Справа № 572/124/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2021 року Сарненський районний суд Рівненської області

в складі: головуючого судді - ВЕДЯНІНОЇ Т.О.

при секретарі - ВОЗНЮК М.В.

за участю :

представника позивача - ОСОБА_28

представника відповідача - СУРІКОВОЇ С.І.

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сарни в залі суду цивільну справу №572/124/17 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання прав забудовника, визнання права власності на частину земельних ділянок, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право співзабудовника на 1/2 частину збудованого під час шлюбу, але не прийнятого в експлуатацію об`єкта незавершеного будівництва - житлового будинку по АДРЕСА_1 , визнати за позивачем право власності на 1/2 частину земельних ділянок, які знаходяться за вказаною адресою : площею 0,0800 га. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та площею 0,032 га. з цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва.

В позовній заяві позивачем в обґрунтування заявлених вимог вказано, що сторони по справі перебували між собою у шлюбі, зареєстрованому 20 березня 2004 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сарненського районного управління юстиції у Рівненській області, про що було зроблено актовий запис №29. Під час перебування в шлюбі ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 . Згідно із вказаним вище договором, посвідченим приватним нотаріусом Сарненського РНО - ОСОБА_2 купив земельну ділянку площею 0,0800 га., з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Крім цього, позивач посилається на ті обставини, що ОСОБА_2 рішенням Сарненської міської ради у 2012 році було передано у власність земельну ділянку площею 0,031 га. - для ведення індивідуального садівництва - за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови, розташовану по АДРЕСА_1 .

На вказаній вище земельній ділянці, розташованій по АДРЕСА_1 , під час шлюбу сторонами було збудовано житловий будинок, який на момент звернення із цим позовом до суду, є не зареєстрованим у встановленому законом порядку, оскільки ОСОБА_2 відмовився вводити його в експлуатацію.

ОСОБА_5 зазначає, що відповідно до вимог ст.60 СК України та ст.368 ЦК України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, а тому, враховуючи рівніст часток у вказаному майні кожного із подружжя, позивач просить визнати за нею право як співзабудовника на 1/2 частину збудованого під час шлюбу, але не введеного в експлуатацію житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , а також право власності на 1/2 частину земельних ділянок, розтащованих за цією ж адресою, площею 0,0800 га. та 0,032 га.

В судовому засіданні позивач та її представник заявлені ОСОБА_5 вимоги підтримали повністю. Позивач пояснила, що після одруження сторони по справі проживали у квартирі, яка належала особисто ОСОБА_5 . На пропозицію чоловіка подружжя придбало земельну ділянку та розпочало будівництво житлового будинку. Зі слів позивача - вона на той час дійсно перебувала у відпустці по догляду за дитиною, через що не мала самостійного доходу, однак, усі кошти, які подружжя отримувало як допомогу при народженні дитини, спрямовувались на здійснення вказаного будівництва. ОСОБА_5 не заперечує, що частково гроші на будівництво надавались їх батьками.

Представник позивача підтримав позицію довірительки, додавши, що відсутність самостійного доходу у позивача не впливає на її права щодо спірного майна.

Відповідач та його представник в судовому засіданні вимоги, заявлені ОСОБА_5 не визнали, вказали, що житловий будинок на даний час має орієнтовно 90% готовності, однак, більшість робіт здійснено після фактичного припинення стосунків між подружжям. Відповідач вказав, що будівництво здійснювалось фактично за його особисті кошти : пенсійні виплати та заробітну плату.

Відповідно до змісту поданого суду відповідачем відзиву на позов стороною зазначено, що земельна ділянка площею 0,032 га. набута ним в порядку приватизації державного земельного фонду, через що не є спільною сумісною власністю подружжя. Належність житлового будинку до спільної сумісної власності подружжя, відповідач також заперечує, посилаючись на те, що позивач припинила проживати із відповідачем з 2014 року, а тому саме з цього часу між сторонами по справі припинено ведення спільного побуту, через що спірний будинок будувався за особисті кошти ОСОБА_2 .

