Справа № 204/1078/21
Провадження № 2/204/996/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

10 червня 2021 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська, у складі:

головуючого судді Приваліхіної А.І.,

за участю секретаря судового засідання Сокола Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю. Бі. Ай-Кооп» та ОСОБА_2 про стягнення невиплаченого страхового відшкодування та матеріальної шкоди завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

12 лютого 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідачів ПАТ «СГ «Ю. Бі. Ай-Кооп» та ОСОБА_2 із вимогою про стягнення невиплаченого страхового відшкодування та матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а. с. 2-6).

В обґрунтування позовних вимог вказано, що 15 травня 2020 року інспектором УПП в Дніпропетровській області відносно водія належного позивачу транспортного засобу «Інфініті», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , було складено протокол № 115697 за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, який було скеровано до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська для прийняття рішення. Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2020 року у справі № 201/9342/20 було призначено судову комплексну автотехнічну експертизу, проведення якої доручено НДЕКЦ. 24 вересня 2020 року експертом складено висновок № 3178-20, відповідно до якого в діях водія транспортного засобу «Шевроле Лачеті», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , вбачається невідповідність вимогам п. 16.12 ПДР, які з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою. Водій транспортного засобу «Інфініті Q50», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в дорожній обстановці мав перевагу на першочерговий рух. Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2020 року у справі № 201/9342/20, яка залишена без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 грудня 2020 року, провадження відносно водія ОСОБА_3 закрито за відсутністю в його діях складу та події адміністративного правопорушення. Під час вказаної дорожньо-транспортною пригоди автомобілю позивача було завдано механічних пошкоджень, вартість матеріального збитку якого, відповідно до висновку експерта № 3204/20/20 від 21 квітня 2020 року, становить 195546 гривень 60 копійок. Фактичні витрати позивача на ремонт пошкодженого транспортного засобу склали 173 871 гривня 20 копійок. Оскільки водій транспортного засобу Інфініті Q50», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в дорожньо-транспортній пригоді не винен, а дії водія транспортного засобу «Шевроле Лачеті», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , відповідача ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність, якого застрахована ПАТ «СГ «Ю. Бі. Ай-Кооп», перебувають у причинному зв`язку із дорожньо-транспортною, позивач звернувся до його страховика із заявою про виплату страхового відшкодування. ПАТ «СГ «Ю. Бі. Ай-Кооп» відмовила позивачеві у виплаті страхового відшкодування з посиланням на те, що оскільки вина у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 не встановлена відповідною постановою, то підстави для визнання вказаної події страховим випадком відсутні. Вважає, що страховик дійшов хибного висновку, оскільки протокол про адміністративне правопорушення та постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не можуть бути єдиним доказом вини особи, натомість дії водія ОСОБА_2 перебувають у причинному зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою, тому це є страховим випадком, у зв`язку з чим прохає стягнути: з відповідача ПАТ «СГ «Ю. Бі. Ай-Кооп» - суму страхового відшкодування у розмірі 99000 гривень, з відповідача ОСОБА_2 - суму понесених матеріальних збитків у розмірі 74871 гривня 20 копійок, а також стягнути з відповідачів витрати на проведення експертизи у розмірі 3000 гривень, разом із витратами на правову допомогу у розмірі 8500 гривень.

Ухвалою суду від 17 лютого 2021 року позовну заяву залишено без руху, позивачу запропоновано усунути недоліки (а. с. 41).

22 лютого 2021 року недоліки, зазначені в ухвалі суду від 17 лютого 2021 року, позивачем усунуто (а. с. 43-46).

Ухвалою суду від 04 березня 2021 року у справі відкрито загальне позовне провадження, з викликом сторін, призначено судове засідання на 14 годину 00 хвилин 14 квітня 2021 року (а. с. 47), яка надіслана учасникам справи 10 березня 2021 року за вихідним № 8118/21-вих/2/204/996/21 (а. с. 48).

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а. с. 67), в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Представник відповідача ПАТ «СГ «Ю. Бі. Ай-Кооп» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, підтвердженням чого є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 62).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом розміщення на офіційному сайті суду оголошення про його виклик (а. с. 60), про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та спираючись на вимоги ст. ст. 223, 280 ЦПК України, ухвалив заочне рішення.

Судом встановлено, що постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2020 року у справі № 201/9342/20 (а. с. 44-46), яка залишена без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 грудня 2020 року (а. с. 10-13), провадження відносно водія ОСОБА_3 про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, закрито у зв`язку із відсутністю в його діях складу та події адміністративного правопорушення (том 1, а. с. 47).

З вказаної постанови вбачається, що 14 березня 2020 року у 14 годині 52 хвилини по вул. Енергетичній у м. Дніпрі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Інфініті Q50», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ., під керуванням водія ОСОБА_3 та транспортного засобу «Шевроле Лачеті», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , та відносно водія транспортного засобу «Інфініті Q50», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ., ОСОБА_3 складено адміністративний протокол про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП серії ДПР18 № 115697 від 15 травня 2020 року. 20 липня 2020 року у справі № 201/9342/20 призначено судову комплексну автотехнічну експертизу, проведення якої доручено НДЕКЦ. 24 вересня 2020 року за результатами проведеної експертизи експертом складено висновок № 3178-20 (а. с. 14-19), відповідно до якого в діях водія транспортного засобу «Шевроле Лачеті», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , вбачається невідповідність вимогам п. 16.12 ПДР, які з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою. Водій транспортного засобу «Інфініті Q50», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в дорожній обстановці мав перевагу на першочерговий рух.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Шевроле Лачеті», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , застрахована страховою компанією ПАТ «СГ «Ю. Бі. Ай-Кооп» на підставі полісу № АО/0161969 (а. с. 9 на звороті).

17 березня 2020 року позивач звернувся до ПАТ «СГ «Ю. Бі. Ай-Кооп» із заявою-повідомленням від потерпілої особи про настання дорожньо-транспортної пригоди за полісом ОСЦПВ ВНТЗ та виплату страхового відшкодування (а. с. 8).

05 серпня 2020 року ПАТ «СГ «Ю. Бі. Ай-Кооп» надано відповідь позивачу за вихідним № 1169 (а. с. 9), з якої вбачається, що судом було встановлено відсутність вини водія автомобіля «Шевроле Лачеті», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , в настанні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 14 березня 2020 року, що свідчить про відсутність події і складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому правові підстави для визначення заявленої події страховим випадком та відповідно виплати страхового відшкодування за вказаною подією відсутні.

29 грудня 2020 року представник ОСОБА_1 адвокат Чіп Я.М., звернувся до АТ «СГ «Ю. Бі. Ай-Кооп» із заявою про перегляд рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, яке було прийнято та повідомлено ОСОБА_1 листом № 1169 від 05 серпня 2020 року (а. с.20).

21 квітня 2020 року судовим експертом Дроздовим Ю.В., за заявою позивача, складено висновок експерта № 3204/20/20 (автотоварознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ) (а. с. 25-35). Із вказаного висновку вбачається, що: вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 332274 гривні 24 копійки; вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу замінюваних складових частин, пошкодженого в наслідок ДТП, транспортного засобу складає 195546 гривень 60 копійок; вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу замінюваних складових частин, пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу (без ПДВ) складає 173033 гривні 61 копійка; вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу пошкодженням після ДТП становить 195546 гривень 60 копійок.

01 липня 2020 року між ФОП « ОСОБА_4 » та ОСОБА_1 укладено наряд-замовлення № КР-00031115 щодо заміни та встановлення запасних частин на транспортний засіб «Інфініті Q50», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (а. с. 21), відповідно до якого вартість робіт, запасних частин і матеріалів становить 173871 гривню 20 копійок.

20 липня 2020 року ФОП « ОСОБА_4 » та ОСОБА_1 підписано акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № КР-0003115 щодо виконання робіт, встановлення запасних частин, ПММ на транспортний засіб «Інфініті Q50», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на загальну суму 173871 гривню 20 копійок (а. с. 22), що підтверджується товарними чеками № КР-0000001 від 23 листопада 2020 року на суму 36100 гривень, № КР-0000001 від 24 листопада 2020 року на суму 49011 гривень, № КР-0000001 від 26 листопада 2020 року на суму 46736 гривень та № КР-0000001 від 20 листопада 2020 року на суму 42024 гривні 20 копійок ( а. с. 23-24).

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з вимогами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Приписами ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Вимогами ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Нормою ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Приписами ч. 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з вимогами ч. ч 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

З огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини.

Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 234/16272/15-ц.

Закон не покладає на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верїховного суду від 24 червня 2020 року у справі № 640/14169/17.

Згідно з вимогами ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

Нормою ч. 3 ст. 988 ЦК України визначено, що страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Приписами ч. 1 ст. 990 ЦК України визначено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з вимогами ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Пунктами 1.4, 1.7 ст. 1 цього Закону визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно з вимогами ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Приписами п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено те, що, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Приписами ст. 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У своїй постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17 Верховний Суд вказав на те, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Судом встановлено, що постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2020 року у справі № 204/3215/20 у справі щодо ОСОБА_3 провадження закрито на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, тобто у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_5 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Розглядаючи справу, суд дійшов висновку про те, що висновок експерта підтверджує причинний зв`язок між діями водія ОСОБА_2 та виникненням ДТП, в той час як у діях ОСОБА_3 такого зв`язку між виникненням ДТП не вбачається. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 грудня 2020 року постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2020 року у справі № 204/3215/20 залишено без змін. Крім того, встановлено, що відносно водія ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення, а постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2020 року, яка залишена без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 червня 2020 року, провадження відносно останнього закрито, з підстав, передбачених п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

У результаті ДТП позивачу заподіяна матеріальна шкода, яка складає 173871 гривню 20 копійок, що підтверджується висновком судового експерта Дроздова Ю.В. № 3204/20/20 (автотоварознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ) від 21 квітня 2020 року.

Відповідно до вимог ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.

Таким чином, при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається.

Такий висновок викладений у постанові Верховного суду від 24 червня 2020 року у справі № 6040/14169/17.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність транспортного засобу Шевроле Лачеті», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував відповідач ОСОБА_2 , забезпечена договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/0161969 укладеного ОСОБА_6 з ПАТ «СГ «Ю. Бі. Ай-Кооп».

Позивач звертався до ПАТ «СГ «Ю. Бі. Ай-Кооп» із заявою-повідомленням від потерпілої особи про настання дорожньо-транспортної пригоди за полісом ОСЦПВ ВНТЗ та виплату страхового відшкодування 17 березня 2020 року, проте йому було відмовлено у зв`язку з тим, що правові підстави для визначення заявленої події страховим випадком та відповідно виплати страхового відшкодування відсутні, оскільки вина водія транспортного засобу Шевроле Лачеті», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 - ОСОБА_2 постановою суду не встановлена.

Крім того, 29 грудня 2020 року позивач звернувся до ПАТ «СГ «Ю. Бі. Ай-Кооп» із заявою повторно, в якій прохав переглянути своє рішення щодо відмови у визнанні страховим випадком та виплати страхового відшкодування, на яку відповіді не отримав.

Однак суд не може погодитися із такими висновками страхової компанії з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Приписами ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Так, зокрема, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку (зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я; вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного кримінального правопорушення, що призвело до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, статтею 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено виключний перелік підстав для відмови у здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) й до вказаного переліку не віднесено відсутність постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Верховним Судом у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц зроблено висновок про те, що для отримання страхової виплати за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів протокол про адміністративне правопорушення та постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не можуть бути єдиними доказами вини особи, зокрема, у завданні шкоди майну потерпілого. Також встановлено те, що виплата страховиком страхувальнику страхового відшкодування у встановлений договором строк є обов`язком страховика.

Натомість, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, факт дорожньо-транспортної пригоди, що відбулася 14 березня 2020 року о 14 годині 52 хвилини по вул. Енергетичній у м. Дніпрі за участі транспортного засобу «Інфініті», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що право власності на який належить позивачу, та «Шевроле Лачеті», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , дії якого, з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною, що породжує виникнення цивільно-правової відповідальність у вказаної особи та, що в розумінні ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є страховим випадком.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Як зазначено у висновку експерта № 3178-20 від 24 вересня 2020 року у справі № 204/3215/20, що міститься в матеріалах справи, в діях водія автомобіля «Шевроле Лачеті», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 вбачається не відповідність вимогам п. 16.12 ПДР України, які з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною подією.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України, відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19), підстав відступати від яких суд не вбачає.

У п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» судам роз`яснено, що у разі пошкодження внаслідок дій винної особи окремих деталей, вузлів, агрегатів транспортного засобу розмір реальних збитків необхідно визначати виходячи з вартості запасних частин і відновлювального ремонту.

Приписами ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що в зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є виконавець робіт з ремонту автомобіля платником ПДВ.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 06 липня 2018 року у справі № 924/675/17.

У постанові від 19 вересня 2018 року у справі № 523/5890/15-ц Верховний Суд, з-поміж іншого, зробив висновок про те, що всі операції з надання послуг із страхування, в тому числі пов`язані компенсацією страховиком збитків, понесених потерпілим при настанні страхового випадку, не є об`єктом оподаткування ПДВ. В зв`язку з цим, за загальним правилом, як при визначенні розміру страхових платежів, так і при визначенні розміру матеріального збитку чи страхової виплати, що підлягає до відшкодування страхувальнику чи безпосередньо потерпілій особі (пункт 36.4 статті 36 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), ПДВ не нараховується, окремим рядком не виділяється і страховики не є платниками ПДВ по таких операціях. У разі, якщо страхові суми спрямовуються безпосередньо на придбання у платника ПДВ послуг з ремонту, заміщення, відтворення застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, що мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), то розрахунок суми виплат на таке придбання здійснюється з урахуванням сум ПДВ, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком у розрахункових документах. Зазначені зобов`язання виникають лише внаслідок фактичного надання послуги з проведення такого ремонту за умови, що виконавець цієї послуги є платником ПДВ. У випадку непроведення фактичного ремонту транспортного засобу, податкові зобов`язання не виникають.

Відповідно до висновку судового експерта № 3204/20/20, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 332274 гривні 24 копійки; вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу замінюваних складових частин, пошкодженого в наслідок ДТП, транспортного засобу складає 195546 гривень 60 копійок; вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу замінюваних складових частин, пошкодженого в наслідок ДТП, транспортного засобу (без ПДВ) складає 173033 гривні 61 копійка; вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу пошкодженням ДТП становить 195546 гривень 60 копійок.

Фактичні витрати позивача на відновлення транспортного засобу після ДТП становлять 173871 гривня 20 копійок.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних с у передбачених цим Кодексом випадках.

Розмір завданого майнового збитку позивачем розраховано відповідно до вимог ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що становить 173871 гривню 20 копійок.

Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , застрахована у ПАТ «СГ «Ю. Бі. Ай-Кооп» на суму 100000 гривень, франшиза 1000 гривень, у виплаті страхового відшкодування позивачу відмовлено неправомірно, то з відповідача ПАТ «СГ «Ю. Бі. Ай-Кооп» на користь позивача підлягає стягненню невиплачена сума страхового відшкодування у розмірі 99000 гривень, виходячи із розрахунку 100000 гривень 1000 гривень франшиза.

Крім того, оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, перевищує страхову суму (суму страхового відшкодування), то із відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням.

Таким чином, розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із відповідача ОСОБА_2 на користь позивача становить 74871 гривня 20 копійок, виходячи із розрахунку 173871 гривня 20 копійок 99000 (страхове відшкодування).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги доведені належними, допустимими та достатніми доказами, через що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Судом встановлено, що позивачу правничу допомогу у вказаній справі надавав адвокат Чіп Ярослав Миколайович (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 1918, видане на підставі рішення Дніпропетровської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 11 листопада 2008 року (а. с. 39 на звороті)), що підтверджується ордером серії АЕ № 1000152 від 04 лютого 2021 року (а. с. 39).

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану, в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

08 лютого 2021 року позивачем сплачено 8500 гривень за професійні правові послуги за договором № 04/02/21-1, що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 08 лютого 2021 року (а. с. 38).

За таких обставин, суд вважає, що позивачем документально доведений факт понесення витрат на правову допомогу у розмірі 8500 гривень, а не співмірність цих витрат відповідачами не спростовано, через що вказані витрати мають бути стягнуті з відповідачів на користь позивача у розмірі 4250 гривень, з кожного.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Приписами ч. ч. 6, 7 ст. 139 ЦПК України визначено, що розмір витрат, зокрема, на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, встановлюються судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірними зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Нормами ч. 5 ст. 139 ЦПК України визначено, що у випадках, коли сума витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, або витрат особи, яка надала доказ на вимогу суду, повністю не була сплачена учасниками справи попередньо або в порядку забезпечення судових витрат, суд стягує ці суми на користь спеціаліста, перекладача, експерта чи експертної установи зі сторони, визначеної судом відповідно до правил про розподіл судових витрат, встановлених цим Кодексом. Суд має право накласти арешт на грошові кошти чи майно такої сторони в межах сум, присуджених до стягнення, в порядку, встановленому цим Кодексом для забезпечення позову

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються на відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у судового експерта Дрозда Ю.В. було замовлено висновок експерта № 3204/20/20 (автотоварознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ), вартість якого складає 3000 гривень, та яка ним сплачена, підтвердженням чого є квитанція про оплату наданих експертних послуг від 21 квітня 2020 року (а. с. 35).

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням того, що позов ОСОБА_1 до відповідачів ПАТ «СГ «Ю. Бі. Ай-Кооп» та ОСОБА_2 із вимогою стягнення невиплаченого страхового відшкодування та матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено, факт понесення витрат на оплату експертних послуг у заявленому розмірі позивачем доведено, а не співмірність цих витрат відповідачами не спростовано, суд доходить висновку, що ці вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Тому з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сума понесених позивачем витрат на оплату експертних послуг у розмірі 1500 гривень, з кожного.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір, у разі задоволення позову, покладається на відповідача.

При зверненні до суду з вказаною позовною заявою позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1740 гривень, через що з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 870 гривень з кожного, виходячи із розрахунку 1740/2.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 10-11, 60, 76-80, 89, 128, 141, 213-215, 258, 265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю. БІ. АЙ-КООП» (01014, м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 5/13; ) та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) про стягнення невиплаченого страхового відшкодування та матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група на користь ОСОБА_1 несплачену суму страхового відшкодування в розмірі 99000 (дев`яносто дев`ять тисяч) гривень.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальний збиток, в розмірі 74871 (сімдесят чотири тисячі вісімсот сімдесят одна) гривня 20 (двадцять) копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 870 (вісімсот сімдесят) гривень.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 870 (вісімсот сімдесят) гривень.

Стягнути з Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група на користь ОСОБА_1 судові витрати на проведення експертного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку у сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на проведення експертного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку у сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень.

Стягнути з Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу у сумі 4250 (чотири тисячі двісті п`ятдесят) гривень.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу у сумі 4250 (чотири тисячі двісті п`ятдесят) гривень.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів зо дня його проголошення або протягом 30 днів зо дня його отримання учасниками справи, які не були присутніми у судовому засіданні.

Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів зо дня його проголошення або протягом 30 днів зо дня його отримання учасниками справи, які не були присутніми у судовому засіданні, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Заочне рішення може бути переглянуте Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за письмовою заявою відповідача протягом двадцяти днів зо дня отримання ним копії рішення.

Суддя А.І. Приваліхіна