Справа № 355/1680/19
Провадження № 2/355/20/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2021 року Баришівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Коваленка К.В.

за участі секретаря Котенко Л.О.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в приміщенні суду за правилами загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

18 листопада 2019 року позивач ОСОБА_1 в особі представника адвоката Майструка Євгенія Сергійовича звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, на адресу суду надійшло клопотання представника позивача адвоката Майструка Є.С. про розгляд справи за його відсутності, заявлений позов підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з веденням карантину. Оцінивши наявні докази, суд вважає, що дана заява направлена на затягування розгляду справи та є зловживанням стороною своїми правами та обов`язками. На протязі 2020 та початку 2021 року судом відповідачу було направлено 9 викликів до суду які відповідачем ігнорувались. Відповідач не отримував судові повістки, що направлялись йому за зареєстрованим місцем проживання, разом з тим, з введенням карантину, відповідач отримав судовий виклик і направив клопотання про відкладення справи. Таким чином відповідач не надав суду жодних доказів того, що у нього були поважні причини не отримувати судові виклики та відповідач зловживає своїми правами.

Відповідно до ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи, що від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність та позивач не заперечує проти винесення заочного рішення, а відповідач ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленим в судове засідання повторно не з`явився, суд вважає за можливе розглянути справу по суті на підставі наявних в ній даних чи доказів ( постановити заочне рішення ).

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не проводилося.

Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає за необхідне позов задовольнити в повному обсязі, виходячи із наступних підстав.

19.09.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено Договір грошової позики від 19.09.2019 року, відповідно до п. 1.1. та п. 2.1. якого, Позикодавець зобов`язується надати Позичальнику у власність грошові кошти в сумі 468 727,21 грн., що являється еквівалентом 19 000,00 доларів США, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю суму грошових коштів 19000,00 доларів США, що в еквіваленті до української гривні станом на день пред`явлення позову складає 465 800,20 грн. (згідно курсу НБУ 24,5158 грн. за 1 долар США) до 24 вересня 2019 року.

Пунктом 2.2. Договору позики передбачено, що передача грошових коштів здійснюється особисто Позичкодавцем шляхом особистої передачі грошових коштів Позичальнику. Підписанням Позичальником вказаного Договору свідчить про те, що він отримав грошові кошти від Позикодавця в вищезазначеному розмірі.

Отже, в розумінні ст. 1046 ЦК України, Договір грошової позики від 19.09.2019 року є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Відповідно до ч. 1 статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно вимог ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, крім випадку, коли право такої відмови встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (сум позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, суд зазначає, що враховуючи наявність порушеного права Позивача з боку Відповідача, вимоги ОСОБА_1 про стягнення 465 800,20 грн. (згідно курсу НБУ 24,5158 грн. за 1 долар США) за Договором грошової позики від 19.09.2019 р. є правомірними і підлягають задоволенню судом в повному обсязі.

Відповідно до 4.3. Договору, за порушення строку повернення позики Позичальник сплачує Позичкодавцю штрафні санкції в розмірі 0,05% від суми заборгованості.

У зв`язку з неповерненням суми позики, на підставі п. 4.3. Договору у Позивача виникло право на стягнення з Відповідача суми штрафу за порушення строку повернення позики Позичальник в розмірі 0,05% від суми заборгованості.

На підставі зазначеного, Позивач здійснив розрахунок штрафної санкції в розмірі 0,05% від суми заборгованості за наступною формулою «[Відсотки] = [Сума боргу] х [Процентна ставка] / 100%»: 465 800,20 * 0,05% /100= 232,90 гри.

Отже, на підставі зазначеного вище, у Позивача виникло право на відшкодування 0,05% від суми заборгованості, що становить 232.90 (двісті тридцять дві гривні дев`яносто копійок) грн., (розрахунок надаємо).

Положеннями ч. 1 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу з урахуванням 3% річних та інфляційних збитків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 625 ЦК України, Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (відповідні розрахунки додаються).

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивач керуючись вимогами Цивільного кодексу України здійснив розрахунок трьох відсотків річних за наступною формулою «[Відсотки] = [Сума боргу] х [Процентна ставка] / 100% / 365 днів х [Кількість днів]»: 465 800,20 *3%/365=1684,54 грн.

Отже, на підставі зазначеного вище, у Позивача виникло право на відшкодування трьох відсотків річних, що становить 1 684.54 (одна тисяча шістсот вісімдесят чотири гривні п`ятдесят чотири копійки) грн. (розрахунок надаємо).

Право на правову допомогу в Україні гарантовано ст. 59 Конституції України та ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК).

За приписами ст. 79, 84 ЦПК України, витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України, витрати пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Згідно ст. 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначено граничний розмір витрат на правову допомогу.

Відповідно до ст. 1 вищезазначеного закону, передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Така позиція закріплена і у п. п. 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», судам роз`яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно, від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті .12, 46, 56 ЦПК України).

Зокрема, п. 48 вищезазначеної постанови встановлено, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданий послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Отже, відповідно до наданого розрахунку вартості послуг адвоката, а також вартості витрат на надання, правової допомоги орієнтовна сума витрат на правову допомогу становить 30 000,00 (тридцять тисяч гривень 00 копійок) грн., що підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до вимог ч. 3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Таким чином відповідач ігноруючи вимоги позивача, не подав суду жодних пояснень та заперечень, таким чином на власний розсуд скористався своїми процесуальними правами, а суд вирішуючи спір розглядає надані суду докази в межах позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 18,141, 258-259, 263 - 265 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 177, 203, 215, 237, 239, 241,244, 509, 536, 625, 1212 ЦК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) суму основного боргу в розмірі 19000 (дев`ятнадцять тисяч) доларів США, що на дату пред`явлення позовної заяви складає в еквіваленті до української гривні за курсом НБУ 465 800.20(чотириста шістдесят п`ять тисяч вісімсот гривень двадцять копійок) основного боргу за Договором грошової позики від 19.09.2019 року;

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) суму 3% річних в розмірі 1 684.54 (одна тисяча шістсот вісімдесят чотири гривні п`ятдесят чотири копійки) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) суми штрафної санкції за Договором грошової позики в розмірі 232.90 (двісті тридцять дві гривні дев`яносто копійок) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) суму орієнтовних витрат на професійну правову допомогу в розмірі 30 000,00 (тридцять тисяч гривень 00 копійок) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) суму понесених витрат з оплати судового збору, що становить 4 677,17 (чотири тисячі шістсот сімдесят сім гривень сімнадцять копійок) грн..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Баришівський районний суд Київської області або безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 20 днів з дня отримання його копії.

Суддя Баришівського

районного суду К. В. Коваленко