У х в а л а

І м е н е м У к р а ї н и

02 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 161/19476/20

провадження № 61-8970 ск 21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 грудня 2020 року та постанову Волинського апеляційного суду від 08 квітня 2021 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Романовського Валентина Володимировича,

В с т а н о в и в:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області із скаргою на дії державного виконавця, в якій просив суд скасувати постанову державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) Романовського В. В. від 16 листопада 2020 року ВП № 54486650.

УхвалоюЛуцького міськрайонного суду Волинської області у цій справі у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця відмовлено.

Постановою Волинського апеляційного суду від 08 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 грудня 2020 року у цій справі - без змін.

27 травня 2021 року ОСОБА_1 надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 грудня 2020 року та постанову Волинського апеляційного суду від 08 квітня 2021 року.

У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 грудня 2020 року та постанову Волинського апеляційного суду від 08 квітня 2021 року, і ухвалити нове рішення, яким скаргу задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що державний виконавець неправомірно наклав арешт на всі його рахунки. Вважає, що державний виконавець не вчиняв дій стосовно виявлення у нього грошових коштів чи будь-якого майна, а рахунку на який здійснюється надходження коштів по частковому безробіттю взагалі не існує, тому відсутня підстава для винесення постанови про накладення арешту. Крім того, жодних документів, які б підтверджували наявність в нього заборгованості в матеріалах виконавчого провадження немає.

У статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Указану касаційну скаргу подано з пропуском строку на касаційне оскарження, та ОСОБА_1 порушує клопотання про поновлення цього строку з посиланням на те, що копію повного тексту оскаржуваної постанови Волинського апеляційного суду від 08 квітня 2021 року отримано ним лише 27 квітня 2021 року.

На підтвердження дати отримання вказаного рішення суду апеляційної інстанції надано, копію конверта із штрихкодовим ідентифікатором 396 (відправник - Волинський апеляційний суд, отримувач - ОСОБА_1 ), з якого убачається, що відповідне судове рішення отримано заявником 27 квітня 2021 року.

Наведені підстави та обставини вказують на відсутність зловживань заявником його процесуальними правами та, відповідно, свідчать про поважність причин пропуску строку для подання касаційної скарги.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду приходить до висновку про необхідність задоволення заявленого клопотання.

Розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження ухвал судів першої та апеляційної інстанцій, визначених в пунктах 2, 3 частини першої цієї статті ЦПК є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанцій, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 листопада 2016 року у цивільній справі № 161/7017/15-ц стягненно з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 801 925,68 грн; стягнено з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 42 028,88 грн судового збору.

На виконання вказаного рішення суду 24 березня 2017 року було видано виконавчий лист, який перебуває на примусовому виконанні у Першому відділі державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), виконавче провадження № 54486650.

На ім`я боржника ОСОБА_1 у АТ «Ощадбанк» відкритий картковий рахунок НОМЕР_1 .

Згідно з випискою по цьому картковому рахунку у липні - жовтні 2020 року на рахунок надходили платежі з призначенням - допомога по частковому безробіттю на період карантину відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2020 року № 306.

Постановою державного виконавця Романовського В. В. від 16 листопада 2020 року ВП № 54486650 накладено арешт на грошові кошти боржника, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику, у межах суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів у розмірі 3 128 619,01 грн.

У разі невиконання боржником рішення суду добровільно, державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти боржника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено. Зазначений висновок узгоджується правовим висновком, викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року в справі № 905/361/19.

Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, про те, що виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладати арешт, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Висновки судів попередніх інстанцій є обґрунтованими, оскільки вони відповідають нормам чинного законодавства, якими регулюються спірні правовідносини, а також фактичним обставинам справи, встановленим судами на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження наданих доказів.

Доводи касаційної скарги про те, що державний виконавець не вчиняв дій стосовно виявлення у нього грошових коштів чи будь-якого майна, а рахунка на який здійснюється надходження коштів по частковому безробіттю взагалі не існує, є безпідставними, оскільки вони спростовуються обставинами встановленими судами попередніх інстанцій.

Крім того, постановою державного виконавця від 22 грудня 2020 року ВП № 54486650, після отримання відповідного документального підтвердження походження коштів, арешт із вищезазначеного рахунку було знято.

У зв`язку із вищезазначеним, Верховний Суд вважає, що відсутні підстави для скасування ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 грудня 2020 року та постанови Волинського апеляційного суду від 08 квітня 2021 року.

Із змісту касаційної скарги, вбачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 грудня 2020 року та постанови Волинського апеляційного суду від 08 квітня 2021 року.

У відповідності до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись частинами четвертою-шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

У х в а л и в:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 грудня 2020 року та постанови Волинського апеляційного суду від 08 квітня 2021 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 грудня 2020 року та постанову Волинського апеляційного суду від 08 квітня 2021 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Романовського Валентина Володимировича.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук