РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/1188/21

Провадження № 2/293/636/2021

06 серпня 2021 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі судді Лось Л.В.,

за участю: секретаря судового засідання Ничипорук Н.А.

представника позивача - Сидорчук М.В., ордер серії ЖТ № 089539 від 04.05.2021

відповідача - ОСОБА_1

представника відповідача - Грішина Є.О., ордер серії ЖТ № 099818 від 29.06.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт Черняхів цивільну справу за

позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1

про стягнення аліментів на утримання дитини

Процесуальні дії по справі.

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , відповідно до якого просить стягнути з ОСОБА_1 аліменти на її користь на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 7000 грн. щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою від 01.06.2021 суд прийняв позовну заяву до свого провадження та відкрив провадження у справі. Постановив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи по суті призначив на 05.07.2021.

30.06.2021 на адресу суду засобами поштового зв`язку від представника відповідача у порядку ст. 178 ЦПК України надійшов відзив на позовну заяву з додатками (а.с. 46-49, 50-71) та заява, подана у порядку ст. 91 ЦПК України про виклик та допит в якості свідка ОСОБА_4 (а.с. 80).

01.07.2021 позивач на підставі ст. 179 ЦПК України подала відповідь на відзив з додатками ( а.с. 81-82, 86-103).

Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України, від 05.07.2021 суд постановив відкласти розгляд справи по суті на 20.07.2021.

05.07.2021 на адресу суду від позивача, у порядку ст. 91 ЦПК України, надійшла заява про виклик в судове засідання в якості свідка ОСОБА_5 (а.с. 126).

12.07.2021 на адресу суду засобами поштового зв`язку від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, подані у порядку ст. 180 ЦПК України (а.с.127-130) та клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів (а.с.135, 136, 137).

Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України, від 20.07.2021 суд постановив відкласти розгляд справи по суті на 06.08.2021.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх батьківських обов`язків, вказуючи, що відповідач добровільно не надає позивачу матеріальної допомоги на утримання їх спільної малолітньої дитини.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 09.03.2016 між позивачем та відповідачем був укладений шлюб.

Від вказаного шлюбу, подружжя має малолітню дитину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з позивачем, оскільки подружжя разом не проживає та перебуває в процесі розірвання шлюбу. Вказує, що дитина перебуває на її повному утриманні.

Зазначає, що з часу припинення фактичних шлюбних стосунків, відповідач матеріальної допомоги на утримання їхнього сина не надає.

Обгрунтовуючи можливість сплати відповідачем аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 7000,00 грн позивач зауважує, що відповідач аліментів нікому не сплачує та інших осіб на утриманні не має, працює, є фізично здоровим та матеріально забезпеченим.

Зазначає, що окрім заробітної плати відповідач отримує додатковий дохід від зайняття підприємницькою діяльністю шляхом надання в оренду спецтехніки, використання власного авто у цілях таксі, а також вказує на те, що відповідач неодноразово отримував у банківських установах кредитні кошти для здійснення підприємницької діяльності.

З наведених підстав позивач вважає, що відповідач має достатнє матеріальне становище, у зв`язку з чим має змогу утримувати їх спільного малолітнього сина.

Крім того звертає увагу, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта відтвержується факт того, що відповідач подарував своїй матері ОСОБА_6 земельну ділянку, кадастровий номер :03:002:0098 та житловий будинок, загальною площею 178,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , що також вказує на те, що відповідач має додатковий дохід окрім заробітної плати.

Доводить, що матеріальне становище її та їхнього сина є тяжким, оскільки позивач отримує заробітну плату близько 5000,00 грн на місяць, інших доходів, в тому числі і будь-якого нерухомого майна не має.

Зважаючи на викладені обставини для захисту своїх прав позивач звернулась з позовом до суду.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач та представник відповідача заперечили проти позовних вимог частково, з підстав, зазначених у відзиві на позовні заяву.

Заперечуючи проти позову відповідач зазначає, що вказані у позовній заяві обставини не відповідають дійсності, оскільки відповідач, з часу окремого проживання з позивачем, добровільно сплачує аліменти на утримання сина щомісячно в розмірі 2000 грн.

