Дата документу 07.04.2021 Справа № 315/1594/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 315/1594/20 Головуючий у 1-й інстанції: Телегуз С.М.
Провадження №22-ц/807/1552/21 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Грона Дениса Сергійовича на ухвалу Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 01 березня 2021 року про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Свої позовні вимоги вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 31 березня 2017 року ОСОБА_2 взяв у нього в борг 7645, 00 доларів США, що станом на 25 жовтня 2020 року складає 216085,92 грн.

ОСОБА_2 на підтвердження факту укладення договору позики, власноруч написав розписку від 31 березня 2017 року, в якій зазначив про зобов`язання повернути кошти ОСОБА_1 у строк до 01 листопада 2017 року.

Однак, станом на 25 жовтня 2020 року ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, грошові кошти не повернув.

Із урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просив суд:

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 216 085,92 грн, три відсотки річних у розмірі 19 344, 34 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 2354,30 грн та витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 5 000,00 грн.

В лютому 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з клопотанням про зупинення провадження у справі, яке мотивовано тим, що Гуляйпільським районним судом Запорізької області відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та 3% річних.

Предметом даного судового спору є договір позики від 31 березня 2017 року на суму 7645,00 доларів США.

Проте, Гуляйпільським районним судом Запорізької області відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання вказаного договору позики недійсним.

Зазначає, що задоволення судом позову ОСОБА_3 про визнання договору позики від 31 березня 2017 року, недійсним, унеможливить задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за вказаним договором позики, у зв`язку з чим, розгляд цивільної справи №315/1594/20, є об`єктивно не можливим, до набрання законної сили судовим рішенням по цивільній справі №315/210/21 за позовом ОСОБА_3 про визнання вказаного договору позики недійсним.

Враховуючи викладене, просив суд зупинити провадження по цивільній справі №315/1594/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та трьох процентів річних до набрання законної сили судовим рішенням по цивільній справі №315/210/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним.

Ухвалою Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 01 березня 2021 року провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики зупинено до набрання законної сили судового рішення по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ,, адвокат Грона Д.С., просить скасувати вказану ухвалу суду як незаконну, ухвалену з порушенням норм процесуального права, та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні заяви про зупинення провадження у справі та справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. На думку апелянта, відсутні підстави для зупинення провадження у справі. Вважає, що зібрані у цій справі докази дозволяють встановити та оцінити обставини, які є предметом судового розгляду, а тому відсутня об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи. В цивільному судочинстві діє принцип ефективності судового процесу, який направлений на недопущення затягування розгляду справи. Вважає, що є очевидним намагання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 штучного затягування справи №315/1594/20 та зловживання своїми процесуальними правами.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тобто апеляційна скарга на ухвалу суду про зупинення провадження у справі (п. 14 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходило.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Ухвала суду першої інстанції мотивована відсутністю об`єктивної можливості розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики до набрання законної сили судовим рішенням у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується.

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 251 ЦПК України передбачено перелік обов`язкових підстав для зупинення провадження, який є вичерпним.

Так, зокрема, пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України передбачено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом учинення процесуальних дій під час розгляду справи з визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому її розгляду, і, передбачити усунення яких неможливо.

Єдиною підставою для зупинення провадження у справі до вирішення іншої судової справи є неможливість її розгляду без встановлення певних обставин в іншому провадженні.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в пункті 33 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 12 червня 2009 року №2 "Про застосування судом норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" визначаючи наявність передбачених ст. 201 ЦПК України (в редакції закону, що діяв до 15 грудня 2017 року) підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, врахувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у пункті 4 частини першої цієї статті - неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Враховуючи наведене, слід зазначити, що вирішуючи питання про зупинення провадження у справі суду слід з`ясувати: як пов`язані справи, які розглядаються та чим обумовлюється неможливість розгляду справи. При цьому необхідно врахувати, що неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені судом самостійно у цій справі через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи.

Підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи на розгляді в суді та припущення про те, що рішення по ній має значення для цивільної справи, що розглядається, а саме неможливість її розгляду до вирішення цієї справи.

Таким чином, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.

Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про зупинення провадження у справі, на зазначене уваги не звернув, своє рішення щодо наявності встановлених процесуальним законом підстав для зупинення провадження у даній справі належним чином не мотивував, а лише констатував існування справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним, та дійшов необґрунтованого висновку про наявність підстав для зупинення провадження у справі.

У даній справі відсутні перелічені обставини, які могли б дати підстави для зупинення провадження. Окрім того, в даному випадку, суд не позбавлений можливості самостійно встановити та оцінити обставини у цій справі, в тому числі і підстави для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики від 31 березня 2017 року, який ОСОБА_2 бажає визнати недійсним.

Отже, відсутні встановлені процесуальним законом підстави для зупинення провадження у даній справі, так як зібрані у справі докази дозволяють суду встановити та оцінити наявність обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та наявність чи відсутність підстав для стягнення боргу.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що зібрані докази у цій справі дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду у іншій справі, а тому у суду першої інстанції не було достатніх правових підстав посилатися на об`єктивну неможливість розгляду даної справи до розгляду іншої справи, яка знаходиться на розгляді в Гуляйпільському районному суді Запорізької області, оскільки підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи на розгляді в суді та припущення про те, що рішення по ній має значення для цивільної справи, що розглядається, а неможливість її розгляду до вирішення цієї іншої справи.

Крім того, зупинивши провадження у справі, суд порушив право позивача на розумні строки розгляду справи.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16 грудня 1992 року).

У справі "Беллет проти Франції" ЄСПЛ зазначив, що "стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Пунктом 1 статті 6 Конвенції визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення ЄСПЛ у справі "Фрідлендер проти Франції").

Зіставлення змісту наведених суджень із розумінням положень пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України переконує у тому, що оскаржувану ухвалу про зупинення провадження у справі не може бути залишено у силі, оскільки тривале зупинення провадження у справі суперечить принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи, й перешкоджає подальшому провадженню у справі, а, отже, відповідно до частини 1 статті 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

За таких обставин оскаржувана ухвала яка прийнята з порушенням норм процесуального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для вирішення питання про зупинення провадження у справі, підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З урахуванням роз`яснень п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2015 року №10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", питання розподілу сум судового збору, пов`язаного з розглядом цієї апеляційної скарги, підлягає вирішенню судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ЦПК України.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 379, 382-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Грона Дениса Сергійовича задовольнити.

Ухвалу Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 01 березня 2021 року у цій справі скасувати. Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повна постанова складена 07 квітня 2021 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя

Подліянова Г.С. Гончар М.С. Маловічко С.В.