ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/774/21
Провадження № 2/210/872/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"06" серпня 2021 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Чайкіної О.В.,

за участі секретаря судового засідання Перог Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 ,третя особа без самостійних вимог Виконавчий комітет Металургійної районної у місті ради про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог та рух справи

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа Відділ реєстрації місця проживання громадян виконкому Металургійної районної у місті Ради про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні житловим приміщенням, за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовують тим, що їм згідно свідоцтва №1158 про право власності на житло, видане 10 грудня 1999 року органом приватизації Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської Ради народних депутатів, належить на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_1 . Нерухомість зареєстрована Криворізьким бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу за №182П-26. У вказаній квартирі значаться зареєстрованими: позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 .

Відповідач у справі ОСОБА_4 не мешкає у даній квартирі з березня 2015 р., особистих речей у спірному приміщенні немає, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . У зв`язку з чим, позивачі звернулись до суду та просить позов задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 12 квітня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 04 серпня 2021 року, не змініючи пдістави позову, посилаючись на вказані вище обставини та статтю 41 Конституції України, статті 317, 386, 391, 405 ЦК України, статтю 156 ЖК України просили суд зняти з реєстрації місця проживання відповідача за адресою: АДРЕСА_1 .

Узагальнений виклад позицій учасників справи

Від позивачів через канцелярію суду надійшли заяви, в якій останні зазначили, що позов підтримують у повному обсязі та просять розглядати справу без їх участі за наявними в справі матеріалами у зв`язку з карантинними обмеженнями.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечує.

Представником відповідача подана заява про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує.

Під час судового розгляду представник відповідача адвокат Гуленко В.Ю. позов визнала, надала пояснення, згідно яких Відповідач вже понад п"ять років мешкає в іншій державі, наміру повернутись не має, позов визнає у повному обсязі. Його реєстрація у квартирі АДРЕСА_1 створює перешкоди іншим співвласникам, які мають сплачувати комунальні послуги. У іншій спосіб, а саме самостійно знятись з реєстрації відповідач не має можливості.

Представник третьої особи по справі Відділ реєстрації місця проживання громадян виконкому Металургійної районної у місті Ради в судовому засіданні присутній не був, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини, встановлені судом

Відповідно до свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло, виданого 10 грудня 1999 року органом приватизації Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської Ради народних депутатів, уповноваженим власником квартири АДРЕСА_1 являється позивач ОСОБА_2 , члени сім"ї: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 . (а.с.16).

Нерухомість зареєстрована Криворізьким бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу за №182П-26, що підтверджується технічним паспортом на квартиру, уповноважений власник - ОСОБА_2 (а.с.16 зворот).

Відповідно до копії додатку посвідчення особи з перекладом з івриту на українську мову, що міститься в матеріалах справи, відповідач ОСОБА_4 мешкає за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.18-19).

Відповідно до Акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 14.01.2021 року, який підписаний жителями будинку АДРЕСА_1 , складений вказаний акт про те, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з березня 2015 року по теперішній час фактично не проживає за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 17).

Згідно довідки № 188749 від 11 червня 2021 року, виданої КП ДОР "Криворізьке Бюро технічної інвентаризації" позивачу ОСОБА_2 відповідно до даних архівної справи станом на 31.12.2012 року належить частка квартири за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано спільну сумісну власність в КП ДОР "Криворізьке БТІ", в реєстровій книзі 182П-26.

Підстава набуття спільної сумісної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , - свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 , видане 10.12.1999р. Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської ради згідно з розпорядження № Дз-837 від 28.10.1999р.

Враховуючи, що реєстрація права власності на нерухоме майно - житлову квартиру, мала місце до 31.12.2012 року відомості про об"єкт в реєстрі нерухомоті відсутні.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин 4-5 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Так, зміст позовних вимог зводиться до захисту прав позивачів як співвласників спірної житлової квартири від порушень з боку відповідача, який зареєстрований у цій же квартирі, шляхом зняття його з реєстрації.

Відповідно до статті 47 Конституції Україникожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 9 ЖК УРСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку.

Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України визначено, що право власності це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За приписами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (ч.1,2 ст. 355 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

За змістом статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном.

Крім того, згідно з статтею 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20) дійшла таких висновків.

Правова позиція Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) відповідно до пункту 1 статті 8 Конвенції гарантує кожній особі, крім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі Gillow v. the U.K. від 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення ЄСПЛ у справі Larkos v. Cyprus від 18 лютого 1999 року).

Будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку.

Дійсна сутність відповідних позовних вимог має оцінюватись судом виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише тільки з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими.

Водночас відповідно до статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

У зв`язку із цим, відповідно до статті 16 ЦК України вимоги про зняття особи з реєстрації за місцем проживання можливе лише при вирішенні спору про житлові права.

Висновки за результатами розгляду справи

Як вбачається з матеріалів справи, сторони у справі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (позивачі) та ОСОБА_4 (відповідач) являються співвласниками квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Частина перша статті 16 ЦК України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересую Разом з тим, відповідно до частини третьої статті 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частини другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу, зокрема відмовити у захисті права, яким особа зловживала.

Ураховуючи викладене, суд вважає, що позов про зняття з реєстраційного обліку відповідача, без зазначення яким чином останній порушує право позивачів на володіння своїм майном, не підлягає задоволенню, оскільки зазначений позов спрямований на одержання судового захисту права, яким особа зловживала.

ОСОБА_4 є законним володільцем (на праві спільної сумісної власності) частини спірної квартири, підстав для позбавлення його власності немає.

Заявлена у цій справі вимога про зняття з реєстраційного обліку місця проживання відповідача у вказаній квартирі не може бути задоволена у розумінні статті 16 ЦК України, оскільки поняття «зняття з реєстрації» нерозривно пов`язане з поняттям «житлові права» (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила таке користування, виселення із займаного приміщення та інше).

За змістом статті 346 ЦК України право власності припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна;) викупу пам`яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника; визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави.

Згідно з частинами 1, 3 статті 347 ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. У разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести обставини, за яких співвласник може бути обмежений у здійсненні права власності.

Отже в судовому засіданні було встановлено, що відповідач ОСОБА_4 не проживає тривалий час у спірній квартирі у зв`язку з обранням іншого постійного місця проживання, разом із тим відповідач є співвласником спірної квартири.

Під час судового розгляду не встановлено, що право спільної сумісної власності за ОСОБА_4 до теперішнього часу не припинено у встановленому законодавством порядку, тому підстав для зняття його з реєстрації не вбачається.За таких обставин, суд, враховуючи положення статті 206 ЦПК України вважає, що визнання позову стороною відповідача порушує його законні права як співвласника.

Крім того, відповідач не позбавлений самостійно, а так само і через свого представника подати заяву про зняття з реєстрації, оскільки він як співвласник самостійно роззпоряджається своїми правами, у тому числі й щодо користування спірної квартири.

Посилання позивачів на ті обставини, що реєстрація відповідача, який є співвласником квартири, є перешкодою в реалізаціїї прав, зокрема в частині отримання субсидії, суд також відхиляє, оскільки позивачі не позбавлені права на пред"явлення позову в частині виділення часток у праві спільної сумісної власності, а так само і пред"явити уповноваженому органу з питань призначення субсидій докази перебування співвласниками за межами України, або акт про фактичне непроживання.

Таким чином, враховуючи обставини, викладені в матеріалах справи та наданими доказами, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 необґрунтовані та не підлягають задоволенню. У зазначеному випадку обраний спосіб захисту призводить до порушення прав співвласника, який не позбавлений права самосітйно вирішити питання про зняття з реєстрації, надавши відповідну заяву особисто, або через представника.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 9, 71, 72 ЖК Української РСР, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 383, 391 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 80, 81, 89, 228-229, 263, 265, 280-283, 288 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 ,третя особа без самостійних вимог Виконавчий комітет Металургійної районної у місті ради про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні житловим приміщенням - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до п.15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть ознайомитись з судовим рішенням на офіційному веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень. Веб-адреса сторінки: http://reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

- позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

- позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

- відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

- третя особа: Виконавчий комітет Металургійної районної у місті ради (50069, м. Кривий Ріг, пр. Миру, 42).

Суддя: О. В. Чайкіна