Крім того вказує, що ним був придбаний для сина одяг на загальну суму 2808 грн на та іграшки на загальну суму 509 грн, що підтверджує те, що він виконує свої батьківські обов`язки в повному обсязі, надає матеріальну допомогу на утримання сина та дбає про його розвиток. Також зазначає, що працює на одній роботі з позивачем та отримує приблизно таку саму заробітну плату.

Вказує, що доводи позивача щодо отримання додаткового доходу від зайняття підприємницькою діяльністю, зокрема шляхом надання в платну оренду спецтехніки, також не відповідають дійсності, оскільки у позивача та відповідача є спільний знайомий ОСОБА_4 , який є фізичною особою-підприємцем та здійснює діяльність пов`язану із наданням в оренду будівельних машин і устаткування, та зазначена у позовній заяві спецтехніка належить саме ОСОБА_4 , а не відповідачу.

Разом з тим в обгрунтування своїх заперечень також зазначає про те, що створенням веб-сайту "Спецтехніка Житомир" займалась саме позивач на прохання ОСОБА_4 , направляла йому статистичні звіти по відвідуванню сайту, а ОСОБА_4 надсилав позивачу перелік послуг та товарів, які необхідно додати на сайт, тому на даний час доступ до можливості редагування інформації, що на ньому міститься, має тільки позивач.

За вказаного вважає, що доводи позивача про те, що факт здійснення підприємницької діяльності відповідачем підтверджується інформацією з Інтернет ресурсів не відповідають дійсності.

Крім того, доводи позивача про те, що відповідач неодноразово отримував кредитні кошти для своєї підприємницької діяльності також не відповідають дійсності, оскільки такі кредити отримувались для побутових потреб.

Представник відповідача наголошує, що доводи позивача про отримання відповідачем окрім заробітної плати доходів від підприємницької діяльності є такими, що не відповідають дійсності, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, тому розмір аліментів , які просить стягнути позивач в сумі 7000,00 грн щомісяця є необґрунтованим та непосильним при заробітній платі відповідача.

За викладених обставин, відповідач вважає, що вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання сина в сумі 7000 грн щомісяця є необґрунтованими та просить стягувати на користь позивача аліменти на утримання сина в розмірі ј його заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дитиною повноліття.

У відповіді на відзив, поданій до суду 01.07.2021 позивач зазначає, що кошти перераховані відповідачем на картковий рахунок позивача надійшли після подачі позову до суду про розірвання шлюбу та до подачі позову до суду відповідач будь-якої матеріальної допомоги їй не надавав.

Також зазначає, що відповідач не надав належних та допустимих доказів придбання предметів одягу в ТОВ "Тема мода юкрейн", оскільки додана до відзиву квитанція жодним чином не доводить передачу та отримання позивачем від відповідача незрозумілих товарів.

Разом з тим позивач не заперечує того факту, що вся спецтехніка зареєстрована на праві власності на ОСОБА_4 , однак зауважує, що така кувалась за спільні кошти ОСОБА_4 та її з відповідачем, що підтверджує власноручними записами відповідача в його особистому блокноті та доданими до матеріалів справи скріншотами з інтернет сайтів.

Також зазначає, що посилання відповідача щодо отримання кредитних коштів виключно для побутових потреб є неправдивими, оскільки подрібнювач гілля, який купувався за кредитні кошти не є побутовим предметом, а використовується відповідачем в підприємницькій діяльності.

Позивач також вважає, що відповідачем визнано обставини надання ним особисто послуг з перевезення пасажирів їхнім спільним автомобілем, оскільки не заперечив про такі обставини у відзиві.

Також зазначає, що факт дарування відповідачем своїй матері земельної ділянки та будинку свідчить про те, що відповідач має додатковий дохід окрім заробітної плати.

У запереченнях на відповідь на відзив, представник відповідача зазначає, що доводи наведені у відповіді на відзив вважають необґрунтованими та безпідставними з наступних підстав.

Зазначає, що до квітня 2021 сторони проживали разом, однак після того як почали проживати окремо, відповідач почав перераховувати кошти на утримання дитини.

Зауважує, що позивач в обгрунтування заявлених позовних вимог не надала доказів розміру витрат, які вона несе на утримання сина.

Відповідач копії записів з блокноту, надані позивачем як доказ і підтвердження позовних вимог вважає неналежними та недопустимими доказами.

Окрім того, доводи позивача щодо надання відповідачем послуг з перевезення пасажирів, на підтвердження чого остання надала візитні картки з номером телефону відповідача також не відповідають дійсності, оскільки в даному випадку неможливо встановити у якому році дані візитні картки були виготовлені та чи дійсно відповідач надавав такі послуги.

Доводи позивача щодо заможного матеріального становища відповідача вважає такими, що не відповідають дійсності та не підтверджені належними, допустимими, достовірними доказами.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

В ході розгляду справи, суд у відповідності до п. 4 ч. 5 ст.12 ЦПК України, створив сторонам всі умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ЦПК України.

Відповідно до ст. 259 ЦПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих до суду.

У судовому засіданні від 06.08.2021 відповідно до ст. 268 ЦПК України, суд оголосив вступну та резолютивну частину рішення суду.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

09.03.2016 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Черняхівського районного управління юстиції у Житомирській області зареєстрований шлюб, про що здійснено актовий запис № 9, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 09.03.2016 (а.с. 3).

Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 05.10.2016 (а.с. 4).

Сторони з квітня 2021 року разом не проживають і перебувають в процесі розірвання шлюбу.

Згідно з довідкою № 14/05 від 17.05.2021, виданою ТзОВ «Людмила Фарм Ко» зі змісту якої убачається, що ОСОБА_2 працює в ТзОВ « Людмила Фарм Ко» з 04.12.2018р. на посаді фармацевта. Дохід за період з 01.01.2020 по 30.04.2021 склав 92136,35 грн (а.с. 5).

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що позивач являється його рідною сестрою та зі слів сестри йому відомо про те, що відповідач ухиляється від сплати аліментів на утримання дитини.

Пояснив, що коли позивач та відповідач одружились, то останній запропонував йому працювати у нього таксистом на його автомобілі. Зазначив, що дана машина не була зареєстрована як таксі і діяльність з перевезення пасажирів проводилась неофіційно. Вказав, що за перевезення він отримував кошти, які він віддавав ОСОБА_1 . Також повідомив, що окрім послуг таксі надавав послуги з вантажних перевезень на вантажному автомобілі, який належав ОСОБА_1 . Крім того, свідок пояснив, що ОСОБА_1 з ОСОБА_7 згодом взяли в оренду цех, купили обладнання та надавали послуги по металу. Показав, що дану діяльність вони розпочинали разом, однак саме кому належить даний цех та техніка йому невідомо. Зазначив, що він також працював в цьому цеху неофіційно, за роботу інколи з ним розраховувався з ним ОСОБА_7 , а інколи ОСОБА_1 . Крім того, пояснив, що він особисто не бачив того факту, що ОСОБА_1 не надає дитині матеріальної допомоги.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що з сторонами перебуває у дружніх стосунках. Вказав, що він є фізичною особою-підприємцем, займається сільськогосподарською діяльністю, надає послуги зі спецтехніки, перевезення та зварювання, та оскільки в силу своєї зайнятості іноді не справляється з роботою, то і позивач і відповідач допомагали йому вирішувати деякі питання, зокрема, з роботою у сфері реклами. Зазначив, що запропонував ОСОБА_2 створити сайт в Інтернеті на веб-майданчику «Prom.ua» з реклами спецтехніки, зокрема, надання її в оренду, на що остання погодилась. Вказав, що сторін на вейб-сайті йому не належить, його створювала ОСОБА_2 тому доступу до сайту він не має.

Оскільки дитина проживає з позивачем, а відповідач ухиляється від добровільного утримання малолітнього сина, позивач за захистом свого порушеного права звернулась до суду.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Спір у даній справі виник у зв`язку з ухиленням відповідача від добровільного у утримання малолітньої дитини, яка проживає з матір`ю.

Вирішуючи питання про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина сторін, суд виходив з такого.

З копії свідоцтва про народження, виданого 05.10.2016 Черняхівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, встановлено, що батьками малолітнього ОСОБА_3 є сторони (а.с. 4)

Малолітній ОСОБА_3 проживає з матір`ю, що не оспорюється сторонами.

Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України "Про охорону дитинства").

Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно зі ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 51 Конституції України, статтею 180 СК України визначено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Таким чином, суд звертає увагу на те, що відповідно до норм Сімейного кодексу України батьки мають рівні права та обов`язки щодо своїх неповнолітніх дітей, зобов`язані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття та забезпечувати їм достатній рівень фізичного і духовного розвитку.

Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

Згідно з ч. 1ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Однак підстави для стягнення з платника аліментів такого підвищеного розміру мають бути доведені позивачем на загальних підставах.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доводи позивача про можливість сплачувати аліменти у підвищеному розмірі порівняно з мінімально гарантованим зводяться до того, що відповідач здійснює підприємницьку діяльність та отримує додатковий дохід.

Такі свої доводи на підтвердження того, що відповідач займається підприємницькою діяльністю позивач підтверджує доданими до матеріалів справи копіями з веб- сайту "Prom", на яких розміщені оголошення про оренду різної техніки (а.с. 9-18), копіями з інтернет- сторінки "Facebook", яка зареєстрована за даними позивача на відповідача, на яких від імені відповідача розміщені оголошення про оренду спецтехніки (а.с.18-30), копіями листків із записника, який за даними позивача належить відповідачу, які підтверджують факт спільного з ОСОБА_4 придбаня техніки (а.с. 86-92), скріншотами з додатку "Viber", які також вказують на факт здачі в оренду відповідачем спецтехніки (а.с. 94-101) та копіями візитівок на підтвердження того, що відповідач надає послуги таксі та вантажоперевезення (а.с.103).

Згідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Надані ж позивачем докази на підтвердження здійснення відповідачем підприємницької діяльності та отримання додаткового заробітку, що дає змогу сплачувати збільшений розмір аліментів на утримання дитини, а саме копії з веб- сайту "Prom", копії з інтернет- сторінки "Facebook", копії листків із записника, який за даними позивача належить відповідачу, скріншоти з додатку "Viber", копії визитівок у розумінні статтей 77,78,80 ЦПК України є неналежними, недопустимими та недостатніми на підтвердження того, що відповідач займається підприємницькою діяльністю та має додаиттковий окрім офіційного працевласштування дохід.

За приписами ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказом здійснення відповідачем підприємницької діяльності у даному випадку мало б бути підтвердження того, що відповідач зареєстрований як Фізична особа-підприємець у відповідності до ЗУ "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" та отримує дохід від такої діяльності.

Натомість відповідно до відомостей що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відомості про реєстрацію ОСОБА_1 як ФОП відсутні (а.с. 67).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ГУ ДПС у Житомирській області про суми виплачених доходів ОСОБА_1 убачається, що за період з I кварталу 2020 по IV квартал ОСОБА_1 отримував дохід у вигляді заробітної плати на загальну суму 69275,95 грн (а.с.71), джерелом доходу якого є лише Товариство з обмеженою відповідальністю"Людмила Фарм Ко", де згідно матеріалів справи відповідач працює на посаді провізора аптечного пункту 4 з 18.05.2015 по теперішній час (а.с. 69).

Судом також встановлено, що відповідач має на праві власності лише транспортний засіб- автомобіль марки ВАЗ 210994, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу(а.с. 170), однак позивачем доказами, які б відповідали нормам ст.сс77-80 ЦПК України не доведено, що відповідач використовує такий автомобіль як "Таксі" та отримує від такої діяльності додатковий дохід.

Суд зазначає, що автомобільний перевізник на таксі може здійснювати перевезення на таксі після внесення відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про видачу йому ліцензії на перевезення на таксі та відомостей про транспортні засоби, які використовуються при наданні послуг з перевезення.

Таких відомостей матеріли справи не містять та судом не встановлено, а копія візитівки не може бути належним доказом зайняття відповідачем діяльністю, пов"язаною із здійсненням перевезень на таксі.

Іншого офіційного джерела доходів відповідачем, окрім заробітної плати за офіційним місцем проживання судом не встановлено та позиваченим належними та допустими доказами не доведено.

Матеріали справи також не містять доказів того, що відповідач на утримання свого майна здійснює витрати, які значно перевищують його офіційний дохід, що давало б підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у підвищеному розмірі.

Не є доказом того, що відповідач має додатковий дохід окрім заробітної плати і факт дарування свої матері у 2019 році будинку та земельної ділянки, оскільки матеріали справи не містять доказів, які б вказували на першоджерело набуття відповідачем таких об"єктів нерухомого майна.

