Справа № 242/794/21
Провадження № 2/242/566/21
РІШЕННЯ

Іменем України

09 серпня 2021 року Селидівський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Владимирської І.М., за участі секретаря Гандзюк К.С., за участю представника позивача ОСОБА_1 , представників відовідача Бережної Д.М., Пефстиць М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в місті м. Селидове Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Авдіївської міської військово-цивільної адміністрації Покровського району Донецької області про усунення перешкод у використанні майна, -

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Авдіївської міської військово-цивільної адміністрації Покровського району Донецької області про усунення перешкод у використанні майна. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно договору купівлі-продажу від 21.12.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Авдіївського міського нотаріального округу Донецької області, позивачем було придбано трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальна площа квартири 55,6 кв.м., житлова площа 45,2 кв.м. Однак, з причин неналежного стану вищевказаної квартири, а саме зруйнованої міжкімнатної перегородки, та необхідності проведення часткового ремонту, позивачем було зменшено загальний розмір квартири на 2 кв.м., та житлової площі на 4,6 кв.м. Таким чином, зазначена квартира складається з двох кімнат, загальною площею 55,4 кв.м., житловою площею 40,6 кв.м. Державна реєстрація купівлі-продажу квартири квартири, зміни кількості кімнат та квадратури квартири зареєстровані належним чином, що підтверджуються витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Однак, згідно акту від 22.02.2019 року вищевказану квартиру визнано такою, що не може використовуватись як житлова. 30.11.2020 року позивач звернувся до ВЦА м. Авдіївка з заявою про виведення квартири АДРЕСА_1 з житлової та переведення її в нежитлову. 08.12.2020 року ВЦА м. Авдіївка повідомлено про відсутність у ВЦА м. Авдіївка повноважень для переведення приміщень з житлових в нежитлові. З причин неможливості використовувати приміщення квартири як житлову, позивач бажає її використовувати як нежитлову для здійснення підприємницької діяльністі. Однак без рішення суду про усунення перешкод у використанні власного майна, позивач не може отримати дозвіл на відкриття аптеки-оптики. У зв`язку з тим, що в м. Авдіївка відсутні органи місцевого самоврядування, які б могли прийняти рішення про переведення квартири з житлової в нежитлову, позивач позбавлений можливості використовувати приміщення квартири як нежитлове на власний розсуд. Просить суд усунути перешкоди у використанні власним майном засобом визнання квартири АДРЕСА_1 нежитловим приміщенням; визнати квартиру АДРЕСА_1 нежитловим приміщенням.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 12 лютого 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд.

Позивач в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій просить суд слухати справу у його відстуність, позовні вимоги підтримав.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, пославшись у їх обґрунтування на обставини, викладені у позові. В подальшому надав до суду заяву, в якій просить суд слухати справу у його відсутність.

Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнали, не заперечували проти їх задоволення. Відділом архітектури та містобудування Авдіївської міської військово-цивільної адміністрації Покровського району Донецької області надано до суду письмові пояснення, в яких зазначено, що порядок реконструкції квартир в нежитлові приміщення регулюються Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», який передбачає етапи реконструкції, а саме: 1. отримання містобудівних умов та обмежень; 2. Подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт; 3. прийняття в експлуатацію; 4. оформлення права власності на реконструйоване нежитлове приміщення. В судовому засіданні представник відповідача зазначив, що навіть якщо суд прийме рішення на користь позивача, останній буде позбавлений можливості переоформити квартиру, отримати декларацію, без проходження вищезазначених етапів; існує досудовий порядок вирішення питання, яким позивач не скористався. В подальшому надано до суду заяву, в якій просить суд слухати справу у їх відсутність.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

Згідно договору купівлі-продажу від 21.12.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Авдіївського міського нотаріального округу Донецької області Василенко В.А., ОСОБА_3 продала, ОСОБА_2 купив квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (загальна площа 55,6 кв.м., житлова площа 45,2 кв.м). Зареєстровано у реєстрі за № 5083.

Згідно технічного паспорта, виданого Селидівським бюро технічної інвентаризації, власником квартири за адресою АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 (загальна площа 55,4 кв.м., житлова площа 40,6 кв.м).

Згідно витягу Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 132054638 від 25.07.2018 р., квартира за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа 55,4 кв.м., житлова площа 40,6 кв.м., зареєстрована як об`єкт житлової нерухомості.

Згідно довідки № 288 від 06.07.2018 року, виданої КП «Селидівське бюро технічної інвентаризації», квартира за адресою: АДРЕСА_2 , складає загальна площа -55,4 кв.м., житлова площа 40,6 кв.м. Квартира складається з двох жилих кімнат. Зміна загальної (зменшення на 0,2 кв.м.) та житлової (зменшення на 4,6 кв.м.) площі, зміна кількості житлових кімнат (було три житлових кімнати тепер двокімнатна квартира) квартири АДРЕСА_1 не є самовільною відповідно п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затверджено Наказом Держбуду України від 24.05.2001 р. № 127, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 р. за № 582/5773.

Згідно акту обстеження від 11.12.2018 року, складеного Авдіївським РЕМ, квартира за адресою АДРЕСА_2 не житлова, лічильник відсутній, електроенергію відсутня.

Згідно акту обстеження технічного стану від 22.02.2019 року, складеного комісією: заступника керівника ВЦА м. Авдіївка Донецької області Шахова Р.; начальника УРМГ ВЦА м. Авдіївка Донецької області Самборської О.; головного спеціаліста юриста УРМГ Гордієнко І.; начальника Ясинуватського районного управління Головного управління Держпродспоживслужби в Донецькій області Бондарук О.; начальника житлово-експлуатаційної дільниці № 5 КП «Служба єдиного замовника» Авдіївської міської ради Єніна А.; заступника начальника загону з організації Запобігання надзвичайним ситуаціям ДПРЗ-15 ГУ ДСНС України в Донецькій області Зоненко С.; начальника юридичного відділу ВЦА м. авдіївка Донецької області Парамзіної Т., на підставі Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» комісією вирішено, що квартира АДРЕСА_1 не відповідає санітарно - технічним вимогам та непридатна для проживання.

Згідно листа № К-0084-1.7 від 27.02.2019 року Військово-цивільна адміністрація м. Авдіївка Донецької області повідомила ОСОБА_2 , що 21.02.2019 року комісією з обстеження стану житлових будинків з метою встановлення відповідності їх санітарно-технічних нормам, визнання житлових будинків і житлових приміщень непридатними для проживання було проведено обстеження кв. АДРЕСА_1 з метою встановлення відповідності її санітарно-технічним нормам, вищевказана квартира не відповідає санітарно-технічним вимогам та непридатна для проживання.

Згідно листа № К-1098-1.7 від 08.12.2020 року Військово-цивільна адміністрація м. Авдіївка Донецької області повідомила ОСОБА_2 , що у ВЦА м. Авдіївка відсутні повноважень для переведення житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 у нежитлове.

Стаття 321 Цивільного кодексу України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Право приватної власності є непорушним. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до змісту положень статей 11,15 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів встановлений статтею 16 ЦК України.

Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Як правило, спосіб захисту порушеного права визначено законом.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в статті 16 ЦК України.

У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становиша, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все, спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що позивач звернувся до суду з вимогою про усунення відповідачем перешкод у використанні його майном, засобом визнання квартири АДРЕСА_1 нежитловим приміщенням. Однак, суд звертає увагу, що причино-наслідковий зв`язок між усунення перешкод у використанні майном позивача та діями Авдіївської міської військово-цивільної адміністрації Покровського району Донецької області не встановлено.

Суд приходить до висновку, що у позивача ОСОБА_2 не було підстав для пред`явлення вимоги про усунення перешкод в користуванні майном, оскільки належними і допустимими доказами не доведено, як саме відповідач перешкоджає йому користуватись майном, що є підставою для відмови в задоволенні цієї частини позовних вимог за безпідставністю заявлених вимог.

Вирішуючи позовні вимоги про визнати квартири нежитловим приміщенням, суд виходить з наступного.

У ст. 7 та 8 ЖК УРСР зазначено що, непридатні для проживання жилі будинки і жилі приміщення переобладнуються для використання в інших цілях або такі будинки зносяться за рішенням виконавчого комітету обласної, міської (міста республіканського підпорядкування) Ради народних депутатів.

Переведення придатних для проживання жилих будинків і жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду в нежилі, як правило, не допускається. У виняткових випадках переведення жилих будинків і жилих приміщень у нежилі може здійснюватися за рішенням органів, зазначених у частині другій статті 7 цього Кодексу.

У ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року №280/97-ВР визначено повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв`язку. Зокрема, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать управління об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» проектна документація на будівництво об`єктів розробляється у встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил та затверджується замовником.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що замовник має право виконувати будівельні роботи після: подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (CCI), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорту та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України; видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об`єктів, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (ССЗ) наслідками.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 39 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було роз`яснено позивачу, що існує встановлений порядок переведення житлового приміщення в нежитлове. Позивач не скористався досудовим порядком вирішення даного питання, а тому позовні вимоги є передчасними, позивачем не було вжито всіх можливих засобів досудового врегулювання спору.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд не приймає визнання відповідачем позовних вимог, оскільки данний позов суперечить вимогам закону.

Виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, приймаючи до уваги наявні у матеріалах справи письмові докази, враховуючи обґрунтування позову, суд приходить до висновку, що підстави для визнання квартири АДРЕСА_1 нежитловим приміщенням відсутні, позовні вимоги ОСОБА_2 не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263 265, 268 ЦПК України, суд,

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Авдіївської міської військово-цивільної адміністрації Покровського району Донецької області про усунення перешкод у використанні майна відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Селидівський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а після її функціонування, безпосередньо до Донецького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.М. Владимирська