Справа № 206/1683/21
Провадження № 2/206/770/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2021 Самарський районний суд м. Дніпропетровська

в складі:

головуючий суддя Маштак К.С.

за участю:

секретаря судового засідання Різниченко Я.М.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 поділ спільного майна подружжя, -

І. Стислий виклад позиції позивача, представника позивача, відповідача та представника відповідача.

Представник позивача подала дану позовну заяву в якій зазначила, що відповідач є колишньою дружиною позивача, сторони перебували у шлюбі з 2002 року. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30.10.2020 шлюб розірвано. Від спільного шлюбу сторони мають доньку, ІНФОРМАЦІЯ_1 . 26.10.2017 позивач та відповідач на спільні кошти придбали за договором купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_1 . Покупцем відповідно до договору є відповідач, позивач надав нотаріально посвідчену згоду на купівлю квартири. Так як квартира придбана сторонами в шлюбі на спільні кошти, то вона є спільною сумісною власністю та частка позивача складає половину квартиру. Відповідач не визнає право позивача на половину квартири, відмовляється надати згоду на реєстрацію в квартирі позивача, незважаючи на те, що сторони мають рівні права на володіння, користування і розпорядження спірною квартирою, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому позивач змушений звернутися до суду з позовом про визнання за ним права власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 . Окрім цього в період шлюбу сторонами на ім`я відповідача придбано автомобіль марки TOYOTA LAND CRUISER PRADO, 2008 року випуску. Вказаний транспортний засіб є спільною сумісною власністю сторін, частки є рівними, кожному належить Ѕ частки автомобіля. Середня ринкова вартість автомобіля на дату оцінки складає 620920,00 грн. Спірним автомобілем користується відповідач. Оскільки спільне користування автомобілем неможливе, тому відповідач повинна компенсувати позивачу половину вартості автомобіля. За таких обставин, позивач просив визнати за ним право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 та припинити своє право спільної сумісної власності на автомобіль TOYOTA LAND CRUISER PRADO, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 та стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок компенсації вартості Ѕ частки автомобіля 310460,00 грн. (а.с. 2-4).

Не погоджуючись з викладеними у позовній заяві обставинами, представник відповідача подав відзив, в якому зазначив, що за період шлюбу між сторонами набуте майно: квартира АДРЕСА_1 , яка була придбана відповідачем за особисті кошти, автомобіль марки TOYOTA LAND CRUISER PRADO, 2008 року випуску та автомобіль MERCEDES BENZ SPRINTER 316, 2006 року випуску, які були придбані за спільні кошти подружжя. Позивач зазначає, що 26.10.2017 на спільні кошти за договором купівлі-продажу, який був посвідчений державним нотаріусом Восьмої ДДНК було придбано зазначену квартиру. Однак, як вбачається з документів, дана квартира була придбана за особисті кошти відповідача під час шлюбу, що підтверджується договором купівлі-продажу та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Отже, оскільки квартира придбана відповідачем на власні кошти в шлюбі, то вона є особистою приватною власністю ОСОБА_2 . Також, під час шлюбу був придбаний автомобіль MERCEDES BENZ SPRINTER 316, 2006 року випуску, який є спільною сумісною власністю сторін. У січні 2021 року позивач здійснив продаж вказаного автомобіля без відома та згоди відповідача, оскільки розлучення не припиняє права спільної сумісної власності «автоматично», то розпорядження спільним майном здійснюється за взаємною згодою колишніх дружини та чоловіка. Також, позивач просить стягнути на його користь з відповідача Ѕ частку вартості автомобіля TOYOTA LAND CRUISER PRADO, 2008 року випуску, відповідач не згодна з цією вимогою так само, оскільки у подружжя наявний ще один транспортний засіб, яким користується позивач, а саме MERCEDES BENZ SPRINTER 316, 2006 року випуску. За таких обставин, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с. 34-35).

