ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021 року

м. Черкаси

справа № 690/516/19 провадження № 22-ц/821/602/21 категорія 310000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Бородійчука В.Г.,

суддів: Василенко Л.І., Єльцова В.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ватутніського міського суду Черкаської області від 15 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення по сплаті аліментів на утримання дитини.

в с т а н о в и в :

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

25 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення по сплаті аліментів на утримання дитини.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано судом 23 червня 2010 року.

Від вказаного шлюбу мають неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з матір`ю (позивачем у справі).

Рішенням Ватутніського міського суду Черкаської області від 01 червня 2009 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини всіх видів доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 травня 2009 року і до досягнення дитиною повноліття.

Звенигородським відділом ДВС у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження № 39837616 на підставі виконавчого листа № 32-250/2009 від 01 червня 2009 року, виданого Ватутніським міським судом в Черкаській області.

Батько дитини ОСОБА_2 рішення суду не виконує, з червня 2016 року по 01 листопада 2020 року не сплачував аліменти, в результаті чого виникла заборгованість в розмірі 82 810 грн. 07 коп., що свідчить про свідоме ухилення відповідача від сплати аліментів.

Крім того, відповідач не надає будь-яку іншу матеріальну допомогу на утримання сина і не приймає участі у його вихованні, самоусунувся від виконання своїх обов`язків та безвідповідально до них ставиться. Про фізичний і духовний розвиток сина не дбає, чим порушив свої зобов`язання, які закріплені у ст. 180 СК України щодо обов`язку батьків утримати дитину до досягнення ним повноліття.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів виданого Звенигородським відділом ДВС у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) станом на 01 листопада 2020 року в рамках виконавчого провадження утворилася заборгованість у розмірі 82 810 грн. 07 коп. Позивач зазначила, що згідно наведеного нею розрахунку, пеня за порушення аліментних зобов`язань складає 579 369,39 грн., що перевищує суму заборгованості по даному аліментному зобов`язанню, а тому стягнення пені підлягає в межах наявної заборгованості по аліментах в розмірі 82 810,07 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 15 лютого 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01 червня 2016 року по 01 листопада 2020 року на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 40 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 908 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що порушене право позивача повністю відновлено відповідачем внаслідок погашення ним всієї суми заборгованості по аліментам за період з червня 2016 року по 01 листопада 2020 року в загальній сумі 82 810 грн., що свідчить про погіршення його матеріального стану і врахувалося судом.

Встановлюючи розмір пені по аліментах в сумі 40 000 грн. суд вважав, що така сума буде сприяти в подальшому недопущення безпідставної щомісячної несплати аліментів в повному розмірі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 15 лютого 2021 року як незаконне та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що при ухваленні судового рішення суд першої інстанції встановивши, що з вини відповідача виникла заборгованість по сплаті аліментів, підтвердив правильність зробленого розрахунку нарахування пені при подачі позовної заяви, не зробивши будь-якого обгрунтування свого висновку задовольнив позов частково.

Судом не враховано, що позивач має право на стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати відповідачем на її користь аліментів на утримання дитини в розмірі, що не перевищує 100 % заборгованості, тобто в розмірі 82 810,07 грн.

Суд може зменшити розмір неустойки з урахування матеріального та сімейного стану платника аліментів, однак під час розгляду справи суд не врахував, що відповідач в судовому засіданні повідомив, що нової сім`ї не має та проживає і працює в м. Києві, причин несплати аліментів на дитину не надав і не довів відсутність своєї вини в простроченні сплати аліментів на утримання сина та не надав жодних підтверджуючих документів про складний матеріальний стан та зміну сімейного стану, а одноразова сплата боргу по аліментах, який виник по його вині не може бути причиною визнання скрутним матеріальним станом та підставою для зменшення розміру неустойки. За таких обставин, суд в порушення вимог ст. 196 СК України безпідставно зменшив розмір неустойки по аліментах, а тому таке рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про повне задоволення позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від ОСОБА_2 останній зазначив, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції. Під час розгляду справ, суд правильно врахував всі наявні матеріали та надані сторонами докази та зменшив розмір пені по аліментах до 40 000 грн. зазначивши, що стягнення пені носить превентивний характер щодо недопущення в майбутньому несплати аліментів. Відповідач вважає, що підстав для зміни розміру пені по аліментах немає, а суд повно та всебічно дослідив всі матеріли справи та ухвалив законне та обгрунтоване рішення суду.

