ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6224/21 Справа № 201/3065/19 Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О. А. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Деркач Н.М.

суддів Красвітної Т.П., Петешенкової М.Ю.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС», третя особа Закрите акціонерне товариство «Віслас» про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, грошових коштів та судових витрат, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС», третя особа Закрите акціонерне товариство «Віслас» про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, грошових коштів та судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 15 червня 2018 року близько 17.15 год. водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Шкода», під час руху на вул. Запорізьке шосе в м. Дніпро в районі електроопори № 18 порушила правила дорожнього руху, не врахувала дорожню обстановку під час керуванням автомобіля, не дотрималася безпечної дистанції і здійснила ДТП, скоїв зіткнення, наїзд на рухавшийся в тому місці транспортний засіб «Тойота» під керуванням ОСОБА_1 .

Внаслідок ДТП автомобіль «Тойота», яким ОСОБА_1 користувався та розпоряджався на підставі генеральної довіреності № 54 від 17.04.2018 року, що була видана власником пошкодженого автомобіля ЗАТ «Віслас», на ім`я позивача, зазнав механічних ушкоджень. Винним у цій ДТП є саме водій ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована ПАТ «Страхова компанія «АРКС».

Позивач вважає, що вказану шкоду повинен відшкодовувати відповідач в повному обсязі в межах своєї відповідальності.

Враховуючи зазначене, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь страхове відшкодування в розмірі 29 165 грн. 68 коп., 3% річних в розмірі 865 грн., інфляційні втрати в розмірі 2 854 грн. 03 коп., пеню в розмірі 10 271 грн. 67 коп., витрати на експертне дослідження в сумі 1 500 грн. та судові витрати у справі.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС», третя особа Закрите акціонерне товариство «Віслас» про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, грошових коштів та судових витрат задоволено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 29 165 грн. 68 коп., 3% річних в розмірі 865 грн., інфляційні втрати в розмірі 2 854 грн. 03 коп., пеню 10 271 грн. 67 коп., витрати на експертне дослідження в сумі 1 500 грн. та судові витрати в сумі 768 грн. 40 коп., а всього 45 424 грн. 78 коп.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ПАТ «Страхова компанія «АРКС» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_1 не є особою, права та законні інтереси якого порушено, оскільки не є власником пошкодженого транспортного засобу «Тойота», тоді як належним позивачем є ЗАТ «Віслас». Таким чином, на думку апелянта, судом першої інстанції прийнято до провадження спір, що виник між юридичними особами та підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Крім того, вказує, що при звернення з заявою ОСОБА_1 не надано документів відповідно до вимог ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 червня 2018 року близько 17:15 год. водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Шкода», державний номер автомобіля НОМЕР_1 , що належить їй, рухалася по вул. Запорізьке шосе в місті Дніпро та в районі електроопори № 18 перед здійсненням маневру початком руху та його зміні - не пересвідчилася, що це буде безпечно, проявивши крайню неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не діяла таким чином, щоб не завдавати загрози життю та здоров`ю громадян, грубо порушуючи вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху України, не впоралася з керуванням свого автомобіля, заходів для своєчасного зниження швидкості аж до зупинки керованого нею транспортного засобу не прийняла, не врахувала дорожню обстановку, не дотрималася безпечної дистанції, продовжила рух і скоїла наїзд, зіткнення з рухавшимся в тому місці в попутному напрямку автомобілем «Тойота», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , скоївши ДТП.

Внаслідок ДТП автомобіль «Тойота», яким ОСОБА_1 користувався та розпоряджався на підставі генеральної довіреності № 54 від 17.04.2018 року, що була видана власником пошкодженого автомобіля ЗАТ «Віслас», на ім`я позивача, зазнав механічних ушкоджень.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2018 року винним у вказаній ДТП встановлено і визнано ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАПП через порушення ним п. 13.1 Правил дорожнього руху України і вона звільнена від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення. Вказана постанова не оскаржена в апеляційному порядку.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 згідно централізованої бази даних МТСБУ і наданих документів, застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників транспортних засобів № АК/7110382, страховик - Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «АХА страхування», правонаступником якого є відповідач. Ліміт відповідальності 100 000 грн.

04.07.2018 року, з метою компенсації спричинених в результаті даної ДТП збитків, позивач звернувся до ПрАТ СК «АРКС». Однак, ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» не визнало зазначену подію страховим випадком та не виплатило на користь позивача страхове відшкодування через відсутність всіх необхідних документів, в тому числі і на автомобіль від власника.

Згідно з Висновком експерта № 0903/19/19 від 06 березня 2019 року автотоварознавчої експертизи по визначенню вартості матеріальної шкоди, спричиненої власнику колісного транспортного засобу вартість відновлювального ремонту фактично належного позивачу автомобіля марки «Тойота», державний номер НОМЕР_2 , з врахуванням фізичного зносу та без врахування податку на додану вартість складає 29 165 гривень 68 копійок.