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримали в повному обсязі та просили задовольнити.

Відповідач та представник відповідача заперечували викладені в позовній заяві обставини та просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

20.04.2021 до канцелярії суду від представника позивача надійшла дана позовна заява з додатками (а.с. 1-20).

13.05.2021 у даній справі відкрито провадження та призначено розгляд справи по суті на 02.06.2021 (а.с. 24).

27.05.2021 відповідач ознайомилась з матеріалами даної цивільної справи (а.с. 26).

27.05.2021 до канцелярії суду від відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи (а.с. 27-28).

02.06.2021 судове засідання відкладено на 28.07.2021 у зв`язку з неявкою відповідача (а.с. 31).

30.06.2021 від представника відповідача на адресу суду надійшли відзив на позовну заяву з додатками та клопотання про витребування доказів (а.с. 34-43).

28.07.2021 залишено без розгляду та повернуто клопотання представника відповідача про витребування доказів, заслухано вступі слова позивача, представника позивача та представника відповідача, досліджено письмові докази, що містяться в матеріалах справи та оголошено перерву до 11.08.2021 для виклику відповідача (а.с. 44-46).

11.08.2021 заслухано вступне слово відповідача, виступи позивача, відповідача та представника відповідача у судових дебатах (а.с. 49).

11.08.2021 оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду (а.с. 50).

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

26.10.2017 укладено договорів купівлі-продажу квартири між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідчений Хорошманенко Н.С. державним нотаріусом Восьмої ДДНК, зареєстрованим в реєстрі за № 2-1395.

Відповідно п. 1.1 договору, ОСОБА_4 передав квартиру, що знаходиться в житловому будинку літ. А-2 за адресою: АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_2 , а ОСОБА_2 прийняла квартиру та сплачує за неї обговорену грошову суму.

Відповідно до п. 1.9 договору, ОСОБА_2 повідомила ОСОБА_4 , що одружена. Справжність підпису її чоловіка, ОСОБА_1 , на заяві про згоду на укладення та підписання цього договору засвідчено Восьмою ДДНК 26.10.2017.

Відповідно до п. 2.1 продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 49000,00 грн., які отримані ОСОБА_4 від ОСОБА_2 під час оформлення цього договору (а.с. 7-8).

Власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 101626477 від 26.10.2017, сформований Хорошманенко Н.С. , Восьма ДДНК, Дніпровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровської області (а.с. 9, 38).

Заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровські від 30.10.2020 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 5-6).

Відповідно до звіту про оцінку 3-кімнатої квартири АДРЕСА_1 від 06.04.2021, замовником якого є ОСОБА_1 , ринкова вартість зазначеної квартири станом на 06.04.2021, без урахування ПДВ, складає 407800,00 грн. (а.с. 10-11).

Відповідно до акту огляду транспортного засобу та реєстраційних документів, власником транспортного засобу TOYOTA LAND CRUISER PRADO, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_1 , № рами (шасі) НОМЕР_3 , є ОСОБА_2 (а.с. 12).

Згідно висновку експертного транспортно-товарознавчого дослідження № 3372 за заявою ОСОБА_1 від 30.03.2021, середня ринкова вартість автомобіля TOYOTA LAND CRUISER PRADO, 2008 року випуску, на дату оцінки складає 620920,00 грн. (у тому числі ПДВ) (а.с. 13-15).

ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, представником позивача, відповідачем та представником відповідача щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. (стаття 61 СК України).

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 274/3158/15-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Статтею 65 СК України, передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ст. 66 СК України, подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності.

Правовідносини щодо поділу спільного майна подружжя регулюються ст. 69 СК України, відповідно до якої дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Судом встановлено, що майно, про поділ якого заявлено вимогу, а саме квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 69.9 кв.м., житловою площею 46,5 кв.м. зареєстроване за відповідачем ОСОБА_2 , однак даний факт не спростовує презумпції належності вказаної квартири до спільної сумісної власності подружжя.

Як вже було встановлено судом шлюб між сторонами розірвано, однак в результаті розірвання шлюбу співвласники перестають бути подружжям, але правовий режим їхнього майна, набутого за час шлюбу, залишається попереднім - спільною сумісною власністю, але вже колишнього подружжя, тобто квартира належать ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності.

Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Крім того, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача про те, що відповідачем в період шлюбу було придбано квартиру за особисті кошти, оскільки жодних доказів на підтвердження вказаних обставин стороною відповідача подано не було, а договір купівлі-продажу спірної квартири взагалі не містить такої інформації.

Крім того, позивач просив припините своє право спільної сумісної власності на автомобіль TOYOTA LAND CRUISER PRADO та стягнути з відповідача на свою користь компенсацію вартості Ѕ частки автомобіля у розмірі 310460,00 грн.

Згідно з частиною першою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012, яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (частина третя статті 61 СК України)

Під майном мається на увазі окрему річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України).

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі статті 364 ЦК України.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього зареєстровано лише за одним з подружжя.

До подібного висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 27.02.2019 по справі № 464/7011/16-ц.

Отже, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім`ї.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 СК України, частини другої статті 364 ЦК України поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Відповідач просив суд провести поділ спільного майна подружжя, автомобіля TOYOTA LAND CRUISER PRADO, саме на підставі статті 364 ЦК України, тобто шляхом припинення його права власності на спірне майно та присудження йому грошової компенсації за належну частку у спільному майні подружжя. Проте примусове припинення права власності можливе лише згідно зі статтею 365 ЦК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: спільне володіння і користування майном є неможливим.

Спірне майно набуте у шлюбі за спільні кошти є спільною сумісною власністю подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, а, отже, спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки на його придбання були використані спільні кошти.

Зроблений позивачем розрахунок вартості його частки у спільному майні подружжя не оспорений і не спростований відповідачем, при його обрахунку позивач звернувся до кваліфікованого оцінювача, який має право здійснювати оцінку майна та майнових прав за напрямком оцінки машин, обладнання та окремих видів транспортних засобів. У зв`язку з чим, сума грошової компенсації, яку просить присудити позивач за його частку у спільному майні подружжя відповідає фактичним витратам сторін, пов`язаних з придбанням спільного майна та майновому балансу прав як позивача, так і відповідача.

Крім того, доводи представника відповідача щодо наявності другого транспортного засобу придбаного у період шлюбу сторін, не є предметом даної цивільної справи та взагалі не містить відповідних доказів на підтвердження вказаних обставин.

Окрім вищезазначеного, 25.05.2020 Верховний Суд постановою у справі № 347/955/16 сформував позицію щодо можливості присудження компенсації за частину неподільного рухомого майна одному із подружжя, без його реального поділу і залишення майна у спільній частковій власності. Іншими словами це означає, що один із подружжя, який користується транспортним засобом або має більш нагальну необхідність у користуванні ним в подальшому для використання в роботі, тощо, може отримати за рішенням суду такий транспортний засіб у свою власність та відповідно зобов`язаний сплатити іншому із подружжя грошову компенсацію за його частку у спільному майні.

Таким чином, відпадає необхідність спільного користування таким транспортним засобом, а отже чисельна кількість проблем пов`язаних з реєстрацією права часткової власності та реалізацією такого права.

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд приходить до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. 58 Конституції України, ст.ст. 364, 365, 368, 372 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 63, 65, 66, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 1-4, 10, 12, 13, 76-89, 95, 137-137, 141, 258, 259, 264, 265 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 ) право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на автомобіль TOYOTA LAND CRUISER PRADO, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 та стягнути з ОСОБА_2 (місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 в рахунок компенсації вартості Ѕ частки автомобіля 310460,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 5143,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 16.08.2021.

Головуючий суддя: К.С. Маштак