Відповідь на відзив на апеляційну скаргу

У відповіді на відзив на апеляційну скаргу, що надійшов від ОСОБА_1 зазначено, що доводи приведені у відзиві на апеляційну скаргу не спростовують доводів, що приведені в апеляційній скарзі.

Несплата щомісячно аліментів, свідчить про безвідповідальне ставлення відповідача до виконання судового рішення. ОСОБА_3 не доведено відсутності своєї вини в простроченні сплати аліментів, а відтак пеня за прострочення сплати аліментів підлягає стягненню в розмірі, що не перевищує суму заборгованості по аліментах.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Ч. 6 ст. 19 ЦПК України визначено категорії справ, що відносяться до малозначних.

П. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є в тому числі справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Підстав для застосування положень ч.3 ст. 369 ЦПК України встановлено не було.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Апеляційний суд створив учасникам процесу у даній справі належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, в яких такий рух описаний. Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц від 18 травня 2018 року).

За таких обставин дану справу призначено до розгляду в апеляційному суді в порядку письмового провадження без виклику учасників справи в судове засідання.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 195 СК України передбачено, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не проводилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заборгованості працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом.

Згідно з частиною першою статі 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів необхідно вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Згідно з статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Оцінивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статі 7 СК України).

Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статі 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення статі 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Системне тлумачення вказаних норм дає підстави дійти висновку, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статі 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У Сімейному кодексі України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то у платника аліментів відсутня вина у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, провадження № 61-16670св19.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 22 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена статтею 196 СК України, передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених статтею 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції було встановлено і дану обставину сторони не заперечили, що у Звенигородському відділі ДВС У Черкаській області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавчий лист, виданий на підставі рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 01 червня 2009 року про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј всіх доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 травня 2009 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно довідки-розрахунку Звенигородського відділу ДВС у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) від 18 листопада 2020 року виконавчий документ пред`явлено стягувачем до виконання 16 червня 2009 року.

Згідно матеріалів виконавчого провадження, а саме довідки ПАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» за № 1048 від 29 червня 2016 року (та відповідного запису на виконавчому листі), аліменти утримано із заробітної плати боржника по місцю отримання ним доходів по 23 червня 2016 року.

Заборгованість станом на 23 червня 2016 року становить 1 617 грн. 67 коп. За період з 24 червня 2016 року по 01 листопада 2020 року проведено нарахування, заборгованість ОСОБА_2 за виконавчим документом від 01 листопада 2020 року становить 82 810 грн. 07 коп.

Як вбачається із квитанцій від 23 грудня 2020 року та від 11 січня 2021 року, що визнається представником позивача, відповідач двома платежами 23 грудня 2020 року та 11 січня 2021 року повністю погасив заборгованість по аліментах в сумі 82 811 грн. 00 коп..

Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги частково на суму заборгованості пені по аліментах в розмірі 40 000 грн., суд мотивував свій висновок тим, що відповідач сплатив суму заборгованості за аліментами і станом на момент ухвалення рішення суду такої заборгованості немає. Визначаючи суму пені по аліментах, що дорівнює половині заявленої ціни позову, суд першої інстанції вважав, що такий висновок суду буде сприяти подальшому недопущенню безпідставної несплати аліментів відповідачем та буде достатнім розміром для захисту прав позивача, яка дія в інтересах дитини.

Однак, колегія суддів не може погодитися з таким висновком районного суду, оскільки суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених статтею 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи і дана обставина була встановлена судом та зазначена в мотивувальній частині рішення, відповідач ОСОБА_2 визнав суму заборгованості по аліментах в розмірі 82 810 грн. 07 коп. та, зокрема, визнав позовні вимоги щодо стягнення пені по аліментах на суму 40 000 грн.

В судовому засіданні було встановлено, що сімейний стан відповідача не змінився і нової сім`ї він не створив та проживає з батьками. Крім того, має стабільну роботу у м. Києві та отримує постійний дохід.

