Справа № 128/1457/21
РІШЕННЯ

Іменем України

16 серпня 2021 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Ганкіної І.А.,

за участі секретаря Жигарової Д.О.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Вінниця в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору Служби у справах дітей Вінницької районної державної адміністрації про визначення проживання неповнолітніх дітей, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору Служби у справах дітей Вінницької районної державної адміністрації про визначення проживання неповнолітніх дітей, який обґрунтовує тим, що з відповідачем по справі ОСОБА_2 перебувала у шлюбі, зареєстрованому 05 жовтня 2007 року у виконкомі Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, актовий запис № 49. Під час шлюбу у нас народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згодом стосунки між нею та відповідачем погіршали, та вони вирішили розірвати шлюб. Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 16.09.2011 року по справі № 2-1960/2011 р. шлюб був розірваний, і після розірвання шлюбу позивачці присвоєне дошлюбне прізвище « ОСОБА_1 ». Вказує, що потім вони помирились і знов розпочали сімейні стосунки, від яких у нас народилась менша спільна дитина - дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківство відповідача щодо якої зареєстроване належним чином. Вказує, що обоє їх дітей від народження проживали разом з нами і були зареєстровані за місцем її паспортної реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , на що батько дітей надавав відповідну згоду. В 2018 році позивачка та відповідач остаточно припинили сімейні відносини і спільне проживання, а їх діти залишились проживати разом з матір`ю проживають з нею до даного часу, проти чого ОСОБА_2 ніколи не заперечував. Тобто, вони з відповідачем, у відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 160 Сімейного кодексу України, визначили місце проживання дітей з позивачкою, взявши до уваги думку сина ОСОБА_3 , якому на той момент вже виповнилось 10 років. В зв`язку з відсутністю спору між ними щодо визначення місця проживання дітей вони не звертались з цього питання до органів опіки та суду. Судовим наказом судді Вінницького міського суду Вінницької області від 14.03.2018 року по справі № 127/4390/18 з ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання їх 2-х неповнолітніх дітей - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і відповідач сплачує аліменти за судовим наказом. Позивачка вказує, що 26 березня 2020 року у Вінницькому районному відділі ДРАЦС ЦЗМУ Міністерства юстиції ( м. Хмельницький) вона зареєструвала шлюб з гр. ОСОБА_8 і змінила прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 », актовий запис № 54. Після одруження вони живуть разом в помешканні чоловіка за адресою: АДРЕСА_2 . Діти від першого шлюбу ОСОБА_3 , 2007 р.н., і ОСОБА_5 , 2014 р.н, проживають разом з ними. Діти відвідують КЗ «Вінницько-Хутірський ліцей Вінницького району Вінницької області». Батько дітей та його родичі беруть участь у вихованні ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та в спілкуванні з ними, проти чого позивачка не заперечує. В другому шлюбі народилась дочка ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка від народження проживає та виховується в її сім`ї. Оскільки новонароджена дочка є третьою дитиною, у неї виникло право на отримання статусу багатодітної сім`ї та відповідні пільги. Пояснює, що звернулась в Управління соціального захисту населення (Лівобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради з проханням видати їй та членам сім`ї посвідчення «Батьків багатодітної сім`ї» та посвідчення Дитини з багатодітної сім`ї». До заяви надала всі необхідні документи, в тому числі, документи, що підтверджують факт проживання дітей з нею, як з місця реєстрації місця проживання її та дітей, так і з фактичного місця проживання, а також копії рішень суду про розірвання першого шлюбу та стягнення аліментів з першого чоловіка на 2-х моїх старших дітей. Однак, позивачка отримала з УСЗН (Лівобережне) лист від 13.04.2021 року за вих. № 08- 00-008-24864, яким їй повідомлено про відмову у задоволенні вимоги. Відмова мотивована тим, що вона не надала копію рішення суду із зазначенням місця проживання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_5 разом з нею після розірвання шлюбу. В листі зазначено, що відповідно до пункту 3-2 Порядку виготовлення і видачі посвідчень батьків багатодітної сім`ї та дитини з багатодітної сім`ї, затвердженого Постановою КМУ від 02.03.2010 року № 209 «Деякі питання виготовлення і видачі посвідчень батьків багатодітної сім`ї та дитини з багатодітної сім`ї з наступними змінами, у разі реєстрації повторного шлюбу та проживання із дітьми від попереднього шлюбу, до заяви мають бути додані документи, що підтверджують факт виховання дитини одним із батьків ( копія рішення суду із -зазначенням місця проживання дитини з одним із батьків після розірвання шлюбу; копія рішення суду про позбавлення батька чи матері батьківських прав, визнання батька чи матері недієздатним (недієздатною), безвісти відсутнім (відсутньою), копія свідоцтва про смерть батька чи матері, копія свідоцтва про народження дитини у разі внесення змін в зв`язку з усиновленням). Цим листом позивачці рекомендовано звернутись до суду для одержання рішення суду із зазначенням місця проживання дітей після розірвання шлюбу. Оскільки вона не може надати необхідний документ на підтвердження місця проживання старших дітей з нею після розірвання шлюбу, всі члени її сім`ї позбавленні можливості користуватись належними їм пільгами. Тобто, виникла необхідність юридичного закріплення фактичного місця проживання дітей з матір`ю після розірвання шлюбу. В судове засідання учасники судового процесу не з`явилися.

