Справа №443/1439/19
Провадження №2/443/488/21
РІШЕННЯ

іменем України

25 березня 2021 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області

у складі: головуючого - судді Равлінка Р.Г.,

секретар судового засідання Рибакова І.І.

розглянув у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні суду в м. Жидачеві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади села Букавина в особі Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом,

за участю:

представника позивачки адвоката Яременка І.О.

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до територіальної громади села Букавина в особі Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області, в якій просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті її матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 71,4 кв.м., житловою площею 51,8 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Обґрунтування позовних вимог.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилась спадщина, яка серед іншого, складається із житлового будинку з надвірними спорудами, загальною площею 71,4 кв.м., житловою площею 51,8 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 . На випадок своєї смерті ОСОБА_2 склала заповіт, згідно якого все належне їй майно заповіла позивачці ОСОБА_1 . Відтак, позивачка як єдиний спадкоємець за заповітом, звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 , проте отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що належав померлій і є спадковим майном. Вказана відмова позбавляє її можливості належним чином реалізувати волю спадкодавця та свої спадкові права, а тому змушена звернутись до суду за захистом своїх прав.

В судове засідання з`явився представник позиваки ОСОБА_1 адвокат Яременко І.О., який позовні вимоги підтримує, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити.

Представник відповідача територіальної громади села Букавина в особі Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просить розглянути дану справу за відсутності представника територіальної громади, оскільки вони не заперечують проти задоволення позовних вимог.

Процесуальні рішення, постановлені по справі.

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінка Р.Г. від 18.09.2020 року цивільну справу прийнято до розгляду та призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 11.12.2020.

Ухвалою від 11.12.2020 у справі закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті на 25.03.2021.

Розгляд справи по суті відбувся 25.03.2021 за участю представника позивачки.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 виданого 21.07.2003 Бортниківською сільською радою Жидачівського району Львівської області , ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 81 років померла ОСОБА_2 /а.с.10/.

На випадок своєї смерті ОСОБА_2 12.05.2002 склала заповіт на користь ОСОБА_1 , яким все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті./а.с.12/.

Згідно свідоцтва про народження. серії НОМЕР_2 від 15.11.1956, матір`ю ОСОБА_3 вказано ОСОБА_2 /а.с.8/.

Згідно свідоцтва про шлюб, виданого повторно 09.03.2012 серія НОМЕР_3 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 15.05.1976 та після одруження ОСОБА_3 присвоєно прізвище ОСОБА_5 . /а.с.9/.

Згідно з копією технічного паспорта житлового будинку АДРЕСА_1 , виданого 20.02.1990 на ім`я ОСОБА_2 та випискою із погосподарської книги Бортниківської сільської ради №161 від 18.02.2019 виданої виконавчим комітетом Ходорівської міської ради, в АДРЕСА_1 , рахувалося домогосподарство, головою якого була ОСОБА_2 /а.с.15 та 23/.

Згідно довідки Ходорівської міської ради №135 від 08.02.2019, ОСОБА_2 була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_1 , до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із нею з 08.12.2019 була зареєстрована та проживала ОСОБА_1 /а.с.11/.

Згідно технічного паспорта від 28 лютого 2019 року на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальна площа вказаного будинку становить 71,4 кв.м. (житлова 51,8 кв.м.). Рік забудови 1925. /а.с.16-19/.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 13.02.2019 № 63/02-31 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, у зв`язку із тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , що належав померлій та є спадковим майном.

Норми права, які застосовує суд та мотиви їх застосування

Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року№24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що спірний житловий будинок в АДРЕСА_1 , дійсно на праві власності належав ОСОБА_2 .

Проте, в судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла.

Спадщина відкрилася в цей же день, 20 липня 2003 року, у відповідності до вимог статті 525 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин).

Судом встановлено, що спадщина померлої, окрім іншого, складається із житлового будинку з надвірними спорудами, загальною площею 71,4 кв.м., житловою площею 51,8 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини 1 та 2 статті 524 ЦК УРСР (у редакції ,що була чинною на час виникнення правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до статті 534 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

З долучених до матеріалів справи копій паспорта серії НОМЕР_4 вбачається, що позивачка по справі ОСОБА_1 і є особою на чию користь складено заповіт./а.с.5-6/.

При вищевказаних обставинах, у відповідності до норм статей 534, 549 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняла ОСОБА_1 оскільки як спадкоємець за заповітом фактично вступила в управління та володіння спадковим майном.

Відповідно до п. 23Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, враховуючи те, що позивачка оформити право власності на спірний житловий будинок, в нотаріальному порядку не має можливості у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; представник відповідача проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись статтями 4, 5, 12, 13, 81, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок з погосподарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини 6 ст. 259 та частини 1 ст. 268 ЦПК України складання повного рішення суду відкладено на десять днів.

У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 05.04.2021.

Суддя Р.Г.Равлінко