ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/6794/21
Провадження № 22-ц/4820/1273/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя доповідач), Костенка А.М., Спірідонової Т.В.

секретар судового засідання Гриньова А.М.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №686/6794/21 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду від 25 травня 2021 року (суддя Бондарчук В.В., повне судове рішення складено 25 травня 2021 року) у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом АТ КБ «ПриватБанк» (далі Банк) вказувало, що ОСОБА_1 звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав Заяву №б/н від 25.07.2007. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку» складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі Договір), що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був проінформований щодо умов кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Банком на підставі Договору відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, який вподальшому збільшився до 41000 грн. Позивач зазначив, що ним виконані взяті на себе зобов`язання за Договором в повному обсязі, тоді як відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку із чим станом на 25.02.2021 виникла заборгованість у розмірі 11959,16 грн, з яких: 10440,91 грн заборгованість за тілом кредиту; 1518,25 грн - заборгованість за простроченими відсотками. Зважаючи на викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 11959,16 грн заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 25.07.2007 та судові витрати.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 травня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором від 25 липня 2007 року в сумі 7581,20 та судові витрати в сумі 1438,95 грн, а всього 9019,70 грн. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням суду в частині відмови у задоволені позовних вимог щодо стягнення частини заборгованості по кредиту та відсотків, АТ КБ «ПриватБанк» оскаржило його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт вказує, що суд першої інстанції встановивши, що Банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, не мав підстав відмовляти у стягненні частини заборгованості по тілу кредиту. Також, Банк не погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність домовленості сторін щодо сплати процентів з огляду на те, що в анкеті-заяві, яка власноруч підписана відповідачем, зазначена базова відсоткова ставка 1,9% на місяць і вподальшому при зміні відсоткової ставки Банк належним чином інформував про це відповідача. Апелянт вважає, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту, адже ОСОБА_1 не спростував факт укладення кредитного договору та ознайомлення з його умовами. Зважаючи на викладене, Банк просить скасувати оскаржуване рішення в частині незадоволених позовних вимог та задовольнити вимоги Банку в цій частині в повному обсязі.

Відзив від учасників справи не надходив.

Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Встановлено, що апелянтом оскаржується рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 травня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог. В решті рішення сторонами не оскаржується.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Оскаржуване судове рішення в частині відмови у стягненні заборгованості по кредиту та в частині відмови у стягненні заборгованості по простроченим відсоткам вказаним вимогам не відповідає.

Частково задовольняючи позовні вимог та стягуючи з ОСОБА_1 користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом в розмірі 7581,20 грн, Хмельницький міськрайонний суд виходив із доведеності факту отримання позичальником кредитних коштів, неналежного виконання останнім своїх кредитних зобов`язань і безпідставність списаних відсотків з часу виникнення заборгованості з 14.03.2020 на суму 4377,96 грн та визначив суму заборгованості за тілом кредиту як різницю між кредитною заборгованістю в сумі 11959,16 грн (заборгованість по тілу кредиту + заборгованість за нарахованими відсотками) та списаними Банком відсотками з 14.03.2020 на суму 4377,96 грн.

Зазначене рішення в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 7581,20 грн апеляційним судом не переглядається, оскільки учасниками справи не оскаржується.

Разом з тим, судова колегія не погоджується із рішенням суду першої інстанції в частині підстав відмови у стягненні заборгованості за кредитом та за простроченими відсотками, виходячи із наступного.

Встановлено, що 25 липня 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») укладено кредитний договір, що підтверджується письмовою заявою позичальника, підписаною уповноваженою банком особою та відповідачем. У цій Заяві зазначається, що ОСОБА_1 виявив бажання оформити на своє ім`я кредитну карту «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» із кредитним лімітом 500 грн з базовою відсотковою ставкою за кредитом в розмірі 1,9% на місяць на залишок заборгованості та ознайомився і погодився з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку, що були надані позичальнику в письмовому вигляді. Своїм підписом ОСОБА_1 підтвердив факт отримання ним інформації про умови кредитування в ПриватБанку (а.с.13, 13 зворот).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції в порушення вимог процесуального законодавства не було надано оцінку вищезазначеній Заяві ОСОБА_1 від 25.07.2007, що підписана останнім і в якій узгоджена базова процентна ставка по кредиту в розмірі 1,9% на місяць (а.с.13,80).

