КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2021 року місто Київ.

Справа 362/1310/21

Апеляційне провадження № 22-ц/824/11138/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Суддя-доповідач Желепа О.В.

суддів Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Васильківського районного суду Київської області від 24 травня 2021 року (ухвалене в складі судді Лебідь-Гавенко Г.М., повний текст рішення виготовлено 31 травня 2021 року)

в справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк (далі-АТ КБ) «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом в порядку цивільного судочинства в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 23.03.2010 року у розмірі 49313,31 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що між ним та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №б/н від 23.03.2010 року, згідно якого ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який належним чином не виконується, внаслідок чого станом на 04 січня 2021 року утворилась заборгованість у розмірі - 49 313,31 грн., яка складається з: 39 793,47 грн. - тіло кредиту; 39 793,47 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредиту; 9 519,84 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 травня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту на підставі кредитного договору №б/н від 23.03.2010 року у розмірі 39 793,47 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 2 270,00 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням , АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення відсотків та ухвалити нове рішення в цій частині, яким позов задовольнити повністю. Вважає, що оскаржуване рішення є незаконне, постановлене з порушеннями норм процесуального права та невідповідності висновків суду обставинам справи, що призвело до ухвалення необґрунтованого і незаконного рішення суду. Судом першої інстанції неправильно визначений характер правовідносин між сторонами, неправильно застосовано закон, що їх регулює, не повно досліджено матеріали справи та не надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що до позову позивачем окрім анкети заяви, в якій відповідач погоджувався на всі умови банку, було надано довідку про кредитування. Суд не врахував, що відповідач активно користувався карткою, що підтверджено випискою по рахунку. Судом не враховано висновки Верховного Суду в справах № 153/1334/16 та № 755/7704/2015, а також не наведено власного розрахунку заборгованості.

Ухвалою від 05 липня 2021 року Київським апеляційним судом відкрито апеляційне провадження в даній справі та надано учасникам справи 5-ти денний строк з моменту отримання ухвали для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Станом на 11 серпня 2021 року відзиву на апеляційну скаргу від учасників справи до суду не надходило.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд вважав встановленими такі обставини.

23 березня 2010 року ОСОБА_2 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала Анкету-заяву № б/н, згідно якої остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті складає між банком та відповідачем Договір приєднання у розумінні ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Відповідно до умов укладеного договору він складається із заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг й Правил користування платіжною карткою.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с.15).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 04 січня 2020 року становить - 49 313,31 грн., яка складається з: 39 793,47 грн. - тіло кредиту; 39 793,47 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредиту; 9 519,84 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. (а.с.5-11).

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

АТ КБ «Приватбанк» на підтвердження факту виконання своїх зобов`язань за договором б/н від 23 березня 2010 року , надано виписку з карткових рахунків ОСОБА_1 :№картки НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 , а також довідку про зміну кредитування та довідку про умови кредитування по договору SAMDN50ОТС002927343, ІПН НОМЕР_4 , ОСОБА_3 .

Надана позивачем виписка по рахунках та довідка про кредитування, не являється належним та допустимим доказом, щодо виконання позивачем своїх зобов`язань, а саме надання відповідачу грошових коштів у розмірі та умовах встановлених договором б/н від 23 березня 2010 року, за яким позивач просить стягнути заборгованість з відповідача, оскільки з наданих позивачем документів не можливо встановити правовий зв`язок, між підписаною анкетою-заявою та іншими доказами в яких відсутнє посилання на договір від 23 березня 2010 року.

Отже районний суд встановив, що позивачем недоведено погодження розміру відсотків, у розмірі зазначеному позивачем в позовній заяві, за тим договором на підставі якого подано позов.

Дослідивши надані до суду позивачем докази, колегія суддів дійшла висновку, що позивач не довів погодження з відповідачем розміру відсотків за користування кредитними коштами по договору, на підставі якого звернувся з позовом.

Доводи банку про те, що підписавши анкету - заяву та довідку про кредитування, відповідач погодився на всі істотні умови кредитного договору, які були викладені в умовах та правилах на час його укладення та які банк в подальшому буде змінювати на власний розсуд, колегія суддів не приймає з огляду на те, що наявна в справі виписка по рахунках боржника містить посилання на договір без номера, про те в ній не зазначено, від якої дати договір. Довідка про кредитування на яку посилається позивач також містить посилання на інший договір.

Ні витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», ні витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису ОСОБА_1 .

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як зазначила Велика Палата Верховного суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Таких доказів позивачем суду першої інстанції надано не було.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд першої інстанції вірно встановив, що належних доказів погодження з відповідачем розміру відсотків за користування кредитом, по договору на підставі якого подано позов суду надано не було.

Разом з тим позивач не позбавлений права звернутись до суду про стягнення боргу за іншим договором на який є посилання в довідці про кредитування.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не надав належної оцінки виписці про рух коштів, колегія суддів не приймає з таких підстав.

Виписка по рахунку, на яку позивач посилається як на доказ отримання кредиту не є доказом отримання такого за тим договором, за яким позивається позивач. У виписці тільки зазначено, станом на яку дату вона сформована, але не зазначено за договором, від якої дати, а тому колегія суддів погоджується з тією оцінкою, яку надав суд першої інстанції такому доказу.

Суд вірно встановив, що при таких доказах та відсутності зв`язку між анкетою-заявою, та іншими поданими доказами, неможливо взагалі встановити, чи картки по яких показано рух коштів є кредитними, чи виплатними, за якими відповідач використовував власні кошти.

Сам по собі розрахунок заборгованості без надання доказів про те, які умови кредитування досягнуто між сторонами на час укладення договору, не дозволяють перевірити правильність такого розрахунку та розмір заборгованості.

В наданому позивачем витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» зазначені декілька видів тарифів, які містять різні умови та відсоткові ставки за користування кредитним коштами. Відповідач не підписував жодні тарифи та умови.

Доводи апеляційної скарги в частині посилання на норми права, якими врегульовано стягнення пені є недоречними, оскільки за обставинами даної справи позовних вимог про стягнення пені не заявлялось.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення відсотків є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому скарга позивача задоволенню не підлягає.

Рішення в частині задоволення вимог про стягнення суми кредиту не оскаржено , тому не переглядається апеляційним судом.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат судом першої інстанції. Судові витрати у виді судового збору за подачу апеляційної скарги покладено на особу, яка оскаржила рішення. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у апеляційному суді.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» -залишити без задоволення.

Рішення Васильківського районного суду Київської області від 24 травня 2021 року в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення відсотків залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 11 серпня 2021 року.

Судді: О.В. Желепа

В.А. Кравець

О.Ф. Мазурик