УХВАЛА

Іменем України

10 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 2-2698/07

провадження № 61-8165ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 31 березня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа

та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа

до виконання у справі за позовом ОСОБА_1 до Малого приватного підприємства «Буран» про передання оплаченого товару,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку пред`явлення його до виконання.

Заяву обґрунтовано тим, що рішення суду про задоволення його позову тривалий час не виконувалось, у зв`язку з чим він звернувся до органу державної виконавчої служби (ДВС) з метою отримання інформації про хід виконання рішення. Вказував, що органом ДВС його було повідомлено про те,

що 31 березня 2009 року виконавчий лист йому було повернуто без виконання.

Посилаючись на те, що він не отримував зазначений виконавчий лист, просив суд видати дублікат виконавчого листа у справі № 2-2698/07, виданий

05 листопада 2007 року, яким Мале приватне підприємство «Буран» (далі -

МПП «Буран») зобов`язано передати йому цеглу в кількості 440 750,00 штук

та поновити строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області

від 09 листопада 2020 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Поновлено строк для пред`явлення виконавчого листа № 2-2698, виданого 05 листопада

2007 року на підставі рішення суду від 05 листопада 2007 року. Зобов`язано видати дублікат виконавчого листа у справі № 2-2698 від 05 листопада

2007 року про зобов`язання МПП «Буран» передати ОСОБА_1 цеглу

в кількості 440 750,00 штук.

Суд першої інстанції виходив з того, що 07 вересня 2020 року заявнику надійшла відповідь з Калуського міськрайонного відділу ДВС про те, що 31 березня

2009 року виконавчий лист стягувачу було повернуто без виконання.

Відповідно до пункту 17.4 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку, що заява

ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку пред`явлення виконавчого листадо виконання та про видачу дубліката виконавчого листа підлягає задоволенню.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 31 березня 2021 року ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області

від 09 листопада 2020 року скасовано. В задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що ОСОБА_1 вправі був повторно пред`явити виконавчий документ про зобов`язання МПП «Буран» передати йому цеглу в кількості 440 750,00 штук до виконання протягом трьох років з дня його повернення, тобто до 31 березня 2012 року. В межах цього строку ОСОБА_1 вправі ставити питання про видачу йому дубліката втраченого виконавчого листа.

Проте, заяву про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для його пред`явлення до виконання ОСОБА_1 подано до суду тільки 05 листопада 2020 року, тобто більш ніж через 8 років після спливу трирічного строку для його пред`явлення.

Крім того, у матеріалах справи відсутні будь-які належні, допустимі та об`єктивні докази того, що надісланий державним виконавцем оригінал виконавчого листа ОСОБА_1 не було вручено. Тому немає підстав стверджувати те,

що виконавчий лист втрачено.

11 травня 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу

на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 31 березня 2021 року.

В касаційній скарзі ОСОБА_1 просить суд касаційної інстанції оскаржуване судове рішення скасувати і залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями

від 17 травня 2021 року для розгляду справи визначено суддю-доповідача Бурлакова С. Ю.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду Бурлакова С. Ю. від 04 червня 2021 року залишено без руху касаційну скаргу ОСОБА_1 , та надано строк для усунення недоліків скарги до 04 липня 2021 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії ухвали, а саме - для надання до суду копій скарги з доданими

до неї матеріалами відповідно до кількості учасників справи.

У встановлений суддею строк ОСОБА_1 надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду матеріали на усунення недоліків касаційної скарги,

а саме - копії скарги з доданими до неї матеріалами відповідно до кількості учасників справи.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не дотримано норми частини другої статті 160 ЦПК України, порушено основний принцип цивільного судочинства, що закріплений у статті 1 ЦПК України, не належно досліджено обставини справи, не надано належної правової оцінки, а відповідачем

не доведено своїх заперечень.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 31 березня 2021 року,

в частині щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання необхідно відмовити, з огляду на наступне.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України як і пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачають, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення

у випадках, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: 1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених

у частині третій цієї статті; 2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після

їх перегляду в апеляційному порядку; 3) ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження

за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Ухвали суду першої інстанції щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання можуть бути оскаржені

в апеляційному порядку окремо від рішення суду (пункт 24 частини першої статті 353 ЦПК України).

Оскарження ухвал суду першої інстанції щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, після їх перегляду

в апеляційному суді, у статті 389 ЦПК України, яка є спеціальною нормою процесуального права, що регламентує право касаційного оскарження судових рішень у касаційному порядку, не передбачено.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції та постанова апеляційного суду, якою переглянута ухвала суду першої інстанції, щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження в справі

в частині щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа необхідно відмовити.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Івано-Франківського суду від 31 березня 2021 року в частині щодо видачі дубліката виконавчого листа, необхідно відмовити, з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, з огляду на таке.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України передбачено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою тавідмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним

і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З касаційної скарги убачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 листопада 2007 року позов ОСОБА_1 до МПП «Буран» про передачу оплаченого товару задоволено частково. Зобов`язано МПП «Буран» передати ОСОБА_1 цеглу

в кількості 440 750,00 штук.

Постановою головного державного виконавця районного відділу ДВС Калуського міськрайонного управління юстиції Сененко Т. М. від 11 січня

2008 року у даній справі на підставі виконавчого листа № 2-2698

від 05 листопада 2007 року відкрито виконавче провадження ВП № 5816256. Боржнику надано час на добровільне виконання рішення суду до 18 січня

2008 року.

Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області

від 05 листопада 2007 року було частково виконано, зокрема МПП «Буран» передало ОСОБА_1 26 лютого 2008 року - 17 750 штук цегли, а 12 червня 2009 року - 7 000 штук цегли. Це підтверджується відповідними копіями заяв ОСОБА_1 . Крім того, в засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 визнав,

що за час виконання згаданого судового рішення ним від МПП «Буран» отримано майно та кошти, загальна вартість яких дорівнювала 64 750 штук цегли. Він також не заперечував посилання директора МПП «Буран» про те,

що для погашення боргу перед ним підприємство відчужувало своє майно.

Із змісту листів Калуського міськрайонного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 07 вересня 2020 року

№ 42354 та № 44540 від 21 вересня 2020 року вбачається, що 31 березня

2009 року виконавчий лист № 2-2698 від 05 листопада 2007 року було повернуто стягувачу без виконання на підставі пункту 6 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» і більше даний лист на виконання не надходив. Також цим листом ОСОБА_1 було повідомлено про те, що в зв`язку із відсутністю виконавчого провадження вчинення виконавчих дій не можливо.

Суд апеляційної інстанції, встановивши, що ОСОБА_1 пропущено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання більш ніж на вісім років після спливу трьох річного строку (з 31 березня 2012 року до подання заявником заяви до суду - 05 листопада 2020 року), дійшов обґрунтованого висновку стосовного того, що ОСОБА_1 не надано будь-яких доказів

на підтвердження наявності об`єктивних причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Відповідно підпункту 17.4 пункту 17 розділу XIII Перехідні положенняЦивільного процесуального кодексу України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про

це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Тобто, дублікат виконавчого листа може бути виданий у випадку поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа.

Відповідно до частини першої статті 433 ЦПК України, у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Поважними причинами пропуску строку можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони

та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії. Та підтверджені належними доказами.

У постанові від 21 серпня 2019 року у справі 2-836/11 (провадження

№ 14-308цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його

до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Колегія суддів погоджується із висновками суду апеляційної інстанції стосовно того, що оскільки строк пред`явлення виконавчого листа до виконання

не поновлений, тому відсутні підстави для видачі дублікату виконавчого листа.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків суду апеляційної інстанції.

Із касаційної скарги, убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм матеріального

та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо

їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 31 березня 2021 року.

Керуючись частинами першою, четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 31 березня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у справі за позовом ОСОБА_1 до Малого приватного підприємства «Буран» про передання оплаченого товару.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити на адресу ОСОБА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун

М. Є. Червинська