Разом з тим позивач не надала жодних доказів, які б вказували на розмір витрат, які несе позивач у зв"язку з утриманням дитини, окрім зазначення обставини про оплату послуг дитячого садочку у розмірі 800,00грн, про що не заперечив відповідач. До того ж позивач вказала, що стан здоров"я дитини не потребує додаткових витрат. Вказала, що дитина не відвідує будь-яких гуртків, а витрати щодо дитини несе на одяг, харчування та на сплату комунальних платежів.

Оцінюючи надані позивачем докази у сукупності суд дійшов висновку,що позивач не довела факту, що матеріальне становище відповідача дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання їх малолітнього сина в розмірі 7000,00 грн. щомісячно.

За таких обставин твердження позивача про те, що матеріальне становище відповідача дозволяє йому сплачувати аліменти в заявленій твердій грошовій сумі є безпідставними та ґрунтуються лише на її припущеннях.

Разом з тим у судовому засіданні відповідач зазначив, що має фінансову можливість сплачувати аліменти у розмірі 2000,00 грн .

При цьому суд бере до уваги, що відповідач надає матеріальну допомогу на утримання дитини, що підтверджено належними доказами, а саме квитанціями за період з травня по червень 2021, які містяться у матеріалах справи (а.с. 50, 51).

Суд наголошує, що приписами ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суми прожиткового мінімуму на 2021 рік встановлено Законом України"Про Державний бюджет України на 2021рік" і на даний часз 01.07.2021 зріс розмір прожиткового мінімуму,а саме для дітей віком до 6 років з 01липня 2021 року становить 2 013гривень.

Прожитковий мінімум - це вартісна величина достатня для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Враховуючи наведене, з урахуванням положень ст.182 СК України щодо мінімального та щодо рекомендованого розміру аліментів на одну дитину, а також розміру аліментів, який має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, матеріальне становище, стан її здоров`я, а також те, що відповідач являється працездатною молодою особою, та те, що у відповідності до ч.3 ст.181 СК України, спосіб стягнення аліментів визначається за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина, а також зважаючи на унормовану чинним законодавством рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, конкретні обставин справи та подані докази, суд вважає за доцільне визначити розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача у твердій грошовій сумі у розмірі 2013,00 грн. щомісяця на утримання малолітнього сина - ОСОБА_3 .

Стосовно доводів відповідача про стягнення аліментів у розмірі 1/4 його заробітку, то суд зазначає, що у відповідності до норм ч.3 ст. 181 СК України спосіб стягнення коштів на утримання дитини визначається за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина, тобто у даному випадку спосіб стягнення визначається позивачем і суд позбавлений права виходити за межі позовних вимог.

Згідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Підсумовуючи вище викладене суд уважає доводи позивача про те, що відповідач отримує високий дохід, займаючись підприємницькою діяльністю належними та допустимими доказами у ході вирішення спору не підтвердженими.

Натомість матеріалами справи підтверджено, що підприємницькою діяльністю , на які вказує позивач займається ФОП ОСОБА_8 , що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 55) та документами, що підтверджують право власності, зареєстроване за ОСОБА_9 на транспортні засоби а саме: свідоцтво про реєстрацію машини - міні екскаватор гусеничний марки JCB 8014 CTS, р.н. НОМЕР_3 (а.с. 56), свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки MAN L200, р.н. НОМЕР_4 (а.с. 57)

Дані обставини узгоджуються між собою та вказують на те, що саме останній здійснює підприємницьку діяльність.

Покази свідка ОСОБА_5 на підтвердження факту здійснення відповідачем підприємницької діяльності не знайшли підтвердження у ході судового розгляду та суперечать наявним у справі доказам.

Також суд не приймає до уваги доводи позивача про отримання відповідачем кредитів для здійснення підприємницької діяльності, оскільки відповідно до довідки № 53227-23.1 від 17.06.2021 ОСОБА_1 в АТ "Альфа-Банк" були укладені кредитні договору, які заборонено використовувати для проведення операцій, пов`язаних із здійсненням підприємницької діяльності (а.с. 68).

