КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6531/2021
Головуючий у суді першої інстанції: Арапіна Н.Є.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Махлай Л.Д., Ящук Т.І.

секретар - Лащевська Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Головне територіальне управління юстиції в м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рогач Вадим Вікторович, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та зміну черговості одержання права на спадкування,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 лютого 2021 року,

встановив:

у листопаді 2019 року позивач звернулась з позовом, у якому просила встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 та змінити черговість спадкування після його смерті, визнавши її спадкоємцем першої черги.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10 лютого 2021 року позовні вимоги було задоволено частково, встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01 січня 2004 року по 29 травня 2019 року. В задоволенні інших вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати в частині вирішення вимог про зміну черговості спадкування та постановити в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника відповідачів - ОСОБА_6 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалась на те, що вона з січня 2003 року проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначала, що померлий ОСОБА_5 перед смертю перебував у безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги, яку вона надавала. Вказувала, що діти померлого не цікавились його життям та не надавали допомогу, у зв`язку з чим просила встановити факт проживання однією сім`єю та змінити черговість спадкування, надавши їй право спадкувати разом з спадкодавцями першої черги - синами ОСОБА_5 - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10 лютого 2021 року позовні вимоги було задоволено частково, встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01 січня 2004 року по 29 травня 2019 року. В задоволенні інших вимог відмовлено.

Рішення суду в частині встановлення факту проживання однією сім`єю сторонами не оскаржуються, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Відмовляючи у задоволенні вимог про зміну черговості спадкування, суд першої інстанції виходив з того. що позивач на довела наявності підстав для відповідної зміни. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

У своїй апеляційній скарзі позивач посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що ОСОБА_5 перебував на стаціонарному лікуванні протягом 2017 та 2018 років, що свідчить про його безпорадний стан. Однак, такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкування за законом здійснюється у наступній черговості (при цьому кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків зміни черговості одержання права на спадкування, встановлених статтею 1259 ЦК України):

перша черга: діти спадкодавця (у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті), той з подружжя, який його пережив, та батьки;

друга черга: рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері;

третя черга: рідні дядько та тітка спадкодавця;

четверта черга: особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини;

п`ята черга: інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення, та утриманці спадкодавця (неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування).

Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень Книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як «одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) та «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) стосується другої - п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини.

На «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом» в межах певної черги впливають такі юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом стосується першої - п`ятої черги.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями цієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

За змістом наведеної норми при вирішенні питання про зміну черговості спадкування позивач повинен довести факт опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу та перебування спадкодавця у безпорадному стані, тобто стані, обумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Належними доказами, які підтверджують безпорадний стан особи, є відповідні медичні (лікарські) документи, висновки судово-медичних експертів.

При зверненні до суду з позовом позивачем було надано до суду світлокопії медичних виписок померлого ОСОБА_5 . З наданих виписок вбачається, що у листопаді 2017 року померлому ОСОБА_5 було постановлено діагнози «Ерозивно-геморагічна гастропатія» та «Хронічна лімфоїдна лейкемія», проводились противиразкова та гемостатична терапія, курси хіміотерапії. Разом з тим, з наданих виписок неможливо встановити перебування ОСОБА_5 у безпорадному стані. Доказів про те, що померлий не міг протягом тривалого часу самостійно забезпечити умови свого життя та потребував стороннього догляду матеріали справи не містять. Судово-медична експертиза у справі не проводилась.

В довідці № 403 від 30 травня 2019 року вказано причину смерті ОСОБА_5 - « Бешиха », тобто інфекційна хвороба, яка проявляється на шкірі та підшкірній клітковині на руках.

Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин. Відповідного висновку дійшов і Верховний Суд у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 592/1045/18-ц, від 01 березня 2021 року у справі № 233/5990/18, від 17 березня 2021 року у справі №200/12980/14.

Разом з тим, позивачем не доведено наявність зазначених вище юридичних фактів у їх сукупності, що є його процесуальним обов`язком в силу статті 12, 81 ЦПК України.

Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

При зверненні до суду з позовом та апеляційною скаргою позивачем не було надано до суду належних та достатніх доказів на підтвердження перебування ОСОБА_5 у безпорадному стані, сам по собі факт наявності у якого ряду хвороб та перебування його у похилому віці не свідчить про неможливість самостійного забезпечення своїх потреб. Також матеріали справи не містять і доказів матеріального забезпечення померлого позивачем ОСОБА_1 , тоді як сам по собі факт спільного проживання не може свідчити про перебування померлого в матеріальній залежності від позивача.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не було взято до уваги те, що ОСОБА_5 було видано довіреність на ОСОБА_1 , яка була посвідчена 22 листопада 2017 року за адресою міської лікарні швидкої допомоги, що також свідчить про хворобу померлого, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки перебування померлого на стаціонарному лікуванні з 12 листопада 2017 року по 28 листопада 2017 року, тобто у період, коли була посвідчена довіреність, не свідчить про тривалість його безпорадного стану.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Враховуючи викладене, судом першої інстанції було правильно застосовано норми процесуального права, доводи, викладені в апеляційних скаргах, висновків суду не спростовують, а тому ухвалу суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 лютого 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 06 серпня 2021 року.

Головуючий

Судді