Справа № 510/1117/17
Провадження № 2/510/84/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.21 р. Ренійський районний суд Одеської області У складі: головуючого судді - Сорокіна К.В.,

при секретарі - Іванової Н.С.

За участю: представника позивача - ОСОБА_1 , ОСОБА_14

Представника відповідача - Кокош О.П. , Буданцева Р.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Рені справу за позовом ОСОБА_3 до приватного підприємства «РЕНІЙСЬКИЙ АГРАРІЙ» про визнання недійсними договорів оренди та витребування земельних ділянок з незаконного володіння, -

в с т а н в и в:

ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до відповідача з вимогами визнати недійсними договори оренди № 30 та № 31 від 01.10.2014 р. (індексний номер: 21746149 від 02.06.2015 р. та 21745751 від 02.06.2015 р.), у зв`язку з тим, що позивач не укладав та не підписував ці договори. Крім того позивач висунув вимоги про витребування з незаконного володіння ПП «РЕНІЙСЬКИЙ АГРАТРІЙ» земельні ділянки загальною площею 2,77 га кадастровий номер :01:005:0100 та загальною площею 2,77 га кадастровий номер :01:005:0101, які розташовані на території Нагірненської сільської ради Ренійського району Одеської області.

На підставі клопотання позивача про забезпечення доказів по справі призначено почеркознавчу експертизу договорів оренди земельної ділянки № 30 та № 31 від 01.10.2014 р.

28.02.2019 р. отримані висновки експерта № 17-7163 судово - почеркознавчої експертизи від 28.12.2018 р.

31.07.2019 р. позивачем збільшені позовні вимоги та окрім заявлених вимог, позивач просить стягнути з відповідача витрати: по сплаті судового збору - 1769,77 грн., судового збору щодо забезпечення доказів - 320 грн., витрати на проведення судової почеркознавчої експертизи - 6520,00 грн. та компенсацію за відрив від звичайних занять представників - 1015,38 грн.

30.01.2020 р. на підставі ухвали суду залучено до участі у справі правонаступника позивача - ОСОБА_3 .

Представники позивача підтримали збільшені позовні вимоги в повному обсязі на підставі викладених у позовній заяві обставинах та наявних в матеріалах справи доказах, в тому числі на підставі висновку судово - почеркознавчої експертизи від 28.12.2018 р..

Представники відповідача заперечували проти задоволення позовних вимог, оскільки укладання договорів здійснювалось виключно за обопільною згодою сторін, позивач щорічно звертався та отримував від ПП «Ренійський аграрій» належну йому орендну плату.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, із якої вбачається, що 27.05.2015 р. проведено державну реєстрацію права оренди земельних ділянок площею 2,68 (кадастровий номер :01:005:0101) та площею 2,77 га (кадастровий номер :01:005:0100), орендодавець - ОСОБА_4 , орендар ПП «РЕНІЙСЬКИЙ АГРАРІЙ»; заява ОСОБА_4 до ПП «»Ренійський аграрій» про повернення земельних ділянок від 06.06.2017 р.; лист директора ПП «»Ренійський аграрій» адресований ОСОБА_4 від 09.06.2017 р.; договори оренди землі № 31 від 01.10.2014 р. та № 30 від 01.10.2014 р.; статут ПП «Ренійський аграрій»; наказ № 33 від 30.09.2016 р. про призначення ОСОБА_5 директором ПП «Ренійський аграрій»; витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого права № 38415044 від 02.06.2015 р. та № 38420388 від 02.06.2015 р.; державний акт на право на земельну ділянку площею 2,77 га (кадастровий номер :01:005:0100), власник - ОСОБА_4 , серії ЯД № 963258 від 14.01.2009 р.; державний акт на право на земельну ділянку площею 2,68 га (кадастровий номер :01:005:0101), власник - ОСОБА_4 , серії ЯД № 055854 від 08.12.2004 р.; платіжні відомості за 2015 р.; відомість за виплату грошей за оренду землі за 2017 р.; відомість за видачу зерна за оренду землі (озима пшениця, кукурудза) за 2016 р.; платіжні доручення за 2015 р., 2016 р., 2017 р.; податковий розрахунок за 2015, 2016, 2017 р.р.; довідка про доходи ОСОБА_4 за 2015 - 2017 р.р.; письмове пояснення ОСОБА_6 від 21.11.2017 р.; нотаріально посвідчена заява ОСОБА_6 від 22.11.2017 р.; свідоцтво про укладення шлюбу між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , прізвище після укладення шлюбу - « ОСОБА_9 »; витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі; свідоцтво про смерть ОСОБА_4 , помер - « ІНФОРМАЦІЯ_1 » 4 свідоцтво про народження ОСОБА_8 , мати - ОСОБА_10 , батько - ОСОБА_11 ; висновок експерта № 17-7163 судово - почеркознавчої експертизи від 28.12.2018 р..

Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що у приватній ОСОБА_4 знаходяться земельні ділянки загальною площею 2.77 га (кадастровий номер :01:005:0100) та загальною площею 2.68 га (кадастровий номер :01:005:0101), які розташовані на території Нагірненської сільської ради Ренійського району Одеської області.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності па нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек. Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 93057291 від 27.07.2017 року, стало відомо, що земельні ділянки загальною площею 2.77 гак (кадастровий номер :01:005:0100) та загальною площею 2.68 га. (кадастровий номер :01:005:0101) знаходяться у користуванні ПП "РЕНІЙСЬКИЙ АГРАРІЙ" на підставі договорів оренди № 30 від 01.10.2014 р. та № 31 від 01.10.2014 р., що були зареєстровані Державним реєстратором виконавчого комітету Ренійської міської ради Одеської області Готка В.Ф. 27.05.2015 року, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 21746149 від 02.06.2015 року та 21745751 від 02.06.2015 року.

Позивач стверджує, що йому нічого не було відомо про укладені договори оренди, у зв`язку з чим він звернувся до державного реєстратора з проханням надати копії договорів оренди № 30 та № 31 від 01.10.2014 р. Отримавши договори оренди позивач побачив, що на місті підпису позивача стояли невідомі позивачу підписи, та в обох договорах підписи значно відрізнялись один від одного.

06.06.2017 р. позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення земельних ділянок з незаконного користування, однак 09.06.2017 він отримав письмову відмову, в якій було зазначено, що між ними були укладені договори оренди, за якими ПП «Ренійський аграрій» виконує свої зобов`язання, однак позивач був впевнений, що земельною ділянкою користується СВК «Ренійський» на підставі договору оренди, які були укладені в минулому, та виконує умови договору.

Таким чином, позивач просить визнати недійсними договори оренди земельної ділянки, оскільки він та не підписував їх, таким чином договори було укладено без його волевиявлення, що є порушенням вимог ч.3 ст. 203 ЦК України та витребувати з незаконного володіння ПП «Ренійській аграрій» земельні ділянки.

Представником відповідача були надані суду заперечення проти позову. В запереченнях зазначено, що ПП «Ренійський аграрій» уклало з позивачем два договори оренди землі № 30 і № 31 від 01.10.2014 року на оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення приватної форми власності площею 2,68 га та 2.77 га (кадастрові номери: :01:005:0101, :01:005:0100), які розташовані на території Нагірненської сільради Ренійського району Одеської області, терміном дії 15 років, та відповідно до положень ст. 203 ЦК України дані договори є чинними, оскільки при укладенні договорів сторонами було дотримано всі вимоги чинного законодавства України щодо порядку укладання та змісту правочину. Укладення договорів здійснювалося виключно за обопільною згодою сторін, про що свідчить особистий підпис позивача на договорах та директора ПП «Ренійський аграрій» із скріпленням печаткою, який згідно Статуту підприємства має право діяти без довіреності у взаємовідносинах з іншими особами. Та обставина, що підпис позивача у договорах не збігається із підписом у паспорті не свідчить про підписання договору іншою невідомою особою усупереч волі позивача, оскільки протягом часу та під впливом певних обставин підпис людини може неодноразово змінюватися. Також у своїх запереченнях відповідач посилається на доповідну бухгалтера ОСОБА_6 , яка безпосередньо приймала участь в оформленні цих договорів з позивачем та в отриманні всіх необхідних документів від нього. Позивач щорічно звертався та отримував від ПП «Ренійський аграрій» належну йому орендну плату, що підтверджується відомостями. Таким чином відповідач вважає, що всі вищевказані дії позивача достеменно засвідчують існування договірних стосунків з ПП «Ренійський аграрій» щодо оренди спірних земельних ділянок. Також відповідач у запереченнях вказує, що позивач просить суд визнати договори оренди недійсними, посилаючись на ст. 215 ЦК України, через недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог статті 203 цього Кодексу, в той же час заперечує факт вчинення правочину взагалі і наполягає на тому, що він не підписував договори оренди землі. У запереченнях вказано, що державна реєстрація права оренди у 2015 році відбувалась і регулювалась Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року N 1952-1V. Згідно, ч. 7 ст. 16 Закону №1952-1V Державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. Оскільки відповідач є стороною спірного договору, у якого виникло право оренди, то він має право звернутися через вповноваженого представника по державну реєстрацію цього права. На підставі вищевикладеного відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка ОСОБА_12 , суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

