Справа № 369/1998/21
Провадження № 2/369/3015/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2021 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі

головуючого судді Ковальчук Л.М.,

за участю: секретаря судового засідання Новіцької М.М.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи його тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають спільну дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_3 зазначає, що з відповідачем разом не проживають та спільним побутом не пов`язані, дитина проживає з позивачем та повністю перебуває на її утриманні, відповідач участі в утриманні ОСОБА_5 не приймає.

15.09.2020 позивач звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Проте, ухвалою від 19.0.2020 судом було відмовлено у видачі судового наказу, у зв`язку з неможливістю встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання ОСОБА_4 .

Позивач зазначає, що відповідач з липня 2020 року у добровільному порядку кошти на утримання дитини не надає та не виявляє бажання брати участь у її виховані, що і стало підставою для звернення до суду із даним позовом, у якому позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи 15.09.2020 і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування початку періоду стягнення аліментів зазначає, що саме 15.09.2020 звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення із відповідача аліментів на утримання дитини.

Ухвалою від 22.02.2021 відкрито провадження у справі та постановлено її розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням осіб, встановлено учасниками процесу строки на подачу до суду заяв по суті справи.

30.03.2021 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого слідує, що ОСОБА_4 заперечує щодо задоволення позовних вимог, вказуючи на те, що позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів, починаючи з 15.09.2020, проте, позовна заява надійшла до суду 15.02.2021 та саме з цієї дати, відповідно до норм СК України, підлягають до стягнення аліменти. В той же час, позивачем не доведено будь-якими доказами наявність підстав, передбачених ст. 191 СК України, для стягнення аліментів за минулий час.

Ухвалою від 12.04.2021 задоволено клопотання позивача та витребувано від Головного Управління Пенсійного фонду України у м. Києві відомості Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у формі довідки ОК-5 та ОК-7 за період 2020-2021 роки стосовно відповідача та витребувано від Головного Управління Державної фіскальної служби у м. Києві відомості у формі довідки про доходи та сплату податку на доходи фізичних осіб за період 2020-2021 роки відносно відповідача.

28.04.2021 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача підтримує заявлені вимоги у повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

19.05.2021 на виконання вимог ухвали від 12.04.2021 від Головного Управління Пенсійного фонду України у м. Києві надійшли витребувані докази.

07.07.2021 на виконання вимог ухвали від 12.04.2021 від Головного Управління Державної фіскальної служби у м. Києві надійшли витребувані докази.

Представник позивача - ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та просила суд задовольнити заявлені вимоги.

Представник відповідача - ОСОБА_2 в судовому засіданні зазначила про часткове визнання позовних вимог, а саме просила суд стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання дитини у заявленому розмірі, однак, від дня пред`явлення позову до суду.

Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, знаходить що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.10.2020 у справі № 369/11454/20. Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 03.09.2019 серії НОМЕР_1 .

Згідно доказів, які надійшли на виконання вимог ухвали суду від 12.04.2021, дохід ОСОБА_4 за 2020 рік складає 915255,77 грн, а за період з січня по березень 2021 року - 136949,25 грн.

Як зазначає позивач, та не заперечується відповідачем, ОСОБА_5 проживає разом з ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України), батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Конвенція ООН про права дитини від 20.11.1989 встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, вони зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст. 141, 180 СК України).

Дитина у будь-якому випадку повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків, що гарантовано як нормами СК України, так і ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, згідно з якою держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Способи виконання обов`язку утримувати своїх неповнолітніх дітей визначені в ст. 181 СК України, за змістом ч. 3 якої кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі поданих учасниками справи доказів.

За змістом ст. 141 СК України, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання.

Враховуючи викладене, суд, при вирішенні позовних вимог по суті і визначенні розміру аліментів з врахуванням вищенаведених обставин, враховуючи стан здоров`я дитини, її вік, з урахуванням матеріального стану обох батьків, мінімального гарантованого та рекомендованого розмірів аліментів на дитину відповідного віку, вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти утримання дитини в заявленому позивачем розмірі щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Вирішуючи заявлені позивачем вимоги в частині початку стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини, суд зазначає, що відповідно до положень ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Позивачем не надано суду будь-яких доказів на підтвердження того, що нею вживались заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але вона не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, за результатами розгляду якої судом відмовлено у видачі такого наказу на підставі положень ч. 9 ст. 165 ЦПК України, не може свідчити про те, що відповідач ухилявся від сплати аліментів.

За таких обставин суд доходить переконання про часткове задоволення позовних вимоги та стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання дитини, починаючи з 15.02.2021, що відповідає вимогам ст. 191 СК України.

Одночасно, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них; а також положення ст. 185 СК України щодо обов`язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами.

Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів за один місяць.

Питання судового збору суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , аліменти на утримання дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду - 15.02.2021 і до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Допустити негайне виконання судового рішення в межах платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 908,00 грн.

Інформація про позивача: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Інформація про відповідача: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суде не було вручене у день його винесення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.М. Ковальчук