Відповідно до норм закріплених у ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За викладених фактичних обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2013,00 грн щомісячно починаючи від дня подання позовної заяви з подальшою щорічною індексацією відповідно до Закону.

Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Розподіл судових витрат

Згідно п.3 ст.5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Розглядаючи вимоги сторін про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов наступних висновків.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч. 1 ст. 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України)

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 ЦПК України).

Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При цьому, пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України відносить витрати на професійну правничу допомогу саме до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Правничу допомогу позивачу надавав адвокат Сидорчук М.В. на підтаві ордер ЖТ № 089539 від 05.07.2021 (а.с.115); відповідачу- адвокат Грішин Є.О. на підставі ордеру серії ЖТ № 099818 від 29.06.2021 (а.с. 75).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч.1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до частини 3 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Аналогічні висновки викладені у постанові ВС від 27.07.2021 у справі № 671/1957/20.

Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Статею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), а також документи, що свідчать про фактичне надання таких послуг.

Суд також звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц).

Наявність договірних відносин між адвокатом Сидорчуком М.В та позивачем підтверджується договором про надання правової допомоги від 04.05.2021 з додатковою угодою до нього від 01.07.2021 (а.с.104-105).

Так, Відповідно до п.1.1. даного договору, адвокат бере на себе зобов`язання щодо надання правової допомоги, а клієнт зобов`язується виплатити адвокату гонорар за надання юридичних послуг.

В розділі 4 договору передбачений порядок виплати гонорару та компенсації додаткових витрат.

За надання правової допомоги клієнт зобов"язується виплатити адвокату гонорар , розмір якого визначається додатковою угодою (п. 4.1 договору).

Відповідно до п. 6.1 договору, якщо він достроково не буде припинений з ініціативи клієнта, протягом всього періоду часу доти, доки не будуть вичерпані всі надані національним законодавством засоби надання правової допомоги.

Додатковою угодою від 01.07.2021 до договору від 04.05.2021, укладеною між адвокатом Сидорчуком М.В. та Москаленко О.П. (позивачем) сторони погодили орієнтовний перелік послуг, що надано (буде надано) за договором від 04.05.2021, гонорар за які сторонами визначено у розмірі 7700,00 грн, а також погоджено, що перелік вказаних послуг не є вичерпним та остаточно буде визначено в акті виконаних робіт.

30.07.2021 між позивачем та адвокатом Сидорчуком М.В. підписаний акт виконаних робіт (наданих послуг), за яким сторони погодили обсяг виконаних робіт та їх вартість, яка у загальному склала 9600 грн. (а.с. 156, 157).

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката, позивачем подано наступні докази: копія укладеного позивачем з адвокатом Сидорчуком М.В. договору про надання правничої допомоги від 04.05.2021 (а.с. 104); копія додаткової угоди до договору від 01.07.2021 (а.с.105); ордером серії ЖТ 089539 про надання правової допомоги ОСОБА_2 адвокатом Сидорчуком М.В., який діє на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 410 від 14.04.2006 (а.с.115); копією квитанції TS20.3567 від 01.07.2021 про поповнення картки, платник ОСОБА_2 , одержувач ОСОБА_10 (а.с.106); копією квитанції №RC_GKWNAM5RP7X1C2K14HAP9B від 30.07.2021, платник ОСОБА_2 , одержувач ОСОБА_10 (а.с.158); копія акту виконаних робіт (наданих послуг) (а.с. 157).

У поданій до суду заяві від 30.07.2021 позивач просила покласти на відповідача витрати, пов"язані з наданням правничої допомоги.

У судовому засідання представник позивача просив транспортні витрати адвоката у сумі 600,00 грн та витрати пов"язані із складанням 2-х екземплярів позовних заяв залишити за позивачем та не розподіляти у зв"язку з відмовою від таких.

Таким чином зазначив, що витрати позивача, пов"язані з наданням правничої допомоги складають 8250,000грн.

Наявність договірних відносин між адвокатом Грішиним Євгеном Олексійовичем та Москаленко Вадимом Анатолійовичем (клієнт, відповідач) підтверджено договором про представництво та надання правової (правничої допомоги) від 15.06.2021 (а.с. 72-73).

Відповідно до п. 1.1. договору, адвокат зобов`язується надати правову (правничу) допомогу, в тому числі, за окремими дорученнями Клієнта.

