Справа № 127/2-1979/2010
Провадження № 22-ц/801/1600/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Луценко Л. В.
Доповідач:Ковальчук О. В.
УХВАЛА

12 серпня 2021 рокуСправа № 127/2-1979/2010м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі судді Ковальчука О. В., вирішуючи клопотання ОСОБА_1 , подане його представником адвокатом Ковальчуком Євгеном Миколайовичем, про витребування доказів та призначення експертизи у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Микитюка Миколи Олександровича, державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Черкашиної Таміли Сергіївни щодо відкриття виконавчого провадження,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08 червня 2021 року у задоволені скарги ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження відмовлено.

Не погодившись із постановленою ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, до якої долучив клопотання про витребування доказів та призначення експертизи, а саме: витребування з Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) заяви про відкриття виконавчого провадження від 01 квітня 2016 року за № 22/3-17167 та копії довіреності № 627 від 21 березня 2016 року, які містяться в матеріалах виконавчого провадження № 50794728; призначення у справі технічної експертизи документів.

В обґрунтування доводів про витребування доказів апелянтом зазначено, що суд першої інстанції не звернув уваги на твердження скаржника про те, що заява про відкриття виконавчого провадження від 01 квітня 2016 року за № 22/3-17167 та копія довіреності № 627 від 21 березня 2016 року не містять підпису представника стягувача або іншої уповноваженої особи. Оригінали вказаних документів були витребувані та оглядались судом першої інстанції в судовому засіданні, тому у скаржника не було необхідності додатково заявляти клопотання про витребування доказів. Водночас, представником скаржника до суду першої інстанції заявлялось клопотання про призначення технічної експертизи документів, у задоволенні якого було безпідставно відмовлено. Скаржник не міг подати до суду висновок експерта з даного приводу, оскільки оригінали документів перебувають у відділі виконавчої служби та до них обмежений доступ.

Положеннями п. 6 ч. 1 ст. 365 ЦПК України встановлено, що суддя-доповідач, окрім іншого, у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду за клопотанням сторін та інших учасників справи вирішує питання про призначення експертизи.

Частиною 1 ст. 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. ч. 2, 4 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 83 ЦПК України).

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом (ч. 1 ст. 126 ЦПК України).

За приписами ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Відповідно до п. п. 5, 6, 7, 16 ч. 2 ст. 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд, зокрема, може роз`яснювати учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи; з`ясовує, чи повідомили сторони про всі обставини справи, які їм відомі; з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше; встановлює порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються під час розгляду справи по суті, про що зазначається в протоколі судового засідання.

Таким чином, обов`язок подавати докази покладається на учасників справи, що реалізовується у передбачених нормами процесуального права порядку та строки, а у разі наявності поважної причини недотримання цих строків, суд приймає такі докази, якщо особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 76 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 103 ЦПК України встановлено, що суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 жодних клопотань разом зі скаргою на дії та рішення державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження не подавав, письмово суд першої інстанції не повідомляв про те, що не може надати докази у встановлений законом строк з об`єктивних причин, жодних доказів, які підтверджують, що він здійснив всі залежні від нього дії, спрямовані на отримання доказів до місцевого суду не надавав.

Зі звукозапису судового засідання в суді першої інстанції, призначеного на 08 червня 2021 року, встановлено, що представник скаржника не заявляв клопотання про витребування заяви про відкриття виконавчого провадження від 01 квітня 2016 року за № 22/3-17167 та копії довіреності № 627 від 21 березня 2016 року, які містяться в матеріалах виконавчого провадження № 50794728.

Водночас, у цьому судовому засіданні до початку судових дебатів представником ОСОБА_1 було спочатку заявлено клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, виправлене на призначення у справі технічної експертизи документів, у задоволені якого судом було відмовлено.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 1 ЦПК України).

Принципи змагальності сторін та диспозитивності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом та судом є складовими основних засад цивільного судочинства. Зокрема принцип змагальності сторін покладає на кожну із них обов`язок доведення обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, суд лише сприяє їм у реалізації процесуальних прав.

Принцип диспозитивності полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів не є обов`язком суду, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не були подані до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен ураховувати як вимоги статті 83 ЦПК України щодо строків подання доказів, так і вимоги частини першої статті 44 ЦПК щодо обов`язку особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, а також виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

Такі висновки апеляційного суду узгоджуються з висновками Верховного Суду у постанові від 25 листопада 2020 року у справі № 752/1839/19.

Звертаючись до апеляційного суду з клопотанням про витребування доказів апелянт не навів жодних поважних причин їх ненадання до суду першої інстанції, а навпаки зазначив, що у скаржника не було необхідності додатково заявляти клопотання про витребування заяви про відкриття виконавчого провадження від 01 квітня 2016 року за № 22/3-17167 та копії довіреності № 627 від 21 березня 2016 року, які містяться в матеріалах виконавчого провадження № 50794728, оскільки оригінали вказаних документів були витребувані та оглядались судом першої інстанції. Крім того, апелянтом не наведено жодних поважних причин неможливості звернення до суду першої інстанції з клопотанням про призначення у справі технічної експертизи документів у строки, встановлені ст. 83 ЦПК України, а мотиви для задоволення апеляційним судом такого клопотання зводяться до незгоди з оскаржуваним судовим рішенням, зокрема до того, що суд першої інстанції не звернув уваги на твердження скаржника, що вказані заява та довіреність не містять підпису представника стягувача або іншої уповноваженої особи та невірно встановив обставини справи.

За таких обставин, оскільки з огляду на положення ст. ст. 76 81, 367 ЦПК України та матеріали справи, враховуючи, що докази, які апелянт просить витребувати та експертиза, яку просить призначити, є новими доказами, які не були подані до суду першої інстанції, скаржником не наведено жодних поважних причин їх ненадання до суду першої інстанції та не надано доказів неможливості їх подання до місцевого суду з причин, що об`єктивно не залежали від нього, апеляційний суд дійшов висновку, що у задоволенні клопотання про витребування доказів та призначення експертизи слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 365 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про витребування доказів та призначення експертизи у цій цивільній справі.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Ковальчук