Крім того, з матеріалів позовної заяви вбачається, що позивач звернулася до суду з позовом за захистом прав дитини 20 листопада 2020 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду на позовній заяві (а.с. 1). Лише після звернення до суду з позовом, відповідач двома платежами 23 грудня 2020 року та 11 січня 2021 року повністю погасив заборгованість по аліментах в сумі 82 811 грн. 00 коп.. Доказів, що позбавляли його можливості сплачувати аліменти вчасно у визначеному розмірі до судового розгляду справи матеріали справи не містять, що свідчить про неналежне виконання ОСОБА_2 покладених на нього обов`язків щодо виконання рішення суду про сплату аліментів, а відтак відповідачем не спростовано обставину наявності його вини в покладених на нього зобов`язаннях.

Розмір заборгованості по аліментах як і розмір пені по аліментах сторонами визнається, був перевірений районним судом та визнаний правильним.

Відповідно до вимог ЗУ від 26 квітня 2001 року N 2402-III «Про охорону дитинства» визначено охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет. Основні засади державної політики у цій сфері грунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини, та з метою забезпечення прав дитини на такі умови життя, які будуть достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку дитини.

Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України.

Крім того, відповідно до Закону України від 17 травня 2017 року N 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Цей припис підтверджує довід про підвищений захист прав дитини.

В апеляційній скарзі та відповіді на відзив ОСОБА_1 зазначила, що відповідачем не спростовано наявності вини щодо утворення заборгованості по аліментах, а тому для захисту прав дитини, яке є приоритетним при вирішенні спорів в даній категорії справ позивач (яка діє в першу чергу в інтересах дитини) має право на стягнення пені за прострочення сплати відповідачем на її користь аліментів на утримання дитини в розмірі, що не перевищує 100 % заборгованості і що еквівалентно 82 810 грн. 07 коп. Обставин зміни сімейного чи матеріального стану, як і відсутність обставин, які б спростували винність відповідача в утворенні заборгованості судом не встановлено, а отже відсутні були підстави для зменшення пені по аліментах. Сплата заборгованості по аліментах в повному обсязі вже під час судового розгляду справи ніяким чином не впливає на знятті відповідальності з відповідача щодо неналежного виконання своїх обов`язків. Крім того, сплата заборгованості у визначеному розмірі підтверджує ту обставину, що ОСОБА_2 мав можливість сплати аліментів раніше, однак ухилявся від виконання свого обов`язку і лише судовий розгляд справи змусив його здійснити оплату заборгованості.

Відповідач у своєму відзиві на апеляційну скаргу не спростував такі доводи апеляційної скарги лише зазначивши, що стягнення пені по аліментах носить превентивний характер щодо недопущення в майбутньому несплату аліментів.

Однак такі доводи ніяк не спростовують винність відповідача у допущенні ним невиконання зобов`язань за раніше покладеними на нього обов`язками.

Крім того, Верховний Суд у своїх висновках, викладених під час розгляду справ № 461/7406/18 (постанова від 10 лютого 2021 року), № 661/905/19 (постанова від 14 грудня 2020 року) зазначив, що для застосування такої санкції як стягнення пені до платника аліментів можливе за наявності умов: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. В разі наявності таких умов отримувач аліментів має право на стягнення пені в розмірі 100 % заборгованості для забезпечення захисту прав дитини.

Підсумовуючи приведені вище обставини справи та норми права, враховуючи, що внаслідок дослідження та оцінки зібраних доказів судом не в повній мірі враховані приписи норм СК України щодо зменшення розміру пені по аліментах, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового висновку про повне задоволення позовних вимог.

Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 2 ЦПК України).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 12 ЦПК України).

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Згідно вимог ч.ч.1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд апеляційної інстанції вважає, що позивач навела належні докази у підтвердження мотивів своєї позовної заяви, відповідач вказані докази не спростував, а тому доводи позовної заяви та апеляційної скарги підлягають визнанню їх такими, що дають підстави для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язати суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, параграф 23, від 18 липня 2006 року).

Згідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, зокрема, є неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, рішення суду першої інстанції, яке ухвалене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права, до скасування та ухвалення нового про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ватутніського міського суду Черкаської області від 15 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення по сплаті аліментів на утримання дитини в частині стягнення пені за прострочення сплати скасувати та прийняти в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01 червня 2016 року по 01 листопада 2020 року на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 82 810 грн. 07 коп. (вісімдесят дві тисячі вісімсот десять гривень) сім копійок).

Рішення суду в частині стягнення судових витрат залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 13 квітня 2021 року.

Головуючий В.Г. Бородійчук

Судді В.О. Єльцов

Л.І. Василенко