Згідно до п.2.3 клієнт зобов`язаний сплатити гонорар Адвокату в розмірі та в строк згідно цього Договору.

Відповідно до п. 3.1, договір набирає чинності з моменту його підписання, і діє до його виконання .

В розділі 4 договору передбачена вартість послуг (правничої допомоги).

Згідно з п. 4.1 договору, вартість послуг за надання правничої допомоги за чинним договором складає 5400,00грн. Зазначена сума гонорару не є остаточною та узгоджена сторонами з урахуванням орієнтовного переліку дій адвоката та витрати часу на виконання доручень клієнта відповідно до Додатку № 1 до чинного договору.

У пункті 4.3 договору сторони дійшли згоди, що вартість послуг адвоката визначається у відповідності до обсягу дій здійснених ним та таких , що мають бути здійснені у майбутньому для виконання доручень клієнта, із розрахунку витрат часу на виконання таких дій . Вартість години роботи адвоката становить 1000,00 гривень за одну годину. Вартість послуг адвоката , пов"язаних з представництвом інтересів клієнта у суді становить 1200,00 гривень за судодень.

У п. 4.4. договору сторони погодили порядок відшкодування транспортних витрат.

У додатку №1 до Договору від 15.06.2021 про представництво та надання правової (правничої) допомоги сторони визначили орієнтовний перелік послуг, що надаватимуться за договором та їх вартість (а.с. 73 зворотня сторона).

Відповідно до поданого представником відповідача клопотання за вх № 4780 від 06.08.2021 та наданого акту наданих послуг відповідно до Договору про представництво та надання правової (правничої) допомоги від 15.06.2021 убачається, що загальна вартість наданих послуг правничої допомоги складає 9039,60 грн. (а.с. 163, 164).

На підтвердження понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката, відповідачем подано наступні докази: копію укладеного відповідачем з адвокатом Грішиним Є.О. договору про представництво та надання правової (правничої) допомоги від 15.06.2021 (а.с.72-73); ордер серії ЖТ №099818 про надання правової допомоги ОСОБА_1 адвокатом Грішиним Є.О. (а.с.75); копію Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 572 від 31.03.2011 (а.с76); копію посвідчення адвоката України № 572 від 31.03.2011 (а.с.76); копію акту наданих послуг від 05.08.2021 (а.с 164); копію квитанції № 0.0..1 від 15.06.2021про оплату послу на загальну суму 5400,00 (а.с.74).

Дослідивши надані сторонами докази на підтвердженя обсягу наданої правничої допомоги сторонам та їх вартості, суд встановив, що позивач понесла витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8250,000 грн,які є підтвердженими та обгрунтованими; відповідач у свою чергу поніс витрати професійну правничу допомогу у сумі 9039,60грн, які у порядку ст. 137 ЦПК України підлягають розподілу.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 137, частини 8 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат на оплату правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 цього Кодексу).

За загальним правилом розподілу судових витрат, визначених у нормах ч.2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати (до складу яких входять і витрати на професійну правничу допомогу) , пов"язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, ураховуючи наведені положення процесуального законодавства, беручи до уваги що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме погодився з вимогою позивача про стягнення аліментів, однак частково погодився із сумою аліментів, яка підлягає стягненню, суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу понесені сторонами покладаються на сторони у рівних частинах, а саме витрати понесені позивачем у загальному розмірі 8250,00 покладаються порівну на позивача та відповідача у розмірі 4125,00грн. Витрати понесені відповідачем у загальному розмірі 9039,60грн також покладаються на сторони у рівних частинах: на відповідача у сумі 4519,80грн та на позивача у сумі 4591,80 грн.

Керуючись ст.ст. 182, 184, 191 СК України, ст.ст. 5, 12, 13,79,81, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 )

на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 )

аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2013,00грн щомісячно, починаючи з 25.05.2021 та до досягнення дитиною повноліття з подальшою щорічною індексацією відповідно до закону.

3. Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

4. Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 ) в дохід держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

5. Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 )

- 4125,00 грн витрат за надану професійну правничу допомогу

6. Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 )

- 4519,80 грн витрат за надану професійну правничу допомогу.

7. В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 )

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 )

Повний текст рішення складено 11.08.2021

Суддя Л.В. Лось