Під час судового провадження позивачем заявлено клопотання про призначення у цій справі судової будівельно-технічної експертизи для визначення вартості спірного будинковолодіння, а також відсотку завершення будівельних робіт, а також щодо витребування додаткових доказів.

Відповідачем заявлено клопотання про доручення додаткових письмових доказів.

Крім цього, обома сторонами заявлені клопотаня про допит свідків.

Вказані клопотання судом задоволені.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з урахуванням пояснень сторін, суд дійшов до наступного.

Правовідносини між сторонами виникли з приводу нерухомого та рухомого майна, придбаного під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбу.

Вказані правовідносини регулюються нормами СК та ЦК України.

Із копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 20 березня 2004 року, наданого позивачем суду, встановлено, що цього ж числа Відділом реєстрації актів цивільного стану Сарненського районного управління юстиції у Рівненській області між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис №29.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 16 січня 2017 року шлюб, зареєстрованим ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , 20 березня 2004 року відділом РАЦС Сарненського РУЮ Рівненської області, актовий запис №29 - розірвано.

Отже, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 березня 2004 року по день звернення із даним позовом до суду.

Із копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19 червня 2009 року, встановлено, що вказаного числа ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_6 земельну ділянку загальною площею 0,0800 га., розташовану по АДРЕСА_1 , яка належала останньому на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №006896 від 14 травня 2009 року (цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд).

Вказаний правочин було здійснено ОСОБА_2 з відома та за згодою дружини - ОСОБА_5 , що доводиться документально нотаріально посвідченою заявою позивача від 19 червня 2009 року, копія якої надана суду.

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна норма міститься у Сімейному кодексі України. Частиною 1 статті 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку, при чому частиною 1 статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Так, судом достовірно встановлено, що ОСОБА_2 придбав земельну ділянку загальною площею 0,0800 га., розташовану по АДРЕСА_1 , перебуваючи у шлюбі із ОСОБА_5 , а тому вказане майно є спільною власністю подружжя та підлягає поділу між ними у рівних частках.

Крім цього, позивач зазначає, що на вказаній вище земельній ділянці відповідачем під час перебування сторін у шлюбі, було збудовано житловий будинок, який не введено в експлуатацію.

На доведення вказаних обставин позивачем суду надано копію повідомлення №РВ 5 від 20 червня 2012 року, зареєстрованого Інспекцією ДАБК у Рівненській області, відповідно до якого ОСОБА_2 повідомив про початок виконання будівельних робіт щодо будівництва індивідуального житлового будинку та господарських споруд у АДРЕСА_1 , загальною площею 120,5 м2, яке здійснюватиметься на земельній ділянці загальною площею 0,0800 га., розташованій за тією ж адресою, а також копію будівельного паспорту, виданого Відділом регіонального розвитку, містобудування та архітектури Сарненської РДА від 15 червня 2012 року.

Однак, надані суду позивачем фотознімки та відеозапис, зроблені станом на 2016-2017 рік доводять, що по вказаній вище адресі дійсно розпочато будівництво житлового будинку, яке візуально знаходиться на завершальній стадії, оскільки здійснюються оздоблювальні будівельні роботи.

Крім цього, відповідно до договору, укладеного відповідачем із ЗАТ «Ей-І-ЕС Рівнеенерго» від 28 січня 2011 року та технічних умов №39/1-СрД для приєднання електричних мереж електроустановок для населення - житловий будинок по АДРЕСА_1 приєднано до системи електропостачання.

Копія технічного паспорту на будинковолодіння, виготовлена станом на 22 вересня 2020 року, надана суду відповідачем, доводить, що по АДРЕСА_1 розташовано житловий будинок 2018 року забудови, який зведений без дозвільних документів.

Відповідач заперечував факт будівництва вказаного будинку під час перебування у шлюбі із позивачем, посилаючись на ті обставини, що фактично шлюбні відносини між сторонами по справі припинені у 2014 році, після чого і здійснювалось будівництво.

Позиція сторони в цій частині спростовується висновками по зверненню ОСОБА_5 від 05 серпня 2014 року та від 02 липня 2016 року, якими Сарненським ВП ГУ НП в Рівненській області було припинено розгляд заяв позивача, оскільки в ході розгляду цих повідомлень встановлено, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 існує спір з приводу користування житловим будинком, розташованим по АДРЕСА_1 .

