Провадження № 2/161/439/21
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

05 квітня 2021 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого - судді Пушкарчук В.П.

при секретарі - Фурман Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

22.12.2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою на обгрунтування вказавши, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 .У цій квартирі вона постійно проживає без реєстрації місця проживання з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За адресою належної їй на праві власності квартири зареєстровано місце проживання її батьків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , брата ОСОБА_6 , малолітнього племінника ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 та колишньої дружини брата, відповідачки ОСОБА_2 . Реєстрація місця проживання зазначених осіб не була пов`язана з їх постійним проживанням в цій квартирі. У зв`язку з продажею відповідачкою квартири АДРЕСА_2 11.11.2014 року за її згодою було перереєстровано місце проживання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , малолітнього ОСОБА_7 та ОСОБА_2 . Зазначає, що з часу реєстрації місця проживання відповідачка не проживала в квартирі АДРЕСА_1 , а 18.11.2019 припинено шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 . Враховуючи наведене, просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 , а також стягнути судові витрати по справі.

15.03.2021 року від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву з якого вбачається наступне. Зазначає, що з моменту реєстрації місця проживання відповідачки в квартирі позивача, вона не мала безперешкодного доступу до неї, адже їй не було надано доступ до такої квартири. Вважає, що розірвання шлюбу з ОСОБА_6 не є підставою визнання її такою, що втратила право на користування вказаною квартирою. На даний час вона наймає квартиру для проживання з сином. Разом з тим, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований її малолітній син ОСОБА_7 , який після розірвання шлюбу постійно проживає з нею. Вимог щодо визнання мого малолітнього сина ОСОБА_7 не заявлено. На підставі викладеного просила у задоволенні позову відмовити.

У судове засідання позивачка не з`явилась, попередньо подала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, про день, час, місце слухання справи повідомлялась належним чином.

Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного.

Згідно вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . Наведене підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 01(а.с. 8).

З даних будинкової книги слідує, що у спірній квартирі з 11.11.2014 року зареєстрована ОСОБА_2 , яка є колишньою дружиною брата позивачки (а.с.7).

За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною першою статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно із частиною третьою статті 319 Цивільного кодексу України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Отже, судом достовірно встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 будучи колишнім членом сім`ї позивачки без поважних причин не проживає за місцем своєї реєстрації понад 1 рік.

Будь-яких належних, допустимих та беззаперечних доказів на підтвердження того, що відповідачці чиняться перешкоди у користуванні житловим будинком та проживанні в ньому, про поважність причин відсутності з дня її реєстрації, наявність між нею і власниками житла домовленості про збереження права користування житлом або передбачених законом підстав, що унеможливлюють визнання її такою, що втратила право користування житлом, в матеріалах справи немає та в ході судового розгляду даної справи таких фактів встановлено не було.

Вищевказане також свідчить про безпідставність посилань відповідачки на правовий висновок вказаний у постанові Великої Палати Верховного Суду Касаційного цивільного суду від 21.08.2019 року у справі № 569/4373/16-ц.

У свою чергу, суд також звертає увагу, що у квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований брат позивачки та батько спільної дитини останнього з відповідачкою.

Отже, як встановлено судом, відповідачка зареєстрована в квартирі позивачки, однак з фактично не проживає за місцем реєстрації, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться. Наведене свідчить, що відповідач ОСОБА_2 не проживає у спірній квартирі без поважних причин більше одного року.

З врахуванням вищенаведених норм закону та, аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Разом з тим, відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення.

Крім того, відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Як слідує з матеріалів справи, за подання даного позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 840,80 гривень (а.с.1).

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст. 12-13, 17, 77, 78, 81, 141, 247, 259, 263-265, 280, 354 ЦПК України, ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням- задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження,якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 07.04.2021 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області В.П. Пушкарчук