ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: №22-ц/819/868/21 Доповідач Кутурланова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2021 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кутурланової О.В.,

суддів: Майданіка В.В.,

Орловської Н.В.,

секретар судового засідання Давиденко І.О.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Зуб І.Ю. від 25 лютого 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що з 2005 по 2010 рік вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі.

За час перебування у шлюбі у них народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка перебуває на її утриманні.

Зазначила, що з метою повноцінного розвитку доньки, становлення її в суспільстві, забезпечення здоров`я та почуття гармонії і власної гідності серед однолітків, нею були понесені додаткові витрати на дитину в загальній сумі 111900,04 грн, що складаються з придбання:

-мобільного телефону - 8471,57 грн;

-спального дивану - 11995,00 грн;

-ноутбука - 8927,99 грн;

-туристичної подорожі до Лівану - 48000,00 грн;

-навчання у школі бізнесу для підлітків - 3469,00 грн;

-виготовлення, протезування та обслуговування брекетів - 28570,00 грн;

Посилаючись на те, що батько дитини ОСОБА_2 відмовляється у добровільному порядку приймати участь у додаткових витратах на утримання дитини, позивачка, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь половину вартості понесених нею додаткових витрат на дитину, в розмірі 55950,00грн.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 25 лютого 2021 року у задоволені позову відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

У відзив на апеляційну скаргу адвокат Коваленко О.А., яка діє від імені ОСОБА_2 , доводи апеляційної скарги не визнала, посилаючись на їх необґрунтованість, просила суд відмовити у її задоволенні.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового розгляду справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження підстав позову, позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Колегія суддів не може повністю погодитися з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

З матеріалів справ вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданим Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Херсонського міського управління юстиції 19 грудня 2006 року (а. с.12).

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, неповнолітня ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями статей 180, 183, 185 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185);

СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Отже, СК України розмежовує стягнення аліментів на утримання дитини на загальних підставах, розмір яких визначається з урахуванням матеріального становища сторін, дитини та її здоров`я, та стягнення додаткових витрат на утримання дитини, зумовлених особливими обставинами.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення, оскільки ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

(Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17)

З наданих ОСОБА_1 до суду фіскальних чеків вбачається, що 28.03.2019 року позивачкою придбано смартфон MEIZU X8 RED вартістю 6 999,00 грн. (а.с.11), а 16.06.2019 року придбано ноутбук LENOVO загальною вартістю 8927,99 грн (а.с.46).

Вказані документи є належними та допустимими доказами на підтвердження того, що позивачкою понесені додаткові витрати на дитину в розумінні ст.185 СК України, а тому половина їх вартості підлягає стягненню з відповідача.

Посилання ОСОБА_2 на ту обставину, що придбання ноутбука та телефону не є обґрунтованими та необхідними витратами колегією суддів не приймаються, оскільки з огляду на розвиток сучасного суспільства та інформаційних технологій, а також враховуючи підлітковий вік дитини та її потреби у навчанні та спілкуванні з однолітками, наявність вказаної техніки є обґрунтованою необхідністю для розвитку дитини, а не надмірними витратами, як зазначила представник відповідача адвокат Коваленко О.А.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує, що придбання мобільного телефону та ноутбуку мало місце в період запровадження карантинних обмежень через розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 та переведення дітей на дистанційну форму навчання, тому відсутність вказаних технічних засобів унеможливила б ефективний процес навчання дитини та отримання нею освітніх послуг у визначених законом та необхідних межах.

Також колегією суддів не приймаються до уваги посилання представника відповідача відносно високої вартості мобільного телефона та ноутбука, оскільки їх вартість не перевищує середню ціну, встановлену на вказані товари в країні, ці товари віднесені до середнього цінового сегменту, а їх технічні характеристики дають можливість для організації освітнього процесу, зокрема встановлення додатків, за допомогою яких відбувається організація дистанційного навчання в школі.

Разом з тим, колегія суддів не бере до уваги придбання позивачкою протектора на дисплей телефона та чохла, які відносяться до повсякденних побутових витрат на дітей, однак враховує придбання програмного забезпечення для комп`ютера, без якого його використання є неможливим.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині.

В той же час, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні вимог позивача щодо стягнення додаткових витрат, пов`язаних з придбанням спального дивану, поїздки до Лівану та навчання у школі бізнесу для підлітків, оскільки ці витрати не викликані особливими обставинами та не відносяться до додаткових витрат в розумінні ст.185 СК України.

Колегія суддів також приймає до уваги, що дитина ОСОБА_3 відвідувала дитячу стоматологічну поліклініку, внаслідок чого їй було встановлено брекети.

Проте на підтвердження необхідності встановлення брекетів, їх вартості та моделі позивачкою до суду надано лише світлину дитини з встановленими брекетами та витяг стоматологічного центру «Дантист» з переліком загальних послуг, які надаються клінікою, із зазначенням різновидів можливих для встановлення видів брекетів та їх вартістю, що за своєю суттю є лише інформаційним листом і не є належним, достовірним та достатнім доказом фактично понесених витрат на встановлення брекетів, у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині задоволеними бути не можуть внаслідок недоведеності фактично понесених витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Згідно ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин,що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування ухваленого у справі рішення і часткового задоволення позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину в частині придбання ноутбука та телефону, у зв`язку із чим з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню додаткові витрати на утримання дитини в сумі 7 963,50 грн. ( (6499,00грн +8927,99 грн)/2).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 25 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нове.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 7963,50 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена згідно п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом 30 днів з часу складання повного тексту рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Дата складання повного тексту постанови - 06.08.2021 року.

Головуючий О.В. Кутурланова

Судді: В.В. Майданік

Н.В. Орловська