ОСОБА_4 , правонаступником якого є ОСОБА_3 , на праві приватної власності належали земельні ділянки загальною площею 2.77 га, кадастровий номер :01:005:0100 (державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯД № 963258) та загальною площею 2.68 га, кадастровий номер :01:005:0101 (державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ОД № 055854).

З договору оренди земельної ділянки № 31 від 01.10.2014 року вбачається, що між ОСОБА_4 та ПП «Ренійський аграрій» укладено договір оренди земельної ділянки площею 2,68 га, яка належить йому на підставі державного акту серії ОД № 055854, строком на 15 років. Договір зареєстрований 27.05.2015 року за № 9880071 у реєстраційній службі Ренійського районного управління юстиції Одеській області на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.06.2015 р. індексний номер: 21746149.

З договору оренди земельної ділянки № 30 від 01.10.2014 року вбачається, що між ОСОБА_4 та ПП «Ренійський аграрій» укладено договір оренди земельної ділянки площею 2,77 га, яка належить йому на підставі державного акту серії ОД № 963259, строком на 15 років. Договір зареєстрований 27.05.2015 року за № 9878723 у реєстраційній службі Ренійського районного управління юстиції Одеській області на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.06.2015 р. індексний номер: 21745751.

Судом встановлено той факт, що у Договорі оренди землі № 30 зазначений інший державний акт, ніж той на підставі якого ОСОБА_4 належить земельна ділянка кадастрового номеру :01:005:0100 площею 2,77 га, яка вказана у договорі оренди землі № 30.

Ухвалою Ренійського районного суду Одеської області від 28.11.2017 р. на підставі клопотання позивача було призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Одеському науково - дослідному інституту судових експертиз.

28.02.2019 року на адресу суду судовим експертом надіслано висновок від 28.12.2018 року за № 17-7163 по цивільній справі № 510/1117/17 за результатами судової почеркознавчої експертизи, де зазначено, що підписи від імені ОСОБА_4 у договорах оренди землі № 30 від 01.10.2014 р. № 31 від 01.10.2014 р., укладених між ОСОБА_4 та ПП «Ренійський аграрій», розміщені на зворотному боці другого аркушу у розділі «ПІДПИСИ СТОРІН» праворуч від друкованого запису «Орендодавець» виконані не самим ОСОБА_4 , а іншою особою (особами).

В ході допиту свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні пояснив, що він проводив державну реєстрацію цих договорів оренди. За законом «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 р. державна реєстрація проводиться на підставі заяви власника, іншого право набувача, сторони правочину. На реєстрацію договори оренди були надані скоріш за все ПП «Ренійський аграрій». До обов`язків державного реєстратора не входить порівняння підпису зазначеного у договорі та підпису у паспорті власника майна.

Таким чином, судом встановлено, що підписи у спірних договорах оренди земельної ділянки від 01.10.2014 року ОСОБА_4 не належать, про що останній і зазначав в своєму позові. Будь-яких доручень іншій особі з повноваженнями на підписання даного договору від його імені, він нікому не надавав і не надано таких відповідачем.

Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), а також іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди земельної ділянки.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з частиною першою статті 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

За правилами п.1 ч.2 ст.11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року №161-XIV.

Згідно зі.ст.13 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно дост.15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Згідно із ч. 2ст.15 Закону України «Про оренду землі» відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6,11,17,19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

На підставі ч.1ст.14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі.

За змістом ст.ст.18,20 Закону України «Про оренду землі» укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами.

Згідно з положеннями ч.1ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до вимогст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору, а вільне волевиявлення особи на вчинення правочину є обов`язковою умовою його дійсності. Набрання чинності договором оренди законодавець пов`язує із виникненням у орендаря права оренди після державної реєстрації такого договору в установленому законом порядку.

Відповідно до ч.1ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно зст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин)(ст.215 ЦК України). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3ст.203 ЦК України).

В п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ч.1ст.236 ЦК України).

Отже, ОСОБА_4 вищевказані договори оренди земельної ділянки від 01.10.2014 року не підписував і відповідно не було проявлено його вільного волевиявлення на укладення цих договорів, що також підтверджено висновками почеркознавчої експертизи.

Статтями 12,81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч.2,3 ст.83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати до суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

На підставіст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з и.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правовиків недійсними», виконання чи невиконання сторонами зобов`язань, які виникли з правовику, не мас значення для визнання правовику недійсним.

Судом з`ясовуються підстави недійсності правочину. які існували на час укладення спірного договору, а оплата відноситься до стадії виконання договору.

Та обставина, що позивач отримував плату за користування землею, відбувалась у подальшому і не може впливати на подію укладення, яка мала місце раніше, та підтвердити наявність волевиявлення на укладення договору у минулому. Крім того, ОСОБА_4 вважав, що отримував оренду плату за користування земельними ділянками від СВК «Ренійський», з яким були укладені договори оренди у минулому.

Оцінивши надані сторонами докази, суд вважає, що наявні усі підстави для визнання договорів оренди земельної ділянки №№ 30,31 від 01.10.2014 р., укладених між ОСОБА_4 та ПП «Ренійський аграрій» недійсними на підставі частини третьої статті 203 та частини першої статті 215 ЦК України, оскільки вони підписані не ОСОБА_4 , а іншою особою (особами).

За умови визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, використання відповідачем земельної ділянки є безпідставним.

Відповідно до ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

На підставі вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги правомірними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з вимогами ч.ч.1, 2ст.141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

Частина 1 статті 140 ЦПІК України передбачає, що особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат.

Позивачем було витрачено 6520.00 гри. послуг проведення судової почеркознавчої експертизи (акт здачі - приймання висновку судової експертизи № 17-7163 від 28.12.2018 р.), та 320 гри. витрат на сплату судового збору щодо забезпечення доказів.

Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати (ч.2 ст. 138 ЦПК).

На засіданнях поданій справі були присутні два представника позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_14 , мінімальна заробітна плаза в Україні складає - 3723 гри. / 22 робочі дні 169.23 гри на день. Поданій справі відбулося три засідання які підпадають під компенсацію відповідно до ч.2 ст. 138 ЦГІК, а саме 28.11.2017 р., 15.03.2018 р. та 25.06.2018 р. (169.23*3 507.69 гри *2= 1015.38 гри.), тобто компенсації підлягає 1015.38 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 133, 140, 141, 259, 263, 265 ЦПК України, ст.ст. 203, 207, 210, 215, 387, 627ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до приватного підприємства «РЕНІЙСЬКИЙ АГРАРІЙ» про визнання недійсними договорів оренди та витребування земельних ділянок з незаконного володіння - задовольнити.

Визнати недійсними договори оренди № 30 та № 31 від 01.10.2014 р., зареєстровані Державним реєстратором виконавчого комітету Ренійської міської ради Одеської області Готка Віктором Федоровичем 27.05.2015 р., на підставі рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 21746149 від 02.06.2015 р. та 21745751 від 02.06.2015 р.

Витребувати з незаконного володіння ПП «РЕНІЙСЬКИЙ АГРАРІЙ» земельні ділянки загальною площею 2,77 га, кадастровий номер :01:005:0100 та загальною площею 2,68 га, кадастровий номер :01:005:0101, які розташовані на території Нагірненської сільської ради Ренійського району Одеської області.

Стягнути з ПП «РЕНІЙСЬКИЙ АГРАРІЙ» на користь ОСОБА_3 судові витрати: по сплаті судового збору - 1769,77 грн., судового збору щодо забезпечення доказів - 320 грн., витрати на проведення судової почеркознавчої експертизи - 6520 грн., компенсацію за відрив від звичайних занять представників - 1015,38 грн..

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя К.В. Сорокін