РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2021 року

м. Рівне

Справа № 562/3558/19

Провадження № 22-ц/4815/356/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів: Боймиструка С.В., Шимківа С.С.

секретар судового засідання:

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 03 грудня 2021 року, ухвалене в складі судді Кушнір О.Г., в м. Здолбунів, дата складання повного тексту судового рішення не зазначено, №562/3558/19

в с т а н о в и в:

В листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про поділ будинковолодіння та земельної ділянки.

Позов мотивований тим, що згідно договору купівлі-продажу від 26 липня 2012 року їй на праві спільної часткової власності належить 5/6 частин спірного будинковолодіння, а інша 1/6 частина відповідачу ОСОБА_2 . Також згідно договору дарування від 26 липня 2012 року їй на праві спільної часткової власності належить 5/6 частин земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 0,1500 гектарів кадастровий номер 060010112, а інша 1/6 частина ОСОБА_2 , який у добровільному порядку через нотаріуса відмовляється поділити належне їм майно. А тому просила суд провести поділ спірного будинковолодіння та земельної ділянки відповідно до варіанту №1, який запропонований експертом.

Заочним рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 03 грудня 2021 року у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна в натурі відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що запропоновані експертними висновками варіанти поділу в натурі спірного нерухомого майна передбачають здійснення робіт з переобладнання та перепланування будинку з втручанням в несучі конструкції та інженерні системи загального користування, що потребує отримання дозвільних документів, що дають право на їх виконання, і такі документи мають бути у формі рішення, однак позивачами таких документів суду надано не було, а тому відсутні підставі для задоволення їх позовних вимог.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, мотивовану тим, що судом першої інстанції при вирішенні спору порушені норми матеріального і процесуального права, недостатньо повно досліджені докази та обставини справи, що мають значення для справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом у повній мірі не враховано, що визначені експертом варіанти поділу будинку в натурі свідчать про наявність технічної можливості поділу майна та проведення перебудови майна. Вважає, що відсутність дозволів необхідних для виконання робіт по переобладнанню будинку не є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки такі дорзвольні документи можуть бути отриманні після проведення поділу будинку, а не на стадії судового розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Статтею 352ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду в повній мірі таким вимогам відповідає.

Встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 16.02.1985 року по 12.10.2004 року.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками домоволодіння та земельної ділянки площею 0,1500га (кадастровий номер :06:001:0112), які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно договору купівлі-продажу та договору дарування від 26 липня 2012 року позивачу ОСОБА_1 належить 5/6 частки вказаного домоволодіння та земельної ділянки, а відповідачу 1/6 цього майна, що підтверджується витягами з Державного реєстру правочинів та про державну реєстрацію прав.

З висновку судової оціночно-будівельної та будівельно-земельно-технічної експертизи №ЕУ-15/20 від 15 вересня 2020 року вбачається, що ринкова вартість будинковолодіння, що розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером :06:001:0112 і знаходяться по АДРЕСА_1 станом на 14 вересня 2020 року становить 318000 грн.

Експертом запропоновано два варіанти розподілу житлового будинку та земельної ділянки між сторонами, а також вказано, що обидва запропоновані варіанти передбачають проведення добудови до другої частини будинку.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно з частиною першою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено його відокремлену частину, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.

Враховуючи, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.

Статтею 152 ЖК Української РСР (в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) передбачено, що виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується.

Отже, у випадку переобладнання та перепланування житлового будинку, що передбачає втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, необхідно отримання документів, що дають право на виконання таких робіт. Те саме стосується робіт, які не охоплюються поняттями переобладнання та перепланування.

При переобладнанні і переплануванні загальна площа житлового будинку не змінюється.

Прибудова - це вид реконструкції, при якій збільшується площа забудови жилого будинку шляхом створення нових приміщень, що безпосередньо прилягають до зовнішніх стін будинку. Інженерні системи загального користування - це механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири.

Згідно з висновком судової будівельно - технічної експертизи від 15 вересня 2020 року для влаштування двох ізольованих квартир в будинку необхідно провести добудову до другої частини будинку.

Крім того, спірне будинковолодіння з висновку експерта має інженерне забезпечення, зокрема, електрику, водопостачання, каналізацію, газопостачання та опалення, стан несучих конструктивних елементів є аварійним, а ненесучих дуже ветхий, обмежене виконання елементами будівлі своїх функцій можливе при виконанні охоронних заходів або повній заміні цих елементів, хоча при дослідженні технічного паспорту та візуальному огляді експертом будинок знаходиться у задовільному стані. Проведення добудови до частини житлової кімнати відповідача, що пропонується йому виділити, передбачає влаштування окремого входу та інженерних комунікацій, зокрема мереж газо-електро-постачання, водопостачання та опалення, яке проводиться за технічними умовами та проектами, розробленими спеціалізованими організаціями, та з додержанням відповідних норм і правил.

Тобто вказані висновки передбачають втручання в несучі конструкції та інженерні системи загального користування.

Проте, технічна можливість перебудови домоволодіння з огляду на стан його конструктивних елементів, перелік та орієнтовна вартість необхідних робіт експертом не визначено.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цих Кодексом випадках. Відповідно до ч.2 ст.13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Як вбачається з вимог ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції, встановивши, що згідно із наявними в матеріалах справи висновками судової будівельно-технічних експертиз для виділу в натурі приміщень необхідне втручання в несучі конструкції та інженерні системи загального користування, правильно вважав, що переобладнання спірного будинку потребує отримання документів, що дають право на виконання вказаних робіт, а оскільки позивачем не надано передбачених законодавством дозволів від відповідних служб, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову про виділ в натурі частини нерухомого майна.

Крім того, суд вірно вказав, що так як, розподіл спірної земельної ділянки, на якій знаходиться зазначений будинок, не може бути проведений за рішенням суду без розподілу самого будинку, то така вимога позивача є передчасною і до задоволення не підлягає.

Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції і додаткового правового аналізу не потребують.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 03 грудня 2021 року залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 08 квітня 2021 року.

Головуючий :

Судді :