З метою обґрунтування та доведення тих обставин, що спірне майно належить відповідачу особисто, останнім суду надані копії розписок, відповідно до яких ОСОБА_2 31 грудня 2009 року позичив у ОСОБА_7 10 000 доларів США на придбання земельної ділянки по АДРЕСА_1 , а 14 липня 2010 року позичив у ОСОБА_8 12 000 доларів США для придбання будівельних матеріалів та оплати будівельних робіт при будівництві будинку за цією ж адресою.

Суд не приймає до уваги вказані вище докази, оскільки відносно вказаних розписок за заявою ОСОБА_5 розпочато досудове розслідування, за фактом їх можливої підробки.

Як вбачається із довідки №3938/205-2017 від 16 березня 2017 року про прийняття та реєстрацію заяви від 16 березня 2017 року - цього ж числа в ЄРДР за №0000309 зареєстровано повідомлення ОСОБА_5 по факту підроблення документів, а саме : розписок, які надані ОСОБА_2 в якості письмових доказів по цивільній справі №572/124/17-ц.

Станом на 30 травня 2017 року у вказаному кримінальному провадженні проводилось досудове розслідування, проводяться слідчі (розшукові) дії, станом на 2020 рік досудове розслідування у даному кримінальному провадженні не завершено, призначено технічну експертизу документів, що підтверджено наданими суду стороною відповідними повідомленнями та витягом з ЄРДР.

Крім цього, частиною 3 статті 61 СК України визначено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Допитані судом за клопотанням відповідача свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтвердили, що надавали грошові кошти відповідачу для придбання земельної ділянки та будівництва житлового будинку.

Оскільки вказані кошти для придбання певного нерухомого майна отримувались відповідачем з метою придбання майна під час перебування у шлюбі - вказані договори, відповідно до наведеної вище норми, укладались в інтересах сім`ї, через що майно, одержане за цими договорами, також є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Під час судового провадження відповідач вказував, що будинок, будівництво якого не завершено, що є предметом даного позову, не новостворене, а перероблене майно, оскільки будинок, що розташований на даний час по АДРЕСА_1 , було придбано в с.Труди Сарненського району Рівненської області та перевезено до м.Сарни.

На доведення цих обставин відповідачем суду надано копію довідки №790 від 10 лютого 2017 року, виданої Великовербченською сільською радою, відповідно до якої - 18 жовтня 2007 року ОСОБА_9 в с.Труди у ОСОБА_10 було придбано дерев`яний будинок розміром 7х10 метрів, для подальшого його демонтажу та перевезення. Згідно із довідкою Степанської селищної ради №02/16-75 від 10 лютого 2017 року - станом на вказане число в с.Труди відсутній житловий будинок по АДРЕСА_6 , що рахувався за ОСОБА_11 , згідно погосподарської книги №1 на 2016-2020 роки.

Додатково вказані обставини підтверджуються наданим суду під час судового провадження планом складання дерев`яного будинку із фотознімками до нього.

Крім цього, згідно із висновком експерта №116/20 від 26 листопада 2020 року висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, наданої відповідачем - зовнішні розмірі житлового будинку, демонтованого у с.Труди відповідають зовнішнім розмірам житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 . При будівництві якого було використано вживані будівельні матеріали : дерев`яний брус для зведення стін, балки перекриття, частково крокви конструкції даху та дошки на фронтонах та обрешітці.

Допитаний судом свідок ОСОБА_6 підтвердив, що у 2009 році продав належну йому земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1 . З приводу вказаної угоди він спілкувався із ОСОБА_12 , який в подальшому розпочав зведення на цій ділянці житлового будинку. Однак, свідок підтвердив, що будинок, який монтувався на цій земельній ділянці, був привезений в розібраному стані.

Свідок ОСОБА_13 пояснив, що є знайомим родини ОСОБА_2 , підтвердивши в суді, що орієнтовно у 2009 році на прохання батьків ОСОБА_2 власним автомобілем привозив із с.Труди розібраний дерев`яний будинок, який вивантажив у господарстві сестри ОСОБА_2 . Зі слів батьків ОСОБА_2 - ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , свідку відомо, що вказаний будинок купувався ними для відповідача.

Із показів свідка ОСОБА_18 , який є чоловіком сестри ОСОБА_2 судом встановлено, що спірний будинок, який на даний час розташований по АДРЕСА_1 , був придбаний у 2007 році батьками відповідача для його сестри. Пізніше, вказані матеріали, із яких складався будинок, вирішили передати ОСОБА_2 , так як він не мав власного житла. Будівництво будинку із вказаних будівельних матеріалів розпочали приблизно у 2009 році та здійснювали власними силами.

Аналогічні покази в суді дали брат відповідача - ОСОБА_19 , сестра відповідача - ОСОБА_20 та його дядько - ОСОБА_7 .

Допитані судом в якості свідків батьки відповідача : ОСОБА_8 та ОСОБА_9 показали, що спірний будинок придбали у с.Труди за власні кошти у 2007 році для доньки ОСОБА_29 , яка проживала із ними. Однак, у 2009 році у сім`ї сина ОСОБА_2 почались негаразди, через що вирішили віддати йому матеріали для будівництва житлового будинку, придбавши за власні кошти для нього земельну ділянку. Свідки запевнили, що грошові кошти, які були витрачені для купівлі земельної ділянки по АДРЕСА_1 , як і для купівлі будинку, належали їм особисто та були надані як позика для ОСОБА_2 .

Крім цього, із показів свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 встановлено, що вказані особи приймали участь в роботах по встановленню розібраного будинку із привезених будівельних матеріалів, що мало місце приблизно у 2009-2010 роках.

В свою чергу, допитані судом за клопотанням позивача свідки ОСОБА_25 , яка є матір`ю позивача - ОСОБА_5 , ОСОБА_26 , яка є подругою свідка ОСОБА_25 , а також свідок ОСОБА_27 показали, що у 2009 році родина позивачки мала дохід від здійснення підприємницької діяльності, а тому мати ОСОБА_5 також надавала грошові кошти на придбання спільного майна. Крім цього, свідок ОСОБА_27 показав, що позивач домовлялась із ним щодо завершення будівельних робіт у будинку, який вони на той момент будували із чоловіком.

Враховуючи ті обставини, що свідки певним чином є зацікавленими у результатах розгляду справи, оскільки є родичами або друзями кожної із сторін, покази свідків є діаметрально протилежними, а тому в даному випадку судом приймається до уваги, що будинок, який відповідно до позиції відповідача, придбано його матір`ю, розташований на земельній ділянці, належній на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , жодних договорів з цього приводу між ОСОБА_12 та ОСОБА_9 не укладалось.

Крім цього, із досліджених судом квитанцій та видаткових накладних, датованих періодом з 2012 по 2016 роки, наданих відповідачем, встановлено, що під час перебування сторін по справі у шлюбі, здійснювалось придбання будівельних матеріалів на різні суми (частково квитанції видані на ім`я відповідача), через що суд на підставі ч.3 ст.61 СК України, вважає, що ОСОБА_2 діяв в інтересах сім`ї, через що суд вважає, що вказане майно придбано подружжям під час шлюбу.

Під час розгляду даної справи судом не встановлено обставин, за яких спірне майно належало б одному із подружжя, відповідно до ст.57 СК України.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України - у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За клопотанням позивача судом було призначено судову будівельно-технічну та товарознавчу експертизу - з метою визначення вартості незавершеного будівництва.

Однак, відповідно до наявних в матеріалах справи повідомлень, наданих експертами - відповідач тривалий час чинив перешкоди у проведенні цієї експертизи, посилаючись на ті обставини, що він є власником спірного майна, через що має правові підстави не допускати сторонніх осіб до власного майна.

В подальшому ОСОБА_2 зазначав, що здійснював будівництво спірного будинку після розірвння шлюбу, на доведення чого надавав квитанції, датовані жовтнем 2017 року та 2020 роком про придбання будівельних матеріалів, а також квитанції, датовані 2020 роком про придбання дверей.

