КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 752/6664/18

25 березня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Желепи О.В.

- Олійника В.І.

при секретарі - Климчук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Глушкова Валентина Олександровича на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 02 квітня 2018 року, про забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Колдіної О.О., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Управління державної реєстрації Головного управління юстиції у м. Києві про визнання права власності та витребування майна від добросовісного набувача,-

в с т а н о в и в:

У березні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Управління державної реєстрації Головного управління юстиції у м. Києві про визнання права власності та витребування майна від добросовісного набувача, в якому просив визнати за позивачем право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 ; витребувати від добросовісного набувача ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 ; зобов`язати ОСОБА_3 звільнити квартиру АДРЕСА_1 та передати її ОСОБА_2 або його представнику ОСОБА_4 ; зобов`язати Управління державної реєстрації Головного управління юстиції у м. Києві виключити відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.11.2011 року, реєстраційний запис № 45854 в книзі 603-211.

Також ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що квартира перебуває у чужому незаконному володінні та відповідач може здійснити дії щодо її відчуження, вважав, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Ухвалою Голосіївського районного суду від 02 квітня 2018 року заяву про забезпечення позову задоволено, та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник ОСОБА_1 адвокат Глушков В.О. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 02.04.2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що заява позивача не містить достатнього обґрунтування необхідності застосування такого виду забезпечення позову як накладення арешту на спірну квартиру. Суду не було надано належних та достатніх доказів на підтвердження того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позовних вимог. В матеріалах справи також відсутні докази на підтвердження вчинення відповідачем після пред`явлення позову до суду будь-яких дій, спрямованих на утруднення виконання можливого рішення суду. Саме лише твердження позивача про потенційну можливість відчуження відповідачем спірного майна та ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову без достатніх обґрунтувань та доручення відповідних доказів не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову. Проте, задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції не урахував та помилково дійшов до висновку про необхідність задоволення заяви про забезпечення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просив залишити ухвалу суду без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Дзецько Д.А. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Климчук О.М. проти доводів апеляційної скарги заперечував, та просив залишити її без задоволення.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені, про причини неявки суду не повідомили, тому колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

За правилами статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачений статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із статтею 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Забезпечення позову спрямоване насамперед проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його.

Таким чином у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення суду, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення через, зокрема, зникнення, зменшення за кількістю або погіршення за якістю майна (грошових коштів) тощо на момент виконання рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: : Управління державної реєстрації Головного управління юстиції у м. Києві про визнання права власності та витребування майна від добросовісного набувача, в якому просив визнати за позивачем право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 ; витребувати від добросовісного набувача ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 ; зобов`язати ОСОБА_3 звільнити квартиру АДРЕСА_1 та передати її ОСОБА_2 або його представнику ОСОБА_4 ; зобов`язати Управління державної реєстрації Головного управління юстиції у м. Києві виключити відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.11.2011 року, реєстраційний запис № 45854 в книзі 603-211.

У листопаді 2018 року представник позивача подав до суду клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем, та уточнену позовну заяву, в якій просив: визнати за позивачем право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 ; витребувати від добросовісного набувача ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 ; зобов`язати ОСОБА_1 звільнити квартиру АДРЕСА_1 та передати її ОСОБА_2 або його представнику ОСОБА_4 ; скасувати рішення про держану реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 29269597 від 15.04.2016.

Протокольною ухвалою від 22 лютого 2019 року замінено первісного відповідача ОСОБА_3 на належного відповідача ОСОБА_1 .

Згідно інформаційної довідки № 141342564 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, позивач зазначив, що оскільки право власності на спірну квартиру зареєстровано за відповідачем, то він має можливість вчиняти дії щодо відчуження нерухомого майна на користь третіх осіб, що може ускладнити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Суд першої інстанції, задовольняючи заяву позивача, вірно виходив із того, що єдиною підставою для забезпечення позову відповідно до частини 2 статті 149 ЦПК України є наявність обставин, що можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або забезпечити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а також з огляду на те, що невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим або утруднити виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог позивача.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, та враховуючи можливий негативний вплив і наслідки на відновлення порушеного права позивача в разі встановлення неправомірних дій відповідача, суд дійшов до правильного висновку про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру.

Вказане відповідає роз`ясненням, наданим судам у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», відповідно до якого, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогами. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У даному ж випадку вжиті заходи забезпечення позову є дієвою та оптимальною процесуальною дією, яка не дозволить відповідачу ОСОБА_1 на час вирішення спору розпорядитися спірним майном, а також допоможе зберегти у незмінному стані як сам об`єкт спірної нерухомості так і коло осіб, що можуть претендувати на нього.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що заява позивача не містить достатнього обґрунтування необхідності застосування такого виду забезпечення позову як накладення арешту на спірну квартиру, оскільки саме у зв`язку із наявністю підстав вважати, що відповідач має можливості відчужити квартиру, судом і задоволено заяву про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що суду не було надано належних та достатніх доказів на підтвердження того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позовних вимог, не спростовують висновків суду, оскільки умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення суду, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, а застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати заявник, позовним вимогам, оскільки апелянтом не спростовано такий висновок суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, ухвала суду у даній справі постановлена відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Глушкова Валентина Олександровича залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 02 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 26 березня 2021 року.

Головуючий: Судді: