Єдиний унікальний номер 235/1304/21
Провадження №2/235/807/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області у складі головуючого судді Бородавки К.П. за участю секретаря судового засідання Григор`євої С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Покровська в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з ПрАТ «ШУ «Покровське» (далі - відповідач) на свою користь у відшкодування моральної шкоди 131365 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що перебував у трудових відносинах з відповідачем з 20.11.2000 по 31.08.2016 з повним робочим днем в шахті; 05.09.2016 наказом №1295 його звільнено за ст.40 п.2 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю виконуваній посаді внаслідок стану здоров`я. Вказує, що в умовах впливу шкідливих факторів він пропрацював 14 років 08 місяців 21 день; за час роботи в шкідливих умовах набув два професійних захворювання, а саме: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії загострення з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та стійким больовим синдромами, легким парезом правої ступні, рецидивуючий перебіг; хронічний бронхіт II ст. фаза затухаючого загострення, дифузний пневмосклероз, JIH І-ІІ (першого-другого) ст.; захворювання професійні, встановлені вперше. Також є і супутні діагнози: остеохондроз шийного відділу хребта з синдромом вертебробазилярної недостатності та цервікалгією, гіпертонічна хвороба II ст., ст.2, СН 0 ст. ризик 3, хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, початкові явища зниження слуху І ст. (перший ст.) - за класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (Н 90.3).

Також зауважує, що за висновками МСЕК від 07.05.2020 при первинному огляді йому встановлено за сукупністю 65% втрати професійної працездатності довічно, визначена потреба у наданні медичної та соціальної допомоги, він визнаний інвалідом третьої групи за профзахворюваннями довічно. Стверджує, що ушкодженням здоров`я йому спричинено моральну шкоду, яка відповідачем не відшкодована. Моральна шкода полягає в тому, що у зв`язку із працею у шкідливих умовах він став інвалідом у віці 38 років, втратив 65% професійної працездатності, у нього виявлено два професійних, а також супутні захворювання; він тривалий час знаходився на лікуванні та обстеженні, потребує постійного спостереження у невролога та пульмонолога, медикаментозного та санаторно-курортного лікування. Фізичний біль носить постійний характер, він став роздратованим, не може реалізувати свій звичний уклад життя, порушився сон, почуває себе неповноцінною людиною, тому що обмежений у виконанні роботи у певних умовах, а міг би ще працювати, в більшій мірі забезпечувати свої потреби та потреби своєї сім`ї; наявна задуха, з`явилися здавлюючі, пекучі болі за грудною клітиною, йому протипоказана важка фізична праця, робота в підземних умовах.

Вказані обставини впливають на якість життя позивача та спричиняють моральні страждання, які він оцінює в 131365 грн, виходячи з прожиткового мінімуму на 2021 та відсотків втраченої працездатності.

Ухвалою суду від 03.03.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.35).

Відповідач надіслав до суду відзив на позов, за змістом якого просить суд частково задовольнити позовну заяву та стягнути з відповідача на користь позивача 32500 грн з утриманням обов`язкових платежів, у задоволенні решти позовних вимог відмовити. Зауважує, що відповідач не приховував тяжкість і шкідливість технологічного процесу, а позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці й усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я; за роботу в шкідливих та небезпечних умовах праці позивач відповідно до ст.7 Закону України «Про охорону праці» користувався скороченням тривалості робочого часу, додатковою оплачуваною відпусткою, оплатою праці в підвищеному розмірі та іншими пільгами та компенсаціями, що надаються в порядку, визначеному законодавством. Посилається на приписи ч.5 ст.153 КЗпП України, за якими працівник має право відмовитися від дорученої роботи, якщо створилася виробнича ситуація, небезпечна для його життя чи здоров`я або людей, які його оточують, і навколишнього середовища. Наголошує, що за весь період роботи у відповідача позивач жодного разу не заявляв про порушення зі сторони відповідача умов його праці. Праця, яку виконував позивач, відповідала його функціональним можливостям організму, відповідала загальній і спеціальній підготовці, навичкам та віку позивача.

Звертає увагу, що позивачем в якості факту спричинених моральних страждань помилково прийнятий акт розслідування хронічного професійного захворювання від 22.11.2019 та висновок МСЕК від 07.05.2020 про встановлення йому ступеня втрати професійної працездатності в розмірі 65 % по профзахворюванню, оскільки висновок МСЕК про відсоток втрати професійної працездатності не є підтвердженням факту спричинення моральної шкоди. Висновком медичних органів як підставою для відшкодування моральної шкоди може бути висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичної установи або медично-консультаційної або медично-соціальної експертної комісії про стрес, що зазнав потерпілий в результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання, або їх наслідків, про депресію чи інші негативні стани постраждалого.

Зважає на відсутність розрахункових чи інших документів, які б свідчили про витрати, пов`язані з відновленням психологічного стану, стану здоров`я, який був до виникнення ситуації та зазначає, що позивачем не доведена неправомірність поведінки відповідача, внаслідок якої могла бути спричинена така моральна шкода (не доведено склад правопорушення в діях відповідача), наявність вини відповідача у виникненні профзахворювання, а також не наведено розрахунку суми шкоди, яку він зазначає у позові (а.с.41-44).

Враховуючи приписи ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 позивач з відповідачем перебував у трудових відносинах з 20.11.2000 по 31.08.2016, працюючи гірником підземним, гірником очисного забою 4-го розряду з повним робочим днем в шахті; звільнений наказом №1295ок від 05.09.2016 за п.2 ст.40 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю робітника виконуваній посаді за станом здоров`я (а.с.8-9).

В період з 2016р. по 2020р. позивач перебував на стаціонарних лікуваннях з діагнозами - хронічний бронхіт ІІ ст., фаза загострення, рецидивуючий перебіг, дифузний пневмосклероз ЛН ІІ ст. - захворювання професійне; хронічна попереково-крижова радикулопатія в ст. загострення, зі стійким вираженим больовим, м`язово-тонічним, вираженим правобічним корінцевим синдромами, парезом правої стопи, вираженими статико-динамічними порушеннями, остеохондроз шийного відділу хребта, з протрузією дисків; вбачається наявність скарг позивача на постійні виражені болі, обмеження обсягу рухів у поперековому відділі хребта, що віддають у праву ногу, оніміння правої ноги, болі посилюються при ходьбі, на загальну слабкість, задишку, частий кашель (а.с.16-30).

22.11.2019 складений Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння), затверджений 22.11.2019 т.в.о. начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області Поповим С.М., щодо причин виникнення у позивача: - хронічної попереково-крижової радикулопатії L5, S1 праворуч в стадії загострення з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та стійким больовим синдромами, легким парезом правої ступні, рецидивуючий перебіг; - хронічного бронхіту II ст., фаза затухаючого загострення, дифузний пневмосклероз, JIH І-ІІ ст. (першого-другого ст.); наявний супутній діагноз - остеохондроз шийного відділу хребта з синдромом вертебробазилярної недостатності та цервікалгією; гіпертонічна хвороба II ст., ст.2, СН 0 ст., ризик 3; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, початкові явища зниження слуху (І ст.) (перший ст.) за класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (Н90.3) (п.14); стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів 14 років 08 місяців 22 дні (п.12); раніше хронічних професійних захворювань виявлено не було (п.15); професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів - важкості праці та пилу фіброгенної дії (п.17); причина виникнення хронічного професійного захворювання - пил переважно фіброгенної дії, вугільно-породний при вмісті вільного діоксиду кремнію до 5% - фактична величина 52 мг/м3, при нормативному значенні 10 мг/м3. Тривалість дії упродовж зміни - 81% зміни. Важкість праці: фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба) - фактична величина 134,8 Вт при нормативному значенні 90Вт; фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів рук та плечового поясу) - фактична величина 64 Вт, при нормативному значенні 45Вт; маса вантажу, що підіймається та перемішується - фактична величина 35 кг при нормативному значенні 30 кг; робоча поза в нахиленому положенні більше 30° 74% зміни при нормативному значенні 30° - 25% зміни; нахили корпусу 160 разів за зміну, при нормативному значенні 100 разів за зміну. Фактичні рівні звукового тиску, еквівалентні рівні шуму 89дБА, при нормативному значенні 80дБЛ (п.18); за п.20 - у зв`язку з тривалою роботою ОСОБА_1 в умовах дії шкідливих виробничих факторів осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, встановити неможливо; за окремою думкою до вказаного акта, висловленою членом комісії розслідування ОСОБА_4 , враховуючи період роботи ОСОБА_1 на ПрАТ «ШУ «Покровське» та вплив на нього вищеперелічених шкідливих факторів в концентраціях та рівнях, що перевищують гранично допустимі, винною особою є роботодавець, який зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці (вимоги ст.13 ЗУ «Про охорону праці» (а.с.10-15).

Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК №416947 та довідкою МСЕК Серії 12ААА №090501 позивачу за результатом огляду встановлена третя група інвалідності за професійним захворюванням довічно; ступінь втрати професійної працездатності у відсотках - 65% з 27.04.2020 безстроково; рекомендовані заходи: медикаментозне та санаторно-курортне лікування (а.с.6-7).

Розв`язуючи спір, суд враховує такі норми права.

Приписами ст.173 КЗпП за потерпілим закріплено право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Обов`язки роботодавця з управління охороною праці визначені ст.13 Закону України «Про охорону праці», за змістом якої роботодавець зобов`язаний створити на робочо му місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Положеннями ч.1 ст.237-1 КЗпП передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Суд зазначає, що факт установлення позивачу професійних захворювань, внаслідок якого його професійна працездатність втрачена на 65% безстроково, що виникло через тривалу роботу у відповідача в умовах дії шкідливих виробничих факторів, що підтверджується Актом розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) та не спростовано відповідачем, встановлення позивачу 3 групи інвалідності довічно, визначення потреби у медичному та санаторно-курортному лікуванні, наявність протипоказань важкої фізичної праці та роботи в підземних умовах, незручності, які позивач зазначає внаслідок отриманих професійних захворювань, свідчить про перенесення позивачем моральних страждань, втрати нормального життєвого укладу, притаманного віку позивача, необхідність прикладати додаткових зусиль для організації свого життя, а отже, вказує на заподіяння відповідачем позивачу моральної шкоди.

Доводи відповідача наведених висновків не спростовують.

Усвідомлена робота позивача у відповідача та обізнаність про тяжкість і шкідливість технологічного процесу не знімає з відповідача відповідальності за відшкодування моральної шкоди, спричиненої фактом наявності у позивача професійного захворювання, обумовленого тривалим періодом роботи в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, яке викликає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя.

Покликання відповідача про відсутність висновку медичних органів по факту спричинення позивачу моральної шкоди не заслуговують на увагу з огляду на таке. Відповідно до Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язаного з виконанням трудових обов`язків, затвердженого наказом МОЗ від 22.11.1995 №212 (чинний до 28.09.2012) МСЕК мала, серед іншого, обов`язок встановлювати факт спричинення моральної шкоди (підпункт «д» пункту 1.1). За приписами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст.76 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.78 ЦПК України).

Суд відмічає, що закону, який би передбачав можливість встановлення факту завдання моральної шкоди потерпілому внаслідок професійних захворювань лише на підставі висновку МСЕК, немає та не було, а наявність у МСЕК вказаного вище обов`язку не обмежує суд у праві встановити факт завдання моральної шкоди на підставі інших доказів, врахувавши ступінь втрати працездатності, залишкову працездатність потерпілого, характер захворювань тощо.

Доводи відповідача про користування позивачем пільгами та відпустками під час роботи у відповідача суд також не бере до уваги, оскільки законодавець не ставить право працівника на відшкодування моральної шкоди, спричиненої наявністю у позивача професійного захворювання, обумовленого тривалим періодом роботи в шкідливих умовах на шахті підприємства відповідача, в залежність від користування таким працівником законодавчо визначеними пільгами та компенсаціями під час роботи на підприємстві.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №3, відповідно до якого розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Відповідно до наслідків, що наступили, які підтверджуються наведеними вище медичними документами, наявність у позивача 65% втрати професійної працездатності, встановлення з 27.04.2020 третьої групи інвалідності безстроково, стаж роботи позивача на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, обмовлених захворюваннями, що носять професійний характер, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд доходить висновку, що розмір моральної шкоди, заявлений позивачем в розмірі 131 365 грн, є завищеним та з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди позивача підлягає стягненню сума в розмірі 50 000 грн (сума зазначена з урахуванням обов`язкових податків та зборів відповідно до п.п.164.2.14 ст.164 Податкового кодексу України).

Відтак, позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 499 грн, тобто пропорційно розміру задоволених вимог (38% від 1313,65 грн.).

Керуючись ст. ст.141, 264, 265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рахунок відшкодування моральної шкоди в зв`язку з професійним захворюванням 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн (сума зазначена з урахуванням обов`язкових податків та зборів).

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь держави судовий збір в розмірі 499 (чотириста дев`яносто дев`ять) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, визначеному п.15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, до або через відповідний суд.

Позивач - ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач - Приватне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське», місцезнаходження Донецька область, м.Покровськ, пл.Шибанкова, 1а, .

Суддя