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 25.02.2021 утворилася кредитна заборгованість, що за розрахунком Банку становила 11959,16 грн, з яких: 10440,91 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1518,25 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В силу ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Встановлено, що у Заяві ОСОБА_1 від 25.07.2007 сторонами узгоджено умови кредитування: вид кредиту, розмір процентів за користування кредитними коштами, порядок нарахування та розмір штрафів за порушення строків погашення заборгованості.

А тому суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про неузгодженість між сторонами розміру відсоткової ставки за користування відповідачем кредитними коштами, що стало підставою для відмови у стягненні заборгованості по відсоткам.

Разом з тим, встановлено, що Банком в порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано доказів того, що за умови нарахування відсотків в розмірі 1,9 на місяць відповідно до умов укладеного договору з ОСОБА_1 у останнього наявна заборгованість по відсотках за користування кредитними коштами в розмірі 1518,25 грн.

Як слідує із розрахунків заборгованості за договором №б/н від 25.07.2007 при нарахуванні банком відсотків за користування ОСОБА_1 кредитними коштами в розмірі 1,9 % на місяць за період з 11.07.2007 по 01.02.2020 заборгованість по відсотках відсутня; вподальшому за період з 03.02.2020 по 25.02.2021 заборгованість позичальника по простроченим відсотках нарахована банком за відсотковою ставкою 3,4% та 3,5% на місяць, що не відповідає умовам договору, а Умови та Правила надання банківських послуг, що не підписані ОСОБА_1 , не можуть вважатися складовою кредитного договору.

А тому, позовні вимоги Банку в частині стягнення з відповідача заборгованості по простроченим відсоткам не підлягають задоволенню з підстав недоведеності саме наявності такої заборгованості, а доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального права в частині відмови у стягненні заборгованості по простроченим відсоткам з підстав не доведеності укладення між сторонами кредитного договору на умовах сплати відсотків за користування кредитними коштами є такими, що заслуговують на увагу.

Також, судова колегія вважає, що відсутні належні докази того, що у ОСОБА_1 при стягненні судом першої інстанції 7581,20 грн заборгованості за кредитом, наявна ще заборгованість за тілом кредиту саме в розмірі 2859,71 грн.

Адже, як вбачається із розрахунків та виписки по рахунку ОСОБА_1 у відповідача з 11.07.2007 по 31.01.2020 відсутня заборгованість по кредитному договору. А за період з 03.02.2020 по 25.02.2021 позичальник отримав 27594,75 грн кредитних коштів, за цей же період Банком було погашено за рахунок кредиту 4736 грн відсотків, нарахованих за базовою відсотковою ставкою відповідно 3,4% та 3,5% в місяць (в порушення умов кредитного договору № б/н від 25.07.2007), погашено 180 грн штрафу та повернуто позичальником 37107,02 грн.

Оскільки у суду відсутні спеціальні знання для визначення суми відсотків виходячи з розміру відсоткової ставки 1,9% в місяць, що узгоджено сторонами при укладенні кредитного договору з врахуванням періодичного виконання позичальником своїх зобов`язань та ненадання Банком відповідного розрахунку для підтвердження суми нарахованих відсотків саме розмірі 1,9% в місяць, що є необхідним для математичного визначення наявності розміру заборгованості, тому судова колегія вважає, що у задоволенні вимоги Банку про стягнення із відповідача 2859,71 грн заборгованості за кредитом слід відмовити.

З огляду на вищенаведене, доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального права в частині відмови у стягненні заборгованості частини тіла кредиту є аргументованими, однак вимоги апеляційної скарги саме щодо стягнення цієї заборгованості до задоволення не підлягають з підстав їх недоведеності.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при відмові у стягнення заборгованості по відсоткам порушено вимоги ст. 1048 ЦК України та ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», судова колегія їх вважає такими, що не заслуговують на увагу, адже Банком не заявлялися вимоги про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості по простроченим відсоткам саме на підставі ст. 1048 ЦК України та у розмірі, що визначений положеннями частини першої цієї статті.

А відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

І в силу ч. 6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З врахуванням вищенаведеного, апеляційний суд дійшов висновку про зміну в оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції мотиви відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом в розмірі 2859,71 грн та 1518,215 грн заборгованості за простроченими відсотками.

Підстав для вирішення питання про розподіл судових витрат немає, оскільки судом апеляційної інстанції змінено лише мотиви відмови у зазначених позовних вимогах.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 травня 2021 року в оскаржуваній частині змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В решті заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 10 серпня 2021 року.

Судді А.П. Корніюк

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова