КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Колесник О.М.
Єдиний унікальний номер справи №753/8090/18
Апеляційне провадження № 22-ц/824/ 9119 /2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Верланова С.М., Савченка С.І.,

секретар - Тютюнник О.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами третьої особи ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, 3-ті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 про скасування наказу відділу з питань майна комунальної власності та приватизації державного житлового фонду Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації , визнання свідоцтва про право власності недійсним.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и в :

У травні 2018 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Свої вимоги позивач обгрунтовував тим , що на підставі рішення виконкому Київської міської ради народних депутатів від 26 вересня 1988 року №945 ОСОБА_6 , дідові позивача, був виданий ордер №8193 серія А на зайняття трьохкімнатної квартири за адресою : АДРЕСА_1 .

Ордер виданий на сім`ю з 4 -х осіб, а саме: ОСОБА_6 , його дружину ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,, ОСОБА_9 .

Позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом зі своїм братом-близнюком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 були зареєстровані в спірній квартирі з 12 липня 1994 року.

Також в даній квартирі з 06 лютого 2007 року був зареєстрований і малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який в квартирі фактично не проживав, а мешкав зі своєю матір`ю ОСОБА_1 за адресою : АДРЕСА_2 .

Про те, що між батьком позивача ОСОБА_8 та дядьком позивача ОСОБА_9 тривав багаторічний конфлікт позивач не знав.

Обставини перешкоджання у проживанні в спірній квартирі з боку ОСОБА_9 рідному брату ОСОБА_8 та його синам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з січня 2013 року шляхом заміни замків вхідних дверей і недопуску до самої квартири підтверджується рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19листопада 2014 року ( справа №753/14297/13-ц) .

ОСОБА_8 ( батько позивача ) помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а ОСОБА_9 ( дядько позивача) помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Після смерті ОСОБА_9 , позивач зі своїм рідним братом намагались вселитись до спірної квартири, але дізнались, що заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07 жовтня 2014 року їх обох визнано такими, що втратили право користування жилим приміщенням -а саме , спірною квартирою за адресою : АДРЕСА_1 . Дізнавшись про це, позивач подав заяву про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22 січня 2018 року заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 жовтня 2014 року було скасоване, а цивільне провадження було закрите ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 11 червня 2018 року у зв`язку зі смертю позивача ОСОБА_9 .

Крім того, позивач звернувся до Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації із проханням про утримання дій щодо оформлення приватизації спірної квартири. У відповідь , ОСОБА_3 отримав лист від 12 липня 2017 року де йому повідомили , що спірна квартира була вже приватизована на ім`я ОСОБА_2 .

На думку позивача , його право щодо користування спірним житлом було поновлено внаслідок скасування рішення суду від 07 жовтня 2014 року . За таких обставин, позивач вважає , що процедура приватизації квартири АДРЕСА_3 пройшла з порушенням чинного законодавства, а саме з порушенням права позивача на отримання частки власності у приватизації спірної квартири, оскільки він був незаконно позбавлений права користування квартирою, де був зареєстрований, тому наказ № 56908 від 23 березня 2017 року відділу з питань майна комунальної власності та приватизації державного житлового фонду Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації «Про приватизацію квартири АДРЕСА_3 »» підлягає скасуванню. Крім того , свідоцтво про право власності на квартиру ,видане на підставі незаконного рішення є недійсним.

Позивач просив -

- скасувати наказ № 56908 від 23 березня 2017 року відділу з питань майна комунальної власності та приватизації державного житлового фонду Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації «Про приватизацію квартири АДРЕСА_3 » ,

- визнати недійсним свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 на квартиру АДРЕСА_3 , видане 23 березня 2017 року на ім.»я ОСОБА_2 відділом з питань майна комунальної власності та приватизації державного житлового фонду Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації

Представник відповідача Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації Осадча І.Ю. у відзиві на позов просила відмовити в задоволенні позову, оскільки приватизація даної квартири була здійснена згідно чинного законодавства і будь-яких порушень з боку адміністрації не було. ОСОБА_8 надала необхідний та вичерпний перелік документів, потрібних для такої процедури. Зміст документів повністю надавав можливість передати спірну квартиру у власність ОСОБА_2 ( сина 3-ї особи ОСОБА_12 ) .

Представник 3-ї особи ОСОБА_4 - адвокат Мельнікова І.Г. просила суд позов задовольнити у повному обсязі, повністю підтвердивши свої ж показання в якості представника позивача ОСОБА_3

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_13 просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, пояснивши, що позивач та його рідний брат без поважних підстав не проживали в спірній квартирі понад встановлений законом строк, тому на день винесення рішення відповідачем про приватизацію спірної квартири, а також свідоцтва про право власності на житло діяло і було чинним заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 жовтня 2014 року, тому приватизація квартири відбулась без порушень норм діючого законодавства і не порушила житлових прав позивача. За таких обставин позов не підлягає задоволенню.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24 березня 2021 року позов задоволено .

Скасоваено наказ відділу з питань майна комунальної власності та приватизації державного житлового фонду Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 23 березня 2017 року за №56908 „Про приватизацію квартири АДРЕСА_3 ".

Визнано свідоцтво про право власності серія НОМЕР_2 ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_3 , видане 23 березня 2017 року відділом з питань майна комунальної власності та приватизації державного житлового фонду Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, недійсним.

Не погоджуючись з рішенням суду, 3-я особа ОСОБА_1 ,яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , відповідач Дарницька районна в м. Києві державна адміністрація подали апеляційні скарги .

Третя особа у скарзі просила скасувати рішення суду , посилаючись на порушення норм матеріального права , та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову . В апеляційній скарзі зазначає, що суд при винесенні рішення не з`ясував обставини , що мають значення для вирішення справи , не врахував інтереси неповнолітньої особи , прав якої стосується рішення .

Відповідач у скарзі зазначив, що будь - яких порушень з боку відповідача під час приватизації квартири судом не встановлено , а відтак висновки суду хибні .

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України сторони повідомлені про день та час розгляду справи на 12 серпня 2021 року за адресами , наявними в матеріалах справи . Сторони та їх представники приймали участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції .

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав .

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог ч.2 цієї статті способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому відповідно до вимог ч.3 цієї статті суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ЦПК України судом було роз`яснено особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, та попереджено про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій.

В тому числі роз`яснено, що згідно із ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу.

Згідно з ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла, а втручання публічної влади у здійснення цього права допускається у виключних випадах, в тому числі задля захисту прав та свобод інших осіб.

Конституцією України також серед основних прав і свобод людини й громадянина проголошено право на житло.

У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Держава створює умови, за яких кожен громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як із підстав і в порядку, передбачених законом.

Судом першої інстанції встановлено , що на підставі рішення виконкому Київської міської ради народних депутатів від 26 вересня 1988 року №945 ОСОБА_6 , дідові позивача, був виданий ордер №8193 серія А на зайняття трьохкімнатної квартири за адресою : АДРЕСА_1 . Ордер виданий на сім`ю з 4-х осіб, а саме: ОСОБА_6 , його дружину ОСОБА_7 (бабусю позивача), ОСОБА_8 ( батька позивача), ОСОБА_9 ( дядько позивача). (а.с.27-28).

Як наголошує ст.31 ЖК УРСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.

Згідно технічного паспорту спірна квартира є трьохкімнатною, ізольованою, жилою площею 41,3 м2, загальною площею 73,4 м2, яка розташована на 7 поверсі 9-типоверхового будинку ( т.1 а.с.135-137).

Позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.14) разом зі своїм братом-близнюком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( т.1 а.с.16) були зареєстровані в спірній квартирі з 12 липня 1994 року. Разом з ними на березень 2014 року були зареєстровані ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстрований з 06 лютого 2007 року) (т.1 а.с.29).

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.20).

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 ( т.1 а.с.19).

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ( т.1 а.с.17-18).

ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 ( т.1 а.с.62).

Згідно ч.4, ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року було визнано ОСОБА_8 таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_3 ( т.1 а.с.21-22).

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07 жовтня 2014 року ОСОБА_3 , позивача по даній справі, та ОСОБА_4 , 3-ї особи по даній справі, було визнано такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_3 (т.1 а.с.31-33).

ОСОБА_3 , 24 лютого 2017 року подав заяву про перегляд заочного рішення ( т.1 а.с.34-37). Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22 січня 2018 року заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 жовтня 2014 року було скасоване ( т.1 а.с.38), а цивільне провадження було закрите ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 11 червня 2018 року у зв`язку зі смертю позивача ОСОБА_9 . Таким чином, право позивача ОСОБА_3 щодо користування спірним житлом було поновлено.

За змістом ч.1, ст.1 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Як передбачено ч.4-5, ст.5 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду" право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Як встановлено судом першої інстанції , 24 лютого 2017 року, ОСОБА_1 , діючи в інтересах свого малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулась до Голови Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації з заявою про надання у приватну власність її малолітньому сину ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_3 ( т.1 а.с.133). До заяви надала довідку про склад сім`ї ( т.1 а.с.134). Як вбачається з довідки, в спірній квартирі зареєстрованим є лише малолітній ОСОБА_2 .

Після наданої заяви та довідки про склад сім`ї , 23 березня 2017 року відділом з питань майна комунальної власності та приватизації державного житлового фонду Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації було видано наказ №56908 про передачу ОСОБА_2 у приватну власність квартиру АДРЕСА_3 ( т.1 а.с.131). На підставі даного наказу того ж 23 березня 2017 року тим же органом приватизації було видано свідоцтво про право власності на житло НОМЕР_2 , за змістом якого ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_3 (а.с.132).

Відповідно до ст.2 Закону України « Про приватизацію державного житлового фонду« від 19 червня 1992 року ( із змінами та доповненнями ) до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму Приватизація квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, включених до плану реконструкції поточного року, здійснюється після її проведення власником (володільцем) будинку (гуртожитку). Наймачі, які проживали у квартирах (будинках), житлових приміщеннях у гуртожитках до початку реконструкції, після проведення реконструкції мають пріоритетне право на приватизацію цих квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках. Одноквартирні будинки, а також квартири в будинках, житлові приміщення у гуртожитках, включених до планів ремонту, можуть бути приватизовані до його проведення за згодою наймачів з наданням їм відповідної компенсації у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України

Відповідно до ст.3 Закону України « Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація здійснюється шляхом:

безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю;

продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

Передача у власність громадян житлових приміщень у гуртожитках здійснюється з одночасною передачею їм у спільну сумісну власність допоміжних приміщень (приміщень загального користування).

Відповідно ст. 8 Закону України « Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

2. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Передача житлових приміщень у гуртожитках у власність мешканців гуртожитків здійснюється відповідно до закону.

4. Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства).

5. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.

7. Органи приватизації, що здійснюють приватизацію державного житлового фонду, мають право на діяльність по оформленню та реєстрації документів про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку.

8. Вартість послуг з оформлення документів на право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку оплачується громадянами за розцінками, що встановлюються місцевими органами виконавчої влади.

10. Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

11. Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках

Відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року N 56, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), кімнат у гуртожитках у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Склад документів і порядок їх оформлення при приватизації житла визначено пунктами 18 - 31 згаданого Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян.

Згідно із цими пунктами громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. При наявності у наймача або членів його сім`ї пільги на безоплатне одержання займаного житла незалежно від розміру загальної площі, до заяви додається відповідний документ (копія посвідчення, довідка та інше), що підтверджує право на пільгові умови приватизації. Згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку) підтверджується письмово і додається до заяви. При оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім`ї та займані приміщення. Також до заяви додається довідка з попереднього місця проживання (після 1992 року) щодо невикористаного права на безоплатну приватизацію житла.

За змістом ст.ст. 76-81 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Таким чином, при здійсненні приватизації жилих приміщень необхідно користуватися нормами Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року N 56.

Крім того , слід зазначити , що відповідно до вимог Сімейного Кодексу України захист прав та інтересів неповнолітніх дітей лежить на їх батьках, які діють без особливих на те повноважень.

Судом першої інстанції встановлено , що позивач ОСОБА_3 на день приватизації спірної квартири не знав про існування заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 жовтня 2014 року, а тим більше про її приватизацію. Вказане підтверджується заявою про перегляд заочного рішення та ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22 січня 2018 року, якою заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 жовтня 2014 року було скасоване..

Якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.

За таких умов у разі скасування незаконного судового рішення про визнання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими,що втратили право користування житловим приміщенням,а саме квартирою за жареною: АДРЕСА_1 , то їх право користування житловим приміщенням підлягає відновленню . Це означає, що на момент приватизації квартири у них так само було право на приватизацію квартири.

Зазначений висновок узгоджується і з положенням статті 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності користування позивачем ОСОБА_3 спірною квартирою, ( у зв`язку зі скаасуванням рішення) прийняте рішення органом приватизації та його підставі видані документи є незаконними .

Виходячи з системного аналізу ст. ст. 15, 16 ЦК України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Тобто, відповідно до ЦПК України обов`язок доведення факту порушення або оспорювання прав і охоронюваних інтересів покладено саме на позивача, а відсутність порушеного права встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Разом з тим, з урахуванням практики ЄСПЛ (пункт 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, заява № 22414/93) та пункт 75 рішення від 05 квітня 2005 року у справі "Афанасьєв проти України" (заява № 38722/02) судом враховано, що в кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту).

Тобто, для відновлення прав ОСОБА_3 , як користувача квартири , необхідним є повернення в становище, яке існувало до моменту порушення, тобто коли його права не ставилися під сумнів і він міг вільно користуватись цими правами.

З передбачених статтею 16 Цивільного кодексу України та вимог ЦПК України способів захисту прав, найбільш обґрунтованим і ефективним у цьому випадку є саме визнання відповідних прав за Позивачем

Задоволення позовних вимог в даній справі поверне сторони у становище, яке існувало до прийняття рішення про приватизацію спірної квартири , та видачі свідоцтва про право власності .

За таких обставин, ураховуючи зміст правових механізмів забезпечення прав усіх сторін спірних правовідносин, ефективним відновленням прав ОСОБА_3 ,у зв`язку зі скасуванням незаконного рішення, є скасування рішення щодо приватизації квартири та виданого на його підставі свідоцтва про право власності на квартиру .

Крім того , матеріали справи містять заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 травня 2020 року ,яким було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_8 про визнання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_3 . Постановою Київського апеляційного суду від 05 жовтня 2020 року заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 травня 2020 року було залишене без змін, тобто судовими рішеннями відсутність ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у спірній квартирі не була визнана такою, що сталася без поважних підстав та у понад встановлений законом термін.( т.1 а.с. 222-232) .

З огляду на вказане , суд першої інстанції правильно зробив висновок , що позивач ОСОБА_3 та 3-тя особа ОСОБА_4 , які були зареєстровані у спірній квартири з 12 липня 1994 року , набули право користування вказаним житлом. Позбавлення їх такого право може відбуватись або на добровільних засадах кожного з них, або за рішенням суду. Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 жовтня 2014 року, яким вони були позбавлені права користування зазначеною квартирою, в подальшому було скасоване, однак було покладене в основу приватизаційної процедури спірної квартири, що є порушенням їх права .

За таких обставин, оскільки позивач та 3-тя особа ОСОБА_4 мали право користування спірною квартирою на час приватизації , не позбавлені такого права на даний момент , а відтак приватизація квартири 3-ою особою ОСОБА_1 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 , є незаконною, порушила право ОСОБА_3 та ОСОБА_4 передбачене Законом України « Про приватизацію державного житлового фонду»,тому висновок суду про задоволення позову є законним і обгрунтованим .

Реалізацію права особи на судовий захист може бути здійснено також шляхом апеляційного оскарження актів судів першої інстанції, оскільки їх перегляд у такому порядку гарантує відновлення порушених прав людини і громадянина. Право на апеляційне оскарження судових рішень у контексті частин першої, другої статті 55, пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України є складовою права кожного на звернення до суду будь-якої інстанції відповідно до закону (рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положення пункту 12 частини першої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України у взаємозв`язку з положеннями пунктів 2, 8 частини третьої статті 129 Конституції України від 8 липня 2010 року №18-рп/2010).

Доводи апеляційної скарги 3-ої особи ОСОБА_1 що суд розглянув справу , не врахувавши, що рішення суду впливає на права третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, - неповнолітнього ОСОБА_2 не спростовують висновків суду першої інстанції і не призвели до неправильного рішення .

У вказаних правовідносинах належним відповідачем є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої прийнято оскаржуване рішення про приватизацію квартири.

Такі висновки щодо суб`єктного складу висловлені, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року (провадження № 11-404апп18) та від 13 березня 2019 року (провадження № 14-61цс19).

Таким чином , ОСОБА_1 ,яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 повинно брати участь в указаній справ як відповідач , оскільки цей спір стосується безпосередньо його прав і обов`язків.

Разом з тим , не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Третя особа ОСОБА_1 як суб`єкт цивільних процесуальних та спірних матеріальних правовідносин одержала захист особистих суб`єктивних прав і охоронюваних законом інтересів, беручи участь у справі як третя особа, яке не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача, оскільки зазначені особи мають загальні процесуальні права і обов`язки осіб, які беруть участь у справі, встановлені в статті 27 ЦПК України у редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції, а також в статті 43 ЦПК України у редакції, чинній на момент перегляду справи апеляційним судом, які використані останнім, у тому числі шляхом апеляційного та касаційного оскарження судових рішень.

Такий правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 24 квітня 2019 року ( справа № 521/ 18393/16-ц) .

З огляду на вказане , доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними .

Відповідно до вимог ст.375 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України ,колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,375,381 - 384 ЦПК України, суд-

П о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 13 серпня 2021 року.

Головуючий

Судді