судді Київського апеляційного суду Пікуль А.А.
за апеляційною скаргою адвоката Дяченка Ігоря Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 08 липня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Танащук Олесі Миколаївни, заінтересована особа: ОСОБА_2 , про визнання неправомірними дій старшого державного виконавця, визнання незаконною та скасування постанови
Короткий виклад історії справи
У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Танащук О. М., заінтересована особа: ОСОБА_2 , про визнання неправомірними дій старшого державного виконавця, визнання незаконною та скасування постанови (т. 6, а. с. 43-58).
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 08 липня 2021 року скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Танащук О. М., заінтересована особа: ОСОБА_2 , про визнання неправомірними дій старшого державного виконавця, визнання незаконною та скасування постанови, повернуто без розгляду, оскільки при зверненні скаржником не долучено доказів надіслання а/або надання іншим учасникам справи копії скарги, що зумовлює застосування наслідків, передбачених ч. 4 ст. 183 ЦПК.
Не погодившись з ухвалою суду адвокат Дяченко І. В.. який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення необґрунтованої ухвали, просить її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду скарги.
Позиція колегії суддів Київського апеляційного суду
Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦПК України письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником. До заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).
Суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду (ч. 4 ст.183 ЦПК України).
Разом із тим, розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» передбачає можливість звернення сторін виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.
У ч. 1 ст. 446 ЦПК України встановлено, що процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.
Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вони вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» судам роз`яснено, що скарги мають відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбачених положеннями ЦПК України і ГПК України та містити відомості, перелічені у ч. 4 ст. 74 Закону «Про виконавче провадження».
За змістом п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року; «Беллет проти Франції» від 04 грудня 1995 року).
Отже право на справедливий судовий розгляд, закріплене у п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Частина 2 ст. 183 § 2 «Заяви з процесуальних питань» глави 1 Розділу III «Позовне провадження» ЦПК України регулюються загальні вимоги щодо форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення, які подаються виключно з процесуальних питань при розгляді справ позовного провадження, в тому числі на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень.
Разом із тим, вказана процесуальна норма не стосуються та не регулює питання подачі саме скарги на рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення.
Вказані процесуальні правовідносини регулюються розділом VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень», який встановлює окремий процесуальний режим розгляду відповідних справ.
А тому до скарг, якими ініціюється початок провадження у справі на дії виконавця, застосовуються загальні положення позовного провадження, у тому числі, залишення скарги без руху, якщо є для цього підстави, а не її повернення.
Вирішуючи питання суд першої інстанції не урахував висновків Верховного Суду щодо застосування ст. 183 ЦПК України.
Ураховуючи викладене у контексті положень ст. 379 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку про те, оскаржувану ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, слід скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Підстави та мотиви для висловлення окремої думки
За правилами ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦПК України письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником. До заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).
Суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду (ч. 4 ст.183 ЦПК України).
Указана стаття (ст. 183 ЦПК) знаходиться у Розділі III ЦПК України "Позовне провадження".
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини для цілей статті 6 (Конвенції) виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, п.40).
Статтею 447 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Згідно з положеннями спеціальної процесуальної норми, якою урегульовано вирішення питання подання скарги - ст. 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.
Положень щодо направлення копії скарги учасникам справи, які на даній стадії судового розгляду мають статус стягувача та боржника, указана спеціальна норма не містить.
Водночас, відповідно до положень ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.
З огляду на викладені положення процесуального законодавства у їх сукупності та системному зв`язку, доходжу наступних висновків.
Право на звернення із скаргою до суду, подання скарги та строки для звернення зі скаргою, порядок розгляду скарги визначені статтями 447-450 ЦПК України розділу VII ЦПК України, який має назву «Судовий контроль за виконанням судових рішень».
Однак обов`язкових вимог щодо форми та змісту скарги, поданої в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, розділом VII ЦПК України не визначено.
Обов`язок суду щодо надсилання копії скарги, учасникам справи (провадження) відсутній.
Відповідно до положень ст. 14 Закону України "Про виконавче провадження" учасниками виконавчого провадження є, зокрема, виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання.
За правилами ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження" сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
Разом з тим, статтею 183 ЦПК України визначено загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення.
Відповідно до абзацу 2 ч. 2 ст.183 ЦПК України, до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).
З викладеного убачається, що цивільно-процесуальним законодавством, ч. 2 ст. 183 ЦПК України, передбачено обов`язкове подання до скарги, поданої в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, доказів її надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).
Використані у даній процесуальній нормі юридичні терміни вказують на це чітко і однозначно.
Такий взаємозв`язок процесуальних норм є цілком логічним та забезпечує дотримання принципу доступу до правосуддя на завершальній стадії судового розгляду - виконання рішення.
Як вже зазначено вище, Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року; «Беллет проти Франції» від 04 грудня 1995 року).
У даному випадку положення ч. 2 ст. 183 ЦПК України забезпечують дотримання права на справедливий судовий розгляд, оскільки забезпечують право учасника справи (виконавчого провадження) знати про існування та зміст скарги на стадії виконання судового рішення.
Як вже зазначено вище, оскільки у розділі VII ЦПК України законодавцем не визначено вимог до форми та змісту скарги, при поданні такої скарги слід керуватись загальними вимогами, передбаченими ст. 183 ЦПК України. При цьому ч. 2 ст. 183 ЦПК України прямо вказує на те, що зазначені вимоги стосуються скарг, які подаються в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень.
З огляду на викладене вважаю, що доводи апеляційної скарги про те, що положення ст. 183 ЦПК України застосовуються до заяв процесуальних питань, зокрема письмових заяв, клопотань та заперечень, а не скарги, яка виступає самостійним процесуальним документом, підлягали відхиленню, а подана апеляційна скарга - залишенню без задоволення.
Суддя Київського апеляційного суду А. А. Пікуль