Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/504/21
Провадження № 2/382/513/21
РІШЕННЯ

Іменем України

09 серпня 2021 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Литвин Л.І.

при секретарі Шульга Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготин у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства теплових мереж "Яготинтепломережа" про зміну дати звільнення,

Встановив:

Позивачка звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства теплових мереж "Яготинтепломережа" про зміну дати звільнення. Свої вимоги обгрунтувала наступним. Наказом керівника Комунального підприємства теплових мереж "Яготинтепломережа" від 3 листопада 2020 р. № 42-к її прийнято на посаду оператора котельні 2 розряду. Наказом від 16 квітня 2021 р. № 13-к її звільнено згідно із п.2 ст. 36 КЗпП України, по закінченню дії строкового договору, про що здійснені відповідні записи у трудовій книжці. У період з 15 квітня по 6 травня 2021 р. вона перебувала на лікарняному через коронавірусне захворювання, тобто її звільнено з роботи у період тимчасової непрацездатності. Оригінал листка непрацездатності знаходиться у відповідача, прийнятий від неї згідно до її заяви, поданої після завершення періоду тимчасової непрацездатності. Інспектор відділу кадрів підприємства пояснив, що законність її звільнення в період тимчасової непрацездатності підкріплюється правовою позицією Верховного суду України у постанові від 26 грудня 2018 р. у справі № 640/498/17-ц (провадження № 61-5428св18), в якій акцентовано увагу на наступних ключових моментах: припинення трудового договору по закінченні строку не потребує заяви чи якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він вже виразив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договором. Одночасно він виразив і волю на припинення такого трудового договору по закінченні строку, на який він був укладений. Вважає, що наказ про її звільнення видано у період, коли вона була непрацездатною, є порушенням ч.3 ст.40 КЗпП України та наслідком звільнення її у період непрацездатності є зміна дати звільнення, а не поновлення на робогті. Просила змінити дату звільнення її з посади оператора котельні 2-го розряду в Комунальному підприємстві теплових мереж "Яготинтепломережа" на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України з 16 квітня 2021 р. на 07 травня 2021 р., з внесенням відповідних змін до трудової книжки.

Ухвалою Яготинського районного суду від 13 травня 2021 р. відкрито провадження у справі.

В судове засідання позивачка не з"явилася, про день та час розгляду повідомлена належним чином, в заяві до суду просила розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала.

Представник відповідача в судове засідання не з"явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, звернувся до суду з заявою, в котрій просив розглянути справу у його відсутності. Надав до суду відзив, котрий обгрунтований наступним. 03.11.2020 року між позивачкою та відповідачем в особі директора Форостяного О.С., було підписано строковий трудовий договір та наказ від 03.11.2020 року № 42-к про прийняття на роботу позивачку.Частиною другою ст. 23 КЗпП передбачено, що строковий трудовий договір укладається, якщо трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Строковий трудовий договір може укладатися як під час прийняття на роботу, так і після, якщо є підстави для укладання (переукладання) такого договору. Строковий трудовий договір установлюється за взаємної згоди сторін на будь-який строк, протягом якого працівник бере на себе зобов`язання працювати на підприємстві, в установі, організації. Правовий статус працівника, з яким укладено строковий договір, не відрізняється від правового статусу працівника, з яким укладено трудовий договір на невизначений строк. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 р. № 9 під час укладення трудового договору на визначений строк цей строк установлюється погодженням сторін і може визначатися як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, прийняття рішення про закінчення опалювального сезону уповноваженими органами). Під час укладання строкового трудового договору працівник фактично погоджується працювати певний строк, відповідно він не матиме права розривати трудові відносини до закінчення строку договору в односторонньому порядку без поважних на це причин. За п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП трудовий договір може бути припинений у разі закінчення строку, крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їхнього припинення. У разі припинення трудового договору після закінчення його строку працівникові непотрібно подавати заяву, оскільки своє волевиявлення на укладання строкового трудового договору працівник виявив під час прийняття на роботу на умовах такого трудового договору. Власник або уповноважений ним орган може не попереджати працівника про майбутнє звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП. Наказом від 16.04.2021 року № 13-к,згідно розпорядження Яготинської міської ради № 56 від 16 квітня 2021 року «Про завершення опалювального сезону в населених пунктах Яготинської міської територіальної громади» та наказу № 66 від 16.04.2021 року по підприємству, відповідно до ст. 36 п.2 КЗпП України, позивачку було звільнено з посади. Наказ (розпорядження) про звільнення видається в останній день чинності строкового договору (якщо наказ (розпорядження) видається раніше, то в ньому називається дата звільнення, зазначена у строковому договорі). У будь-якому разі днем звільнення буде останній день роботи, визначений у трудовому договорі. Згідно розрахункової відомості по нарахуванню заробітної плати о 20.00 год. 15.04.2021 року позивачка заступила на зміну, а о 08.00 год. 16.04.2021 року здала зміну. Тобто, вона перебувала на робочому місці, оформивши листок непрацездатності і про свій хворобливий стан нікого не повідомила, тим самим наражала на небезпеку (зміну у якої приймала і зміну якій здавала чергування) своїх колег по роботі та інших громадян міста. Про те, що позивачка звернулась 15.04.2021 року до лікаря та здала ПЛР-тест на COVID-19 вона нікого не повідомила. Зі слів позивачки, 19.04.2021 року вона дізналася, що зданий нею тест позитивний. Своїми діями вона вчинила адміністративне правопорушення, передбачене КпАП України. У постанові від 23.01.2013 р. у справі № 6-127цс12 ВСУ роз`яснив, що до змісту терміна «розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» не потрапляє будь-яке інше звільнення, підставу якого не зазначено у ст. 40, 41 КЗпП або яке законодавець спеціально не визначив як розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Звільнення за підставами, установленими п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП звільнення у зв`язку із закінченням строку договору, не можна вважати звільненням з ініціативи власника. Разом з тим зміст поняття "розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу" розкрито законодавцем у п. 4 ст. 36 КЗпП України, до якого віднесено лише звільнення з підстав, передбачених ст.ст. 40, 41 цього Кодексу. Це виключає охоплення змістом терміну "розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу" будь-якого іншого звільнення, підстава якого не зазначена в ст.ст. 40, 41 КЗпП України або яке законодавець спеціально не визначив як розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Основний зміст позовної заяви позивачки ґрунтується на прийнятій Верховним Судом України постанові від 15.09.2020 р. у справі № 205/4196/18, де суд відступив від раніше висловленого правового висновку у справах про звільнення працівників у період тимчасової непрацездатності та сформулював новий підхід розгляду таких судових справ у разі, якщо позивачем оскаржується рішення про звільнення та порушується питання про поновлення на роботі та виплату середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу. Однак, жодне з цих питань не порушується. Просивзалишити позов без задоволення.

Позивачка надала відповідь на відзив, в котрій зазначено наступне. Частина відзиву містить тлумачення ст.ст. 23 і 35 КЗпП України та правових позицій Верховного суду України від 1992 р., які вона не оспорює. Посилаючись на них, відповідач фактично підтверджує "правомірність" її звільнення у період тимчасової непрацездатності, за будь-яких обставин. У тому числі-за умови дотримання нею трудової дисципліни, якби вона поставила до відома керівництво підприємства про свій хворобливий стан і не вийшла на останню нічну зміну з власної ініціативи, щоб не змушувати колегу працювати за неї протягом доби. Вдаючись до правової кваліфікації її діяння, як правопорушення, відповідач виходить за межі своєї компетенції, а звинувативши її у порушенні трудової дисципліни в період перебування на лікарняному-фактично одночасно спростовує наявність ознак складу такого проступку. Про те, що її звільнено 16 квітня 2021 р., їй стало відомо вже після одужання. Про те, що звільнення здійснене на підставі розпоярдження Яготинської міськради від 16 квітня 2021 р. "Про завершення опалювального сезону" їй не було відомо, оскільки воно також датоване днем звільнення. Відповідач помилково зазначив, що позов грунтується на постанові ВСУ від 15.09.2020 р у справі № 205/4196/18, в той час як позов грунтується на іншій постанові- від 4 листопада 2020 р. у справі № 389/2004/16-ц.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

В силу ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду зазделегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною другою ст. 23 КЗпП передбачено, що строковий трудовий договір укладається, якщо трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Згідно із п. 2, п.4 ч. 1 ст. 36 КЗпП підставами припинення трудового договору є: закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення. У разі припинення трудового договору після закінчення його строку працівникові непотрібно подавати заяву, оскільки своє волевиявлення на укладання строкового трудового договору працівник виявив під час прийняття на роботу на умовах такого трудового договору.

Судом установлено, що 3 листопада 2020 р. між Комунальним підприємством теплових мереж "Яготинтепломережа" та ОСОБА_1 було укладено строковий трудовий договір № 17, згідно якого ОСОБА_1 було прийнято на посаду оператора котельні 2 розряду, на строк із 3 листопада 2020 р. і до закінчення опалювального сезону, (а.с.28). Наказом директора КПТМ "Яготинтепломережа" від 3 листопада 2020 р. № 42-к позивачку прийнято на посаду оператора котельні 2 розряду, (а.с. 30). Наказом директора КПТМ "Яготинтепломережа" від 16 квітня 2021 р. № 13-к згідно розпорядження Яготинської міської ради № 56 від 16 квітня 2021 р. "Про завершення опалювального сезону в населених пунктах Яготинської міської територіальної громади" позивачку звільнено з посади оператора котельні другого розряду згідно із п.2 ст. 36 КЗпП України, по закінченню дії строкового договору, (а.с. 29-30, 32, витяг з трудової книжки, а.с. 7).

Ухвалюючи рішення про відмову в позові суд виходить із того, що сторони при укладенні строкового трудового договору від 3 листопада 2020 року обумовили строк його дії до закінчення опалювального сезону.

Посилання позивачки на порушення роботодавцем вимог ч. 3 ст. 40 КЗпП України є необгрунтованими, оскільки заборона звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності не допускається лише з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, але звільнення відбулося у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору.

Щодо посилання позивачки на її звільнення з роботи в період її тимчасової непрацездатності, то ч. 3 ст. 40 КЗпП України встановлює таку заборону лише у випадках звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, тобто з підстав, передбачених ст.ст. 40, 41 КЗпП України (п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України), а позивачку звільнено за п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 2 квітня 2014 р. у справі № 6-19цс14.

Стосовно доводів позивачки, слід зауважити наступне.

У постанові Верховного Суду від 15 вересня 2020 р. у справі № 205/4196/18, провадження № 14-670цс19 зазначено, що з метою узгодження практики застосування частини третьої статті 40 КЗпП України Велика Палата Верховного Суду відступає від висновків, сформульованих у постановах Верховного Суду України від 26 грудня 2012 року у справі № 6-156цс12 і від 23 січня 2013 року у справі № 6-127цс12, а також від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, сформульованого у постанові від 16 березня 2020 року у справі № 640/10761/14-ц. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що гарантія частини третьої статті 40 КЗпП України поширюється на випадки припинення контракту з працівником за пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України.А у разі порушення цієї гарантії негативні наслідки слід усувати шляхом зміни дати звільнення позивача, визначивши датою припинення трудових відносин перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності (відпустки).

Стосовно висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 2 квітня 2014 року у справі № 6-19цс14, Велика Палата Верховного Суду вважає, що підстави для відступу від нього відсутні, оскільки цей висновок стосувався припинення контракту за пунктом 2, а не пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України.

Разом з тим, у постанові від 2 квітня 2014 року у справі № 6-19цс14 за обставинами якої з працівником був укладений строковий трудовий договір, а звільнення з роботи було проведене через закінчення строку дії трудового договору у період тимчасової непрацездатності працівника, Верховний Суд України вказав, що гарантія частини третьої статті 40 КЗпП України не застосовуються до таких правовідносин, оскільки вона встановлює таку заборону лише у випадках звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, тобто з підстав, передбачених статтями 40 і 41 КЗпП України (пункт 4 частини першої статті 36 КЗпП України), а позивач звільнений на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України.

Ураховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст.ст. 10, 76,79, 80,81,89, 137,141,259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 23,36 КЗпП України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства теплових мереж "Яготинтепломережа" про зміну дати звільнення відмовити.

Повний текст рішення виготовлено 13 серпня 2021 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається до Київського апеляційного суду через Яготинський районний суд Київської області.

Суддя Литвин Л.І.