Від позивачки ОСОБА_1 до суду надійшла письмова заява про розгляд справи без її участі, в поданій заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю, позов просить задовільнити та винести рішення по справі.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Вінницької РДА в особі Дергалюк Т.В. подала суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, та не заперечують проти задоволення позовних вимог.

Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Врахувавши думку сторін, викладену у наданій суду письмовій заяві, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 05 жовтня 2007 року, який в подальшому 16.09.2011 року рішенням Замостянського районного суду м. Вінниця було розірвано (а.с.16).

Під час спільного проживання у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9) та дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10).

Судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 14.03.2018 року з ОСОБА_2 стягуються аліменти на користь позивачки на утримання їх 2-х неповнолітніх дітей - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і відповідач сплачує аліменти за судовим наказом (а.с.17).

Діти ОСОБА_3 та ОСОБА_5 є зареєстрованими за місцем паспортної реєстрації матері ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , на що батько дітей ОСОБА_2 надавав відповідну згоду (а.с.12-14).

В подальшому 26.03.2020 року позивачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 , за актовим записом № 54 та змінила прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 » (а.с.8).

Від другого шлюбу мають дочку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.11).

Малолітня дитина позивачки ОСОБА_11 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується відповідною довідкою (а.с. 15).

Діти ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на даний час проживають без реєстрації разом з матір`ю ОСОБА_1 та з ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується відповідними довідками (а.с.18-19,20).

Діти ОСОБА_3 та ОСОБА_5 відвідують КЗ «Вінницько-Хутірський ліцей Вінницького району Вінницької області», що підтверджується відповідними довідками (а.с.21-22).

ОСОБА_1 отримала з УСЗН (Лівобережне) лист від 13.04.2021 року за вих. № 08- 00-008-24864, яким їй повідомлено про відмову у задоволенні прохання про видачу їй та членам сім`ї посвідчення «Батьків багатодітної сім`ї» та посвідчення «Дитини з багатодітної сім`ї». Відмова мотивована тим, що вона не надала копію рішення суду із зазначенням місця проживання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_5 разом з нею після розірвання шлюбу. В листі зазначено, що відповідно до пункту 3-2 Порядку виготовлення і видачі посвідчень батьків багатодітної сім`ї та дитини з багатодітної сім`ї, затвердженого Постановою КМУ від 02.03.2010 року № 209 «Деякі питання виготовлення і видачі посвідчень батьків багатодітної сім`ї та дитини з багатодітної сім`ї з наступними змінами, у разі реєстрації повторного шлюбу та проживання із дітьми від попереднього шлюбу, до заяви мають бути додані документи, що підтверджують факт виховання дитини одним із батьків ( копія рішення суду із -зазначенням місця проживання дитини з одним із батьків після розірвання шлюбу; копія рішення суду про позбавлення батька чи матері батьківських прав, визнання батька чи матері недієздатним (недієздатною), безвісти відсутнім (відсутньою), копія свідоцтва про смерть батька чи матері, копія свідоцтва про народження дитини у разі внесення змін в зв`язку з усиновленням) (а.с.25).

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зобов`язує держави-учасниці забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

Так, Європейський суд з прав людини зазначив, що з метою недопущення порушень статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року під час розгляду справ про визначення місця проживання дитини слід враховувати два міркування: по-перше, в найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки з сім`єю, окрім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або явно дисфункціональна; і по-друге, в найкращих інтересах дитини забезпечити її розвиток в безпечному, надійному і стабільному середовищі та в середовищі, що не є дисфункціональним (Рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», § 100; Рішення ЄСПЛ від 11липня 2017 року у справі «М. С. проти України», § 76).

За приписами ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Частиною ст. 161 СК України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Статтями 15, 16 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Крім того, частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Частиною четвертою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Таким чином, цією нормою права встановлено вичерпний перелік осіб, місце проживання (місцезнаходження) яких може вважатися місцем проживання дитини, яка не досягла десяти років: батько, мати, опікун дитини, навчальний заклад чи заклад охорони здоров`я, в якому проживає дитина.

Таким чином, суд повно та всебічно дослідивши обставини справи щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, враховуючи створення матір`ю належних умов для проживання, виховання та забезпечення дітей, виходячи в першу чергу з інтересів дітей, суд приходить до переконання про наявність підстав для визначення місця проживання дітей з матір`ю, крім того, діти мають проживати з одним із батьків, зважаючи на те, що батьки мають рівні права і обов`язки щодо виховання та розвитку дітей незалежно від того, що проживають окремо один від одного, беручи до уваги, що місце проживання дитини з одним із батьків не є перешкодою для іншого щодо виконання як обов`язків так і здійснення прав, у зв`язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір слід залишити за позивачем, що відповідає бажанню позивачки вказаному в тексті позову.

При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про охорону дитинства», Конституцією України, ст.ст. 153,160,161 СК України, ст.15 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 18, 19, 76-82, 89, 95, 133, 141, 206, 211, 223, 245, 247, 259, 263-265, 268, 289, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов - задовільнити.

Визначити місце проживання після розірвання шлюбу малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлено 16.08.2021.

Учасники судового провадження:

позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 ;

відповідач - ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_3 ;

третя особа - Служба у справах дітей Вінницької РДА, адреса: м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 17.

Суддя І.А. Ганкіна