Відповідно до статті 109 ЦПК України - у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Таким чином, суд вважає доведеним той факт, що незавершене будівництво житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , було здійснено сторонами під час перебування у шлюбі за спільні кошти.

Судом не приймаються до уваги пояснення відповідача стосовно того, що спірне майно було набуто за кошти його батьків, а також у той час, коли фактично були припинені шлюбні відносини між сторонами по справі (відповідно до вимог ч.6 ст.57 СК України, відповідно до якої суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин), оскільки відповідачем або третіми особами з цього приводу жодних вимог до суду заявлено не було.

Частиною1 статті 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Отже, судом достовірно встановлено під час судового провадження, що сторони по справі перебували між собою у шлюбі з 20 березня 2004 року по 16 січня 2017 року, під час чого набули будівництво не введеного на даний час в експлуатацію будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку, розташовану за цією ж адресою, площею 0,0800 га.

Згідно із ч.1 ст.70 СК України - у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Враховуючи відсутність клопотань про відступ від засад рівності частко подружжя у спільному майні, суд вважає, що кожна сторона має право на 1/2 частку у вказаному вище майні.

Однак, статтею 331 ЦК України визначено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Досліджене судом повідомлення №584 від13 вересня 2016 року, за підписом в.о.директора КП РОБТІ, доводить, що станом на 01 січня 2013 року право власності на об`єкти нерухомого майна, розташованого по АДРЕСА_1 за ОСОБА_12 не зареєстровано.

Крім цього, відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів - станом на 22 лютого 2017 року інформація щодо права власності, інших речових прав ОСОБА_2 відсутня.

Сторони не заперечують, що право власності на спірне будівництво житлового будинку за вказаною вище адресою залишається не зареєстрованим.

Оскільки судом встановлено, що житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 не є введеним в експлуатацію та зареєстрованим відповідно до вимог законодавства - він на підставі вказаної норми права вважається будівельними матеріалами.

Враховуючи наведене, позивач має право в даному випадку на 1/2 частину будівельних матеріалів, використаних для будівництва цього будинковолодіння.

Окрім цього, позивачем було заявлено вимогу про визнання за нею права власності на 1/2 частку земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , площею 0,032 га. з цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва.

Із дослідженої судом копії рішення Сарненської міської ради №667 від 27 лютого 2012 року встановлено, що ОСОБА_2 було надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,032 га. по АДРЕСА_1 - за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови.

За змістом частини 1 статті 60 СК України на праві спільної сумісної власності належить дружині та чоловікові лише те майно, яке набуте подружжям за час шлюбу.

Отже, сторона, яка заявила позовну вимогу про поділ спільного майна, в даному випадку - ОСОБА_5 має довести, що зазначене майно, яке є предметом позову, набуто сторонами саме під час перебування в шлюбі.

Копія рішення Сарненської міської ради №667 від 27 лютого 2012 року не є правовстановлюючим документом, не підтверджує факт набуття права власності відповідачем на вказане майно, будь-яких інших доказів щодо набуття цього майна стороною під час перебування у шлюбі, суду надано не було.

Враховуючи наведене, вимога ОСОБА_5 в цій частині є безпідставною, а тому до задоволення не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 статті 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Оскільки суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог - слід стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат, в межах задоволених вимог, які підтверджуються документально.

На підставі наведеного, ст.ст. 60, 61, 70, 71 СК України, ст.ст.15, 16, 355, 368 ЦК України, керуючись ст.ст. 81, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_5 (жительки АДРЕСА_4 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 (жителя АДРЕСА_5 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , РНОКПП НОМЕР_5 ) про визнання прав забудовника, визнання права власності на частину земельних ділянок - задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, використаних для будівництва об`єкта незавершеного будівництва - житлового будинку по АДРЕСА_1 , визнати за позивачем право власності на 1/2 частину земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 площею 0,0800 га. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку (кадастровий номер 010340010).

В решті заявлених позовних вимог - відмовити, за їх безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 2 640 грн. понесених судових витрат.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з моменту проголошення. У разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: