ПОСТАНОВА

іменем України

10 серпня 2021 року м. Кропивницький

справа № 398/1712/20

провадження № 22-ц/4809/1072/21

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Черненка В.В.

за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 березня 2021 року у складі судді Крімченко С.А.,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

В обґрунтування заявленого позову посилалася на те, що 06 жовтня 2012 року між нею та ОСОБА_2 був укладений договір позики, за умовами якого позивач передав у борг 2000 доларів США зі сплатою 2% в місяць. Борг відповідач зобов`язався повернути за першою вимогою позикодавця. На підтвердження укладення договору позики відповідач в день отримання коштів власноруч написала розписку, якою підтвердила факт отримання коштів у позику та зобов`язання їх повернути. У подальшому, 06 березня 2013 року відповідач взяв у позику ще 1000 доларів США, 06 квітня 2013 року відповідач взяв у позику ще 1000 доларів США, 06 вересня 2013 року відповідач взяв у позику ще 1000 доларів США. 06 жовтня 2013 року відповідач взяв у позику ще 1000 доларів США. В загальному розмірі позивач надав відповідачеві позику у розмірі 6000 доларів США. У червні 2020 року позивач письмово звернувся до відповідача із вимогою про повернення суми позики, але відповідач борг не повернув та на теперішній час ухиляється від виконання обов`язків згідно до укладеного договору позики - повернення боргу та сплати процентів. Посилаючись на зазначені обставини просила суд стягнути з відповідача на її користь борг в сумі 6000 доларів США за договором позики та процентів за договором позики в сумі 6840 доларів США.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 березня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у сумі 6000 доларів США та відсотки за користування коштами в сумі 3659, 50 доларів США. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Сторони у судове засідання апеляційного суду не з`явилися. Про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили.

ОСОБА_1 направила заяву про розгляд справи без її участі (а.с.81).

Колегія суддів постановила ухвалу про слухання справи у відсутності сторін на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що 06 жовтня 2012 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_1 передала, а ОСОБА_2 отримала у борг 2000 доларів США зі сплатою 2% в місяць (а.с.19).

Як убачається з написаної ОСОБА_2 розписки вона зобов`язалася повернути борг за першою вимогою. Також зазначено , що відповідач 06 жовтня 2013 року взяв у позику у ОСОБА_1 ще 1000 доларів США, 06 березня 2013 року ще 1000 доларів США, 06 квітня 2013 року ще 1000 доларів США, 06 вересня 2013 року ще 1000 доларів США, 06 жовтня 2013 року ще 1000 доларів США. Всього відповідач отримав у позику 6000 доларів США.

Відповідно до вимоги від 01 червня 2020 року ОСОБА_1 звернулася письмово до відповідача про повернення суми позики ( а.с.7,9) .

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції дійшов виходив з того, що відповідач не виконав зобов`язання з повернення грошових коштів за договором позики, а тому вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з такого.

Між сторонами виникли правовіднони із зобов`язання по договору позики, які регулюються нормами ЦК України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з вимогами ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками ст.1046 ЦК України

Частина 2 ст. 1047 ЦК України передбачає, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що: «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі №464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується належними, допустимими та достатніми доказами, що між сторонами існує зобов`язання із позики.При цьому, розписка містить зобов`язання про повернення боргу позичальником по першій вимозі кредитора.

Зокрема, наявність у ОСОБА_1 оригіналу боргової розписки підтверджує як факт укладення договору позики між сторонами та отримання позики відповідачем, так і те, що боргове зобов`язання не виконане.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Враховуючи ту обставину, що відповідач не виконав зобов`язання з повернення грошових коштів за договором позики у сумі 6000 доларів США, колегія суддів погоджується з висновком суду про задоволення вимоги позивача в цій частині.

Крім того, у розписці ОСОБА_2 зобов`язалася щомісяця сплачувати позикодавцю 2% щомісяця за користування позикою в сумі 2000 доларів США з 06 жовтня 2012 року.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Враховуючи те, що відповідно до розписки ОСОБА_2 зобов`язалася щомісяця сплачувати позикодавцю відсотки за користування позикою 2% щомісяця, що становить 40 доларів США від суми позики 2000 доларів США та на інші позичені кошти позивачка не заявляє вимогу про нарахування та стягнення відсотків, колегія суддів погоджується із наведеним у судовому рішення розрахунком відсотків, який охоплює період у 91 місяць з 06 жовтня 20212 року по 01 червня 2020 року та складає: 91 місяць х 40 доларів США = 3640 доларів США. 26 днів х 0,75 = 19,5 доларів США (30 днів: 40 доларів США= 0,75 центів відсотки за один день), а всього 3659, 50 доларів США.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому на підставі статті 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 березня 2021 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 серпня 2021 року.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді C.М. Єгорова

В.В. Черненко