ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1137/21
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах

Гринчука Р.С., Грох Л.М.,Костенка А.М.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.,

з участю представника відповідача,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 червня 2021 року, суддя Приступа Д.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України про поновлення на роботі, скасування наказу про звільнення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України про поновлення на роботі, скасування наказу про звільнення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
В обґрунтування позову вказав, що 09.08.2019 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання національної гвардії України №36/о його було звільнено в запас з військової служби. Однак, в день звільнення копія наказу про звільнення та трудова книжка йому не вручалися, тому спірний наказ підлягає скасуванню, а на його користь підлягає відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02.06.2021 року провадження у справі було закрито.
При вирішенні процесуального питання суд виходив з того, що спір між сторонами виник у зв`язку з перебуванням позивача на публічній службі, оскільки на момент звільнення він проходив військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 , Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України, тобто проходив публічну службу.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування скарги зазначив, що військова служба не є публічною. На думку апелянта, військова служба є державною службою, проходження якої оформлюється контрактом, відтак ОСОБА_1 мав по відношенню до держави в особі Військової частини НОМЕР_1 , Західного оперативно-територіального об`єднання національної гвардії України, відповідні трудові обов`язки. Таким чином, на думку апелянта, приймаючи рішення про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 суд неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали.
Апелянт та його представник в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від представника апелянта на адресу апеляційного суду надійшла письмова заява про розгляд справи за відсутності апелянта та його представника, доводи апеляційної скарги підтримали.
В судовому засіданні представник відповідача проти апеляційної скарги заперечив, підтримав оскаржуване судове рішення.
Заслухавши пояснення учасника справи, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність відхилення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 09.08.2019 року №36 о/с сержанта ОСОБА_1 командира 2-го відділення 3-го стрілецького взводу 1-ї стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 України у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту звільнено з військової служби у запас (а.с. 16, 37).

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Акти, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, установлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої та другої статті 55 Конституції України. Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Частинами першою, другою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належить вирішення спорів фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України від 25.03.1992 року №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Зазначеними нормами права прямо передбачено, що військова служба є публічною службою.

Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.09.2018 року у справі №2-а-3097/2007 (провадження №11-695апп18).

Враховуючи викладене, а також те, що в цій справі позивач заявив вимоги до Військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України з підстав, які виникли під час проходження та звільнення з військової служби, цей спір є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, суд першої інстанції, вірно встановивши обставини справи, дійшов правильного висновку щодо закриття провадження у справі, а тому підстав для скасування оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 серпня 2021 року.

Судді: Р.С. Гринчук

Л.М. Грох

А.М. Костенко