П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2021 року м. Київ

справа № 754/11880/19

провадження№22-ц/824/9447/2021

Резолютивна частина постанови оголошена 04 серпня 2021

Повний текст постанови складено 06 серпня 2021 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

суддя-доповідач Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Журавльова Д.Д.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення штрафних санкцій за порушення грошових зобов`язань, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача, про стягнення штрафних санкцій за порушення грошових зобов`язань, мотивуючи свої вимоги тим, що 12.03.2018 року між сторонами був укладений Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Смоляніновою О.А. Продавцем умови договору були виконані у повному обсязі, а саме передано вищевказану квартиру покупцю. Ціна квартири була визначена у договорі у розмірі 652 250,00 грн., що є еквівалентом 25 000,00 дол. США. Відповідно до умов Договору сума договору розстрочується і сплачується покупцем протягом 6 місяців у розмірі 103 360,00 грн., що еквівалентно 4000,00 дол. США, до 30 числа кожного місяця, готівкою та/або шляхом безготівкового розрахунку. Повний розрахунок покупець повинна була здійснити до 30.08.2018 року. Але в обумовлений Договором строк покупець розрахунок з продавцем у повному обсязі не здійснила. Станом на 30.08.2018 року із 25 000,00 дол. США відповідачем було сплачено лише 8 380,00 дол. США. Станом на 26.05.2019 року із 25 000,00 дол. США відповідачем було сплачено лише 13 495,00 дол. США. Вказані дані підтверджуються Актом звіряння розрахунків за договором купівлі-продажу квартири від 26.05.2019 року. Предметом вказаного позову є стягнення з відповідача штрафних санкцій за період прострочення з 30.08.2018 року по 31.12.2018 року (123 дні), в сумі 14 151,00 дол. США, що відповідає 369 203,50 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 08 лютого 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення штрафних санкцій за порушення грошових зобов`язань - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на те, що рішення ухвалено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Шевченко В.І. підтримав доводи апеляційної скарги.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином вказаною нею у відзиві на позовну заяву, про те, що судова повістка-повідомлення повернулася до апеляційного суду з відміткою поштового відділення "адресат відсутній за вказаною адресою" а відповідно до п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення повістки є:день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

За таких обставин колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 12 березня 2018 року між сторонами був укладений Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Смоляніновою О.А.

Відповідно до умов Договору продавець передає належну йому на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 , а покупець приймає квартиру і сплачує за це обговорену даним Договором грошову суму.

Відповідно до п. 2.1 Договору продаж квартири вчиняється за узгодженою сторонами ціною і складає 652250,00 грн., що є еквівалентом 25 000,00 дол. США. Сума договору розстрочується і сплачується покупцем протягом шести місяців у розмірі 104 360,00 грн., що є еквівалентом 4000,00 доларів США, до 30 числа кожного місяця, готівкою та/або шляхом безготівкового розрахунку. Сторони домовились, що у разі несплати грошових коштів стягуються штрафні санкції розміром 1 % від суми платежу за кожен день прострочення.

Згідно із п. 2.2 Договору факт проведення повного розрахунку та виконання умов цього Договору підтверджується заявою продавця, справжність підпису на якій засвідчується нотаріально, і яка буде невід`ємною частиною цього договору, або довіреністю, виданою продавцем, в якій буде надано повноваження на підписання такої заяви.

Пунктом 4.7 Договору також передбачено, що сторони за цим Договором підтверджують, що ними особисто прочитано увесь текст цього Договору, а також, що укладення цього Договору відповідає їх дійсним намірам і щодо кожної з умов договору заперечень немає, і у тексті договору зафіксовані усі істотні умови, ними однаково розуміється значення, зміст, умови договору, його правові наслідки для кожної із сторін, права та обов`язки сторін за Договором, про що свідчать їх особисті підписи у цьому Договорі.

Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Частиною 1 статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Разом з цим, згідно ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Розірванням договору є припинення договірного зобов`язання, тобто зникнення правового зв`язку між сторонами договірного зобов`язання на підставах, встановлених у законі або договорі, та припинення їх прав та обов`язків.

Відповідно до частин другої і третьої статті 653 ЦК України в разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються з моменту досягнення домовленості про розірвання договору, якщо інше не встановлено договором.

Зі змісту цих норм випливає, що домовленість сторін про розірвання договору не виключає проведення між сторонами розрахунків за зобов`язаннями, що виникли до розірвання договору, в тому числі застосування заходів майнової відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов`язань.

Відповідно до матеріалів справи, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13 серпня 2019 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання договору купівлі-продажу квартири. Розірвано Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 12.03.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Смоляніновою О.А. за реєстровим номером 634.

Постановою Київського апеляційного суду від 12.11.2019 року рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13.08.2019 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 28.01.2020 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13.08.2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 12.11.2019 року залишити без змін.

Відповідно до частини четвертої ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Позивачем на підтвердження невиконання відповідачем умов Договору купівлі-продажу квартири надано Акт звіряння розрахунків за Договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 12 березня 2019 року, відповідно до якого сторони підтвердили, що всього станом на 26.05.2019 року в рахунок оплати ОСОБА_2 сплачено ОСОБА_1 грошові кошти на суму 64 837,00 грн., що є еквівалентом 11 046,00 дол. США.

Колегія суддів апеляційного суду вважає необхідним зазначити, що відповідно до додатку до Акту звіряння розрахунків, за період з 28 серпня 2018 року по 26 травня 2019 року ОСОБА_2 сплачувались кошти ОСОБА_1 . В той же час, позивач звернувся до суду про стягнення штрафних санкцій за період часу з 30 серпня 2018 року по 31 грудня 2018 року, при цьому до позовної заяви не додано розрахунку штрафних санкцій з урахуванням сплачених з цей період щомісячних платежів відповідачем. Разом з тим, відповідно до умов договору, сума сплати коштів була розстрочена на шість місяців, тобто кінцевою датою сплати коштів було 30 серпня 2018 року. А відтак, розрахунок повинен містити суми сплачених платежів станом на 30 серпня 2018 року та суми сплачених щомісячних платежів до 31 грудня 2018 року відповідно до позовних вимог.

При вирішенні даного спору відсутні підстави встановлювати ту обставину, що відповідач порушила умови Договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 12.03.2019 року, а саме, що остання несвоєчасно виконала грошове зобов`язання, оскільки вищевказаними судовими рішеннями у справі №754/1564/19 встановлено, що ОСОБА_2 , як покупець допустила порушення умов Договору купівлі-продажу у частині сплати грошових коштів, грошові зобов`язання у встановлений строк не виконала, належну з неї оплату у повному обсязі та у визначені у договорі строки не здійснила, внаслідок чого продавець був позбавлений того, на що він розраховував при укладенні договору, а також втратив інтерес до отримання раніше обумовленого за договором, що стало підставою для розірвання договору.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно ч.9 ст. 83 ЦПК України, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення штрафних санкцій з відповідача за порушення грошових зобов`язань, оскільки права позивача були захищені шляхом задоволення його позову до ОСОБА_2 , про розірвання договору купівлі-продажу квартири.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону, судом надано належну оцінку всім наданим матеріалам справи.

Аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд в складі колегії суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 лютого 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна