15214 від 28.11.2016 року, ОСОБА_18 , довідка ВПО 1439/13378 від 17.10.2016 року та ОСОБА_19 , довідка ВПО 1439/13379 від 17.10.2016 року, за адресою: АДРЕСА_1 , з копіями правовстановлюючих документів на квартиру та довіреності, які суду надані не були, а було надано лист УСЗН Нікольської райдержадміністрації Донецької області про неможливість надання витребуваних доказів.

Крім цього слід зазначити, що під час підготовчого провадження, в підготовчому судовому засіданні вищевказаною ухвалою суду строк проведення підготовчого провадження у справі було продовжено на 30 днів.

22.06.2020 року представником позивачки надано відповідь на пояснення відповідача ОСОБА_10 , в яких вона зазначила, що їй не зрозуміло висловлювання «в 2016 році рішенням Володарського районного суду Донецької області від 24.09.2016 року він видав довіреність № 53 АА 0377288 на свою матір …» Якщо іде річ про довіреність від 14.09.2016 року, тоді до чого тут рішення Володарського районного суду в 2016 році? Такого рішення стосовно спірної квартири не існує. Як відповідач складав довіреність і не пам`ятає дату видачі її і не має її копії. Також є питання чому з моменту підписання мирової угоди з 29.05.1995 року до того як ОСОБА_2 склала розписку від 11.10.2018 року не було зі сторони відповідачів ніяких дій стосовно переоформлення квартири, хоча пройшло 23 роки. Своїми поясненнями відповідач ОСОБА_3 обманює суд, так як дії стосовно дарування та продажу майна є діями не пов`язаними між собою. У довіреності від 22.05.2018 року є право продажу, але не вказано кому. Тому стверджувати, що продаж повинно було здійснити на ім`я ОСОБА_3 не є можливим за відсутністю прописаних вимог у довіреності. Також, зі слів відповідача він скасував дію довіреності 09.01.2019 року, але чому тоді його мати у своєму відзиві стверджує, що ця довіреність є проектом, тобто не є дійсною.

Також, ухвалою суду від 02.07.2020 року, яка не була оформлена окремим процесуальним документом, а була занесена до журналу судового засідання, представнику позивачки відмовлено у задоволенні її клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, оскільки нею в порушення вимог ч.9 ст. 83 ЦПК України не надано відповідного підтвердження надсилання або вручення копій вищевказаних документів іншім учасникам справи, зокрема стороні відповідачки, тим паче, що останньою стверджується, що їй нічого невідомо про існування вказаних доказів.

Крім цього, ухвалою суду від 02.07.2020 року, яка також не була оформлена окремим процесуальним документом, а була занесена до журналу судового засідання, клопотання представника позивачки про виклик та допит свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_21 було залишено без розгляду, оскільки нею в порушення вимог ст. 91 ЦПК України не зазначено обставин, які дані свідки можуть підтвердити.

Інших клопотань учасниками судового процесу не заявлено.

Ухвалою Володарського районного суду Донецької області від 02.07.2020 року підготовче провадження закрито та справа призначена до судового розгляду по суті.

Крім цього, представником відповідачки заявлено клопотання про виклик та допит свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_11 , з приводу підтвердження обставин факту не передачі коштів по розписці, яке вищенаведеною ухвалою суду було задоволено.

Позивачка ОСОБА_1 та відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце його проведення повідомлялися належним чином.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позов по вищезазначеним підставам підтримала у повному обсязі та наполягала на його задоволенні. Також суду пояснила, що гроші за передбачувану квартиру передавалися особисто позивачці в шість етапів, про що в послідуючому і було надано відповідачкою письмову розписку. Нотаріальний Договір про намір покупки квартири сторонами не складався, оскільки у відповідачки на той час не було в наявності всіх необхідних документів. Доводи сторони відповідача викладені у відзивах та поясненнях є безпідставними, не доведеними та такими, що не відповідають матеріалам справи.

Представник відповідачки ОСОБА_2 - адвокат Кінько О.В.у судовому засіданні позов не визнала та заперечувала проти його задоволення, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені у відзивах на позовну заяву. Також суду пояснила, що її довірительниця не мала наміру продавати квартиру, оскільки її син за домовленістю мав подарувати її своїй доньці. Обіцянок позивачки ніяких не давала та грошей в рахунок продажу квартири від неї не отримувала. Чому саме в розписці відповідачка вказала, що отримала від позивачки суму коштів в розмірі 37 000 грн., яка є завдатком за продаж квартири, вартість якої є 74 000 грн. пояснити не може.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_23 пояснила, що їй подзвонила її знайома ОСОБА_4 та попросила бути свідком при написанні розписки. 11.10.2018 року приблизно о 12-00 год. в її присутності та присутності ОСОБА_22 ОСОБА_2 особисто, без тиску та примусу, за власним бажанням, власноруч написала розписку про отримання грошей від ОСОБА_1 в сумі 37000,00 грн. в якості завдатку за продаж квартири. Між тим, в її присутності вся сума коштів ОСОБА_2 не передавалася, але їй передавався останній внесок в сумі 2000,00 грн., який ОСОБА_2 прийняла. Покупцем квартири була донька ОСОБА_4 - ОСОБА_1 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона є донькою відповідача ОСОБА_10 та онукою відповідачки ОСОБА_2 . Її батько повинен був подарувати їй квартиру АДРЕСА_2 . Їй відомо, що позивачка ОСОБА_1 та її мати ОСОБА_4 орендували квартиру по сусідству з її бабусею та сплачували останній гроші за реєстрацію в спірній квартирі внутрішньо переміщених осіб. Щодо факту передачі коштів її бабусі в рахунок продажу квартири їй нічого невідомо.

Свідок ОСОБА_22 до суду не з`явилася. Стороною, яка просила викликати для допиту вказаного свідка, вказаного свідка знято з допиту, а тому суд розглянув справу без допиту вказаного свідка.

Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини учасників справи достатніми, суд розглянув справу у відсутність нез`явившихся сторін.

Вислухавши пояснення представника позивачки та представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, письмові докази, заяви по суті справи, допитавши свідків, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Так, судом встановлено, що ухвалою Володарського районного суду Донецької області по справі № 2-150/95 р. від 29.05.1995 року затверджено мирову угоду укладену між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , згідно якої: зобов`язано ОСОБА_5 виписатися з квартири АДРЕСА_2 ), а ОСОБА_10 зобов`язано приватизувати вищевказану квартиру та оформити її на доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дана ухвала набула законної сили 09.06.1995 року.

Відповідно до довіреності від 14.09.2016 року, посвідченої нотаріусом міста Великого Новгорода і Новгородського району Новгородської області та зареєстрованої в реєстрі за № 3-1772, ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_2 подарувати ОСОБА_3 належну йому квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно Звіту про незалежну оцінку майна ТОВ «Согдіана-Експерт» вартість житлової двокімнатної квартири, загальною площею 41,5 кв.м., житловою площею 17,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 13.12.2016 року становить 73377,00 грн.

Відповідно до рішення Володарського районного суду Донецької області № 2-1805/16-ц від 24.01.2017 року визнано за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_2 . Дане рішення набуло законної сили 03.02.2017 року.

Згідно довіреності від 22.05.2018 року, посвідченої нотаріусом міста Великого Новгорода і Новгородського району Новгородської області та зареєстрованої в реєстрі: № 53/1-н/53-2018-1-1196, ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_2 продати за ціну та на умовах на свій розсуд належну йому квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , для чого надав право, зокрема, на підписання договору купівлі-продажу, передавального акту, з правом укладення та підписання на умовах на свій розсуд угоди (договору) про завдаток, попереднього договору з передачею авансу, з правом отримання належного йому авансу або завдатку, отримати належні йому гроші, зареєструвати перехід права власності, а також всі необхідні документи в Управлінні Федеральної служби державної реєстрації, кадастру і картографії по Україні, з правом отримання витягу з Єдиного державного реєстру нерухомості та всіх необхідних зареєстрованих документів.

Відповідно до розписки від 11.10.2018 року, складеної в присутності двох свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , ОСОБА_2 , яка діє за довіреністю від свого сина ОСОБА_10 , прийняла від ОСОБА_1 суму грошових коштів в розмірі 37000,00 грн., що є завдатком за продаж нею по довіреності квартири за адресою: АДРЕСА_3 , за ціною 74000,00 грн., гроші нею пораховані, перевірені, матеріальних та моральних претензій не має.

Згідно листа УСЗН Нікольської райдержадміністрації Донецької області від 04.05.2020 року № 08-37/1989 надати оригінали письмових заяв-згод на реєстрацію внутрішньо переміщених осіб ОСОБА_14 , довідка ВПО 1439/11616 від 08.09.2016 року, ОСОБА_15 , довідка ВПО 1439/21287 від 18.12.2017 року, ОСОБА_16 , довідка ВПО 1439/15478 від 05.12.2016 року, ОСОБА_17 , довідка ВПО 1439/15214 від 28.11.2016 року, ОСОБА_18 , довідка ВПО 1439/13378 від 17.10.2016 року, ОСОБА_19 , довідка ВПО 1439/13379 від 17.10.2016 року за адресою: АДРЕСА_1 , та копій правовстановлюючих документів на квартиру та довіреностей, для їх огляду в судовому засіданні, не має можливим.

У відповідності до положень ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п.8 ч.2 ст. 16 ЦК України є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Також ст. 4 ЦПК України гарантовано право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно правового змісту положень ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона

повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Як встановлено судом і це підтверджено матеріалами справи, зокрема розпискою та довіреністю наданою стороною позивача, що 11 жовтня 2018 року між ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_10 та ОСОБА_1 укладений договір, відповідно до умов якого сторони дійшли згоди, що для забезпечення укладання договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_2 прийняла від ОСОБА_1 суму грошових коштів в розмірі 37000,00 грн., що є завдатком за продаж квартири за ціною 74000,00 грн., гроші нею пораховані, перевірені, матеріальних та моральних претензій не має.

Факт власноручного складання розписки стороною відповідача не оспорюється.

Позивачка, як на підставу задоволення позовних вимог посилається на ту обставину, що продавець отримав суму завдатку за продаж квартири, тобто половину суми вартості квартири, але ухилився від укладення договору купівлі продажу вказаного нерухомого майна, а тому на підставі положень ст.ст. 610, 571 ЦК України, за порушення зобов`язання має повернути покупцю суму внесеного завдатку та додатково сплатити суму у розмірі завдатку.

Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.

Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

З урахуванням викладеного, можна дійти висновку, що завдаток - це спосіб забезпечення виконання зобов`язань за договором. Тож спочатку має бути укладений договір, який забезпечуватиметься завдатком. Цивільний кодекс України містить чіткі вимоги до форми договору купівлі-продажу нерухомого майна у тому числі до попереднього договору (договору про наміри) нерухомого майна: письмова, із засвідченням підписів сторін нотаріусом. Доказів того, що це було сторонами зроблено матеріали справи не містять, тим паче, що самими сторонами стверджується, що нотаріальна форма при укладені договору дотримана не була, в зв`язку з чим суд вважає, що договір не укладено, тож не було його порушення.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що передана потенційним покупцем сума грошей була не завдатком, а авансом, до якого не застосовуються правила завдатку і підстав для повернення авансу в подвійному розмірі немає, а тому позов підлягає частковому задоволенню, саме в частині солідарного стягнення коштів, які були передані ОСОБА_1 ОСОБА_2 , яка в свою чергу діяла в інтересах ОСОБА_10 в сумі 37 000 грн. В решті частини позовних вимог слід відмовити за безпідставністю.

Також розглядаючи справу повно, всебічно та надаючи оцінку всім обставинам справи та доводам сторін, слід зазначити, що факт отримання коштів в сумі 37 000 грн. відповідачкою ОСОБА_2 , яка діяла в інтересах ОСОБА_10 від ОСОБА_1 підтверджено саме власноручно написаною відповідачкою ОСОБА_2 , розпискою від 11.10.2018 року і дана обставина не може бути спростована показами свідків, а тому покази свідка ОСОБА_23 з приводу того, що в її присутності було передано лише 2000 грн. не спростовують висновків суду, як не спростовують висновків суду і покази свідка ОСОБА_3 .

Доводи сторони відповідача з приведу того, що написання розписки було обумовлено іншими обставинами, зокрема забезпеченням гарантії реєстрації у спірній квартирі внутрішньо переміщених осіб, є недоведеними, безпідставними, неспроможними, та такими, що не заслуговують на увагу, оскільки не підтвердженні жодним чином, та спростовуються змістом самої розписки в якій відповідачка ОСОБА_2 , сама власноручно вказала підставу отримання грошей.

Також слід зазначити, що судом не беруться до уваги доводи сторони відповідача, про те, що ОСОБА_3 не мав наміру продажу квартири, а мав намір її подарувати своїй доньці про що надав відповідну довіреність своїй матері, оскільки вказані обставини не спростовують висновків суду, тим паче, що ОСОБА_3 надав довіреність своїй матері - відповідачки ОСОБА_2 , від 22.05.2018 року саме на продаж квартири, яка не є проектом, а є документом, який відповідає формі та змісту встановленим діючим законодавством. Доводи сторони відповідача з приводу того, що вказана довіреність згодом була відкликана довірителем, також не спростовує висновків суду, оскільки на час передачі коштів та складання відповідної розписки вона була чинна та надавала повноваження ОСОБА_2 , вчиняти дії щодо продажу вказаного нерухомого майна.

Між іншим слід зазначити, що інші доводи сторін не спростовують висновків суду.

У відповідності до ч.ч. 7, 8 ст. 158 ЦПК України заходи забезпечення позову у виді арешту накладеного ухвалою судді Володарського районного суду Донецької області від 29.12.2018 року на АДРЕСА_2 продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Щодо розподілу судових витрат слід зазначити наступне.

Так, позивачкою при подачі позову сплачено судові витрати у виді судового збору в загальному розмірі 1092,40 грн., а саме 740 грн. за подачу позову та 352,40 грн. за подачу заяви про забезпечення позову. Позовні вимоги позивачки до обох відповідачів задоволенні частково, а тому на підставі положень ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивачки підлягають стягненню пропорційно судові витрати у виді судового збору в розмірі по 546,20 грн. з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3-5, 7, 12, 13, 19, 76-82, 90, 91, 95, 141, 158, 178, 258, 259, 261, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, пп.15.5 п. 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 629, 570 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_10 про стягнення суми боргу - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_10 (паспорт № НОМЕР_2 выданный отделом УФМС России по Новгородской области в гор. Великий Новгород 03.02.10 года, проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_5 )грошові кошти в сумі 37 000 (тридцять сім тисяч) гривень.

В решті частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути пропорційно з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_10 (паспорт № НОМЕР_2 выданный отделом УФМС России по Новгородской области в гор. Великий Новгород 03.02.10 года, проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_5 ) судові витрати у виді судового збору в розмірі по 546 (п`ятсот сорок шість) гривень 20 копійок з кожного.

Заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою судді Володарського районного суду Донецької області від 29.12.2018 року, у виді арешту на АДРЕСА_2 продовжують діяти протягом 90 (дев`яноста) днів з дня набрання рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду через Володарський районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

З дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, яка починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається безпосередньо до Донецького апеляційного суду.

Датою ухвалення рішення є дата складання повного судового рішення.

Повне рішення складене 08.04.2021 року.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Є.О. Подліпенець