Згідно з квитанцією судового експерта Дроздова Ю.В. вартість складення Висновку № 0903/19/19 від 06 березня 2019 року становить 1 500 гривень.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

За положенням статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з вимогами ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (ст. 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до п. 34.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Згідно з п. 34.3. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Згідно ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України: «Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування. Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно - правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання».

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного суду України від 01 червня 2016 року у справі № 6-927цс16.

Як вбачається з встановлених обставин справи, 15 червня 2018 року ДТП сталася з вини ОСОБА_2 який керував транспортним засобом «Шкода», державний номер автомобіля НОМЕР_1 , що на момент ДТП був застрахований у ПрАТ СК «АРКС», тому саме товариство повинно відшкодувати завдану шкоду у межах ліміту відповідальності за полісом № АК/7110382. Ліміт відповідальності 100 000 грн.

За матеріалами справи встановлено, що позивач своєчасно звернувся до відповідача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. Страхова сума знаходиться в межах ліміту, передбаченого договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. До заяви, серед іншого, додаються документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником.

Позивачем надано відповідачу довіреність № 54 від 17.04. 2018 року, яка видана ЗАТ «Віслас» на ОСОБА_1 та свідоцтво про належність на праві власності автомобіля «Тойота», державний номер НОМЕР_2 - ЗАТ «Віслас» та інші документи, а відтак позивач виконав вимоги ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до даної норми позивач мала ще надати інші документи (статут юридичної особи ЗАТ «Віслас», оригінал або належно завірену копію наказу щодо призначення керівника юридичної особи ЗАТ «Віслас», тощо) суперечать положенням цієї норми.

Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу є саме тим документом, який підтверджує, що на час ДТП автомобіль «Тойота», державний номер НОМЕР_2 належав на праві власності ЗАТ «Віслас», а довіреність від власника автомобіля на ім`я позивача підтверджує право останнього на отримання страхового відшкодування на своє ім`я.

Стосовно доводів ПрАТ СК «АРКС» щодо відсутності у ОСОБА_1 права на відшкодування шкоди, завданої пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, оскільки позивач не є його власником, апеляційний суд враховує наступне.

Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно, до переліку яких належить право володіння.

Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб`єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами, хто його оточує.

Відповідно до ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1.6 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Згідно з пунктом 2.2 Правил дорожнього руху України власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Таким чином, завдання шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеного у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14, з висновком якої погодився Верховний Суд у постанові від 07 листопада 2018 року у справі № 200/21325/15-ц.

Аналіз змісту пункту 2.2 Правил дорожнього руху і ч. 2 ст. 1187 ЦК України у їх взаємозв`язку приводить суд до переконання, що коли особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником, саме ця особа є володільцем транспортного засобу і буде мати право на відшкодування завданої шкоди.

Матеріалами справи підтверджується, що під час ДТП ОСОБА_1 керував автомобілем «Тойота», державний номер НОМЕР_2 , на підставі довіреності № 54 від 14.04.2018 року, виданої ЗАТ «Віслас», тобто на відповідній правовій підставі.

Установивши, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом на законних підставах, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що він правомірно володів цим майном, а тому має право на відшкодування завданої йому майнової шкоди.

Зазначене спростовує доводи ПрАТ СК «АРКС» про те, що позивач не має право на отримання страхового відшкодування.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції прийнято до провадження спір, що виник між юридичними особами та підлягає розгляду в порядку господарського судочинства є помилковими, оскільки в даному спорі ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом від свого імені, за захистом речового право на чуже майно, а не від імені ЗАТ «Віслас».

Враховуючи вищевикладене, перевіривши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог, оскільки достовірно встановлено, що на момент скоєння ДТП позивач мав право керувати автомобілем «Тойота», державний номер НОМЕР_2 , на відповідній правовій підставі, а отже, має право вимоги до страхової компанії, у межах страхового ліміту.

Долучені відповідачем докази, які слугували підставою для відмови йому у виплаті страхового відшкодування, спростовані судом в загальному порядку.

Відтак, встановивши, що ДТП, яка сталася 15 червня 2018 року, є страховим випадком, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що наявні підстави для виплати страхового відшкодування.

Також, оскільки, матеріалами справи підтверджено несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань з виплати страхового відшкодування, суд, перевіривши правильність нарахування позивачем пені, інфляційних втрат та річних, правомірно стягнув їх на користь позивача.

Наведені в апеляційних скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, місцевий суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного та враховуючи, що апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильності рішення суду, які б були підставою для його скасування, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування чи зміни рішення суду відсутні.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: Н.М. Деркач

Т.П. Красвітна

М.Ю. Петешенкова