26.07.2021 Справа № 363/2959/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2021 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області в складі: головуючого - судді Баличевої М.Б., секретаря Щур А.Б., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

05.08.2020 року представник позивача звернувся до Вишгородського районного суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором про надання банківських послуг б/н від 24.09.2016 року у розмірі 31 557, 51 грн. та судові витрати у розмірі 2 102, 00 грн.

04.08.2021 року представник позивача до суду направив заяву про зменшення позовних вимог та просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором про надання банківських послуг б/н від 24.09.2016 року у розмірі 17 055,62 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву № б/н від 24.09.2016 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та позивачем Договір про надання банківських послуг, про що свідчить його підпис у заяві. При встановленні та зміні кредитного ліміту Банк керувався пунктами 2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4. Договору, на підставі яких позичальник при укладенні цього Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за ініціативою та рішенням Банку. Згідно до умов договору позичальник зобов`язаний погашати заборгованість, однак, свої зобов`язання не виконує. Станом на 12.05.2021 року у відповідача перед банком утворись заборгованість в розмірі 17 055,62 грн., яка складається: 12 498, 84 грн. - заборгованість за тілом кредиту; в тому числі 0, 00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 12 498, 84 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 4 556, 78 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625. Добровільно відповідач заборгованість не сплачує, у зв`язку із чим представник позивача був змушений звернутися до суду з даним позовом.

Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 02.10.2020 року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи без його участі, в якому позовну заяву повністю підтримав та просив її задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідач у судове засідання не з`явився та скористався своїм правом на подання відзиву.

06.04.2021 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив, в яком у він просить повністю відмовити в задоволенні позову. Свою думку обґрунтовує тим, що 24.09.2016 року внаслідок підписання ним анкети - заявки про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПринатБанку між ним та банком був укладений договір, що містив у собі, зокрема, умови кредитного договору і що зазначені умови кредитного договору вказано в Умовах та Правилах падання банківських послуг. Однак, не є стороною зазначеного договору, оскільки договір вважає неукладеним, відповідно практики Верховного суду.

Позивачем не надано належних і допустимих доказів, які містять інформацію щодо предмету доказування, оскільки на підставі доданих до позовної заяви додатків неможливо встановити факт отримання відповідачем платіжної карти та її номера, факт отримання кредитних коштів, їх дійсну суму повернутого боргу відповідачем та залишок боргу на час розгляду справи, виконання позивачем умов договору про надання кредитного ліміту відповідачу. Особові рахунки та виписки з них не є первинними документами та не містять обов`язкових реквізитів, а тому у позивача відсутні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Також відповідач просив суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності.

21.05.2021 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку www.privatbank.ua;https://client-bank.privatbank.ua, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають договір банківського обслуговування та зобов`язувався ознайомлюватися самостійно зі всіма змінами. Окрім цього, відповідачу було надано для ознайомлення Умові та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в Заявці про приєднання. На підставі заявки відповідачу було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 (п.п. 1.1.1.90 , 2.1.1.11 Умов) - ключем до карткового рахунка є пластикова Картка (п. 1.1.1.62 Умов) яку отримав відповідач та мобільний телефон який він вказав (п. 1.1.1.15 та п.1.1.1.16 Умов) в Заяві. Також з заяви вбачається, що ОСОБА_1 виявив бажання оформити на своє ім`я Кредитку «Універсальна», відповідно до долученого «Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» на момент оформлення кредиту позивачем встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3,6 % (43,2% на рік). Тобто при укладенні кредитного договору були досягнуті всі істотні умови договору. Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку, всі операції за картковим рахунком, відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Отже зазначені докази є належними та допустимими по справі, а тому у позивача наявні підстави для стягнення заборгованості з ОСОБА_1 . Також зазначено, що строк позовної давності позивачем не пропущений, оскільки строк дії картки до останнього дня 07.2020 року, а позивач звернувся до суду 30.07.2020 року.

23.07.2021 року через канцелярію суду представником відповідача подані заперечення на відповідь на відзив, в яких представник відповідача заперечує проти позову, вважає, що наведені пояснення, міркування та аргументи представником позивача є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не доводять обставини, на які позивач посилається як на підставу позову. Зокрема, позивач до відповіді на відзив додав виписку по рахунку, фото відповідача з карткою. Додана виписку по рахунку не містить обов`язкових реквізитів та є неналежним доказом. На підтвердження укладання договору та наявності невиконаних кредитних зобов`язань позивач надав роздруківку фотознімку відповідача з карткою, однак така роздруківка не може вважатися належним, допустимим та достовірним доказом, оскільки має низьку якість, через що неможливо ідентифікувати особу та номер картки, а також дату та час здійснення фотографування. Також позивачем не спростовані твердження відповідача щодо укладення договору.

Розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження у відповідності до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України проводиться без участі сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що 24.09.2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомився їх договором про надання банківських послуг до його укладення і згодний з його умовами, примірних договору отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту. Зобов`язується виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуга також регулярно самостійно знайомитись з їх змінами на сайті ПриватБанку. Умови кредитування, відомості про сукупну вартість кредиту йому роз`яснено і зрозумілі, рекламний буклет з тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування відповідачем отримані.

Встановлено, що у анкеті-заяві містяться персональні дані ОСОБА_1 , контактна інформація, сімейний і соціальний статус, трудова зайнятість, майновий стан тощо, дата та його підпис, а також відсутні дані про такі істотні умови кредитування як бажаний розмір кредитного ліміту за платіжною карткою, відсутня інформація про вид платіжної картки, відсоткову ставку, номер кредитної картки, рахунок та строк її дії, цільове призначення кредиту, обов`язковість яких передбачено Умовами та правилами надання банківських послуг.

До кредитного договору банк додав окрім копії паспорту відповідача, також Витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної кртки оформленої на ОСОБА_1 , 13.04.2017 року банком був встановлений кредитний ліміт у розмірі 5 000, 00 грн., який 17.07.2017 року був збільшений до 12 000, 00 грн та 15.12.2018 року був зменшений до 0, 00 грн.

З довідки вбачається, що ОСОБА_1 була надана кредитна картка № НОМЕР_1 , яка буда відкрита 24.09.2016 року з терміном дії до 07.2020 року.

Відповідно до виписки по картковому рахунку № НОМЕР_1 , ОСОБА_1 останній раз погашав заборгованість 14.11.2019 року.

Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 12.05.2021 року становить 17 055, 62 грн., яка складається: 12 498, 84 - заборгованість за тілом кредиту; в тому числі 12 498, 84 - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 4 556 ,78 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві позичальника від 24.09.2017 року процентна ставка не зазначена, тобто між сторонами відсутня згода щодо істотних умов договору, зокрема розміру відсотків у якості плати за користування грошовими коштами.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив окрім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

Позивач, обґрунтовуючи своє право вимоги, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 24.09.2016 року посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору.

Суд вважає, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила і саме у вказаній редакції розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Судом зазначається, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (24.09.2016 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (05.08.2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг у ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та, зокрема пункту 5.5 цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Наявність в указаних справах неоднакових редакцій та положень Умов та правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих Умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) вказала, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах справи, не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлені вказані обставини під час вирішення питання щодо наявності правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» відсотків за користування кредитними коштами, а тому суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 24.09.2016 року, вказавши, що надані позивачем докази, зокрема Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд вважає, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Відтак, у суду відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із ОСОБА_1 , АТ КБ «ПриватБанк» дотримало вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що позивачем не доведено виникнення у відповідача зобов`язань за кредитним договором на умовах, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги.

Отже, позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит в розмірі 4 556, 78 грн., задоволенню не підлягають.

Разом зі тим позивач заявляє вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 12 498, 84 грн., у зв`язку з чим судом зазначається наступне.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Виходячи з того, що у справах про стягнення кредитної заборгованості до предмета доказування включаються серед іншого обставини щодо розміру заборгованості, відповідно розрахунок заборгованості є належним доказом наявності та розміру заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач користувався кредитним лімітом (карткою) та вчиняв дії щодо часткової сплати заборгованості за кредитним договором протягом періоду кредитування.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що наданий банком розрахунок є належним доказом та допустимим засобом доказування у цій справі та свідчить про отримання відповідачем кредитних коштів. При цьому відповідачем не було спростовано факт наявності та розміру заборгованості за кредитом.

Розглядаючи спір в зазначеній частині, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення фактично отриманих кредитних коштів (поточним і простроченим тілом кредиту), та враховує, що у разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою.

Прострочене тіло кредиту - це кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернені у строк, передбачений договором. Користування кредитними коштами понад встановлений розмір ліміту зумовлює збільшення заборгованості за кредитом понад встановлений ліміт. Тобто, якщо позичальник своєчасно не повертає заборгованість за фактично використаними кредитними коштами (тілом кредиту), така заборгованість стає простроченою та відображається у відповідній колонці розрахунку заборгованості.

Сам по собі кредитний ліміт є поновлювальною кредитною лінією, тому відповідач міг використовувати кредитні кошти, погашати заборгованість та знову користуватися кредитними коштами. Отже, сума заборгованості за поточним тілом кредиту та простроченим тілом кредиту постійно змінюється в залежності від використання відповідачем кредитних коштів та внесення ним платежів на погашення заборгованості.

Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а останній його не повернув, суд приходить до висновку про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 12 498, 84 грн., оскільки позовні вимоги в цій частині належним чином обгрунтовані та підтверджені у розрахунку заборгованості, дослідженого судом.

Суд не приймає доводи відповідача щодо не укладання ним договору, оскільки сам у своєму відзиві зазначає, що підписував анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а отже є стороною укладеного договору.

Щодо клопотання відповідача про застосування строку позовної давності судом зазначається наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.

Враховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

У відповідності до частини першої статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Матеріали справи містять розрахунок заборгованості по кредитній картці відповідача з якого вбачається, що останнє погашення заборгованості відповідачем проведено 14.11.2019 року в сумі 600 грн. Вказаний розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано, як і не надано контррозрахунку заборгованості.

З позовом до суду банк звернувся 05.08.2020 року. А тому, строк позовної давності для звернення з позовом про стягнення заборгованості не пропущено.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, суд, згідно до положень ст. 141 ЦПК України, присуджує позивачу судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме з відповідача в сумі 1 540, 40 грн. виходячі з розрахунку: (розмір задоволених позовних вимог 12 498, 84 грн.) * 2 102 грн. (сума сплаченого судового збору) / 17 055, 62 грн. (розмір заявлених позовних вимог) = 1 540, 40 грн.

На підставі статей 525, 627-629, 1054 ЦК України та керуючись статтями 4, 5, 352, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_3 ) на користь АТ КБ «Приватбанк» (, МФО 305299, 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д) - заборгованість за договором № Б/Н від 24.09.2016 року у розмірі 12 498, (дванадцять тисяч чотириста дев`яносто вісім) гривень 84 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_3 ) на користь АТ КБ «Приватбанк» (, МФО 305299, 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д) судовий збір у розмірі 1 540 (одна тисяча п`ятсот сорок) гривень 40 копійок.

В іншій частині вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення через Вишгородський районний суд Київської області

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», , МФО 305299, 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_3 .

Суддя М.Б. Баличева