ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря - Солодової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2019 року позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в обгрунтування якого посилалася на те, що відповідач здійснив відчуження спільного сумісного майна без її згоди, тому зобов`язаний сплатити на її користь половину ринкової вартості автомобіля Geely Emgrand Х7, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яка станом на 28 жовтня 2019 року складає 137450 грн.

Враховуючи вищезазначене та уточнений позов, позивач просила суд поділити спільне сумісне майно подружжя шляхом стягнення з відповідача на її користь грошових коштів у сумі 68725 грн в якості компенсації 1/2 частки вартості автомобіля Geely Emgrand Х7, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належав подружжю на праві спільної сумісної власності і був одноособово відчужений відповідачем.

Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2020 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1/2 частку грошової суми, отриманої ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу автомобіля Geely Emgrand Х7, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , укладеним 30 листопада 2019 року, а саме 63 580 (шістдесят три тисячі п`ятсот вісімдесят) грн. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати на сплату судового збору у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 коп, на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 (шість тисяч) грн.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , не погоджуються з рішенням суду в частині судових витрат, та посилаються на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

ОСОБА_3 відповідно до ст. 360 ЦПК України подала відзив, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині - залишити без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 07 червня 2003 року по 06 грудня 2019 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Geely Emgrand Х7, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , право власності на зазначений автомобіль зареєстровано за ОСОБА_1 29 листопада 2013 року.

Таким чином, суд дійшов висновку, що зазначений автомобіль був придбаний під час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 і належав їм на праві спільної сумісної власності відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України.

Судовим експертом-автотоварознавцем ОСОБА_5 на запит ОСОБА_6 надано експертне інформаційне повідомлення про те, що станом на 28 жовтня 2019 року довідкова ринкова ціна автомобіля Geely Emgrand Х7, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 без урахування технічного стану та пробігу складає 137450 грн.

Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу від 30 листопада 2019 року укладеного у територіальному сервісному центрі МВС, ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_7 купила автомобіль Geely Emgrand Х7, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 . За домовленістю сторін за договором ціна транспортного засобу складає 127160 грн.

Встановлено, що позивачем не заявлено вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля від 30 листопада 2019 року, тому суд дійшов висновку, що позивач погодилась на укладення відповідачем цього договору.

Враховуючи вищезазначене, суд встановив, що оскільки спільне сумісне майно подружжя автомобіль на день розгляду справи відчужений, договір купівлі-продажу позивачем не оспорюється, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є гроші, отримані відповідачем за цим договором - 127160 грн.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що слід стягнути з відповідача на користь позивача 1/2 частку грошової суми, отриманої за договором купівлі-продажу автомобіля, а саме 63580 грн.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Встановлено, що позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 768 грн 40 коп мінімальна сума судового збору за подання фізичною особою позову майнового характеру станом на день звернення до суду.

Згідно попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, позивачем було здійснено витрати на професійну правничу допомогу адвоката Пономаренка А.В. у загальному розмірі 6000 грн.

До розрахунку доданий договір на надання правової допомоги від 13 липня 2020 року, копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, акт приймання-передачі виконаних робіт та розрахункова квитанція від 17 липня 2020 року.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем надано належні докази на підтвердження здійснення судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача на її користь.

Колегія суддів переглядає рішення суду лише в частині стягнення судових витрат, оскільки в іншій частині рішення суду не оскаржується.

В своїй апеляційній скарзі апелянти посилаються на те, що з рішенням суду ОСОБА_1 згоден та позов в частині стягнення з нього на користь позивача 63580,00 грн визнає повністю, а тому, на думку апелянтів, суми судових витрат мають бути зменшені вдвічі.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами апелянтів, з наступних підстав.

Згідно частини 1 статті 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Тобто, законодавець передбачає можливість повернення позивачу половини суми сплаченого ним судового збору, за умови визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті або укладення мирової угоди до прийняття рішення у сплаві судом першої інстанції.

Однак, як вбачається з матеріалів справи та тексту оскаржуваного заочного рішення, відповідачем не було подано заяви про визнання позову до початку розгляду справи по суті.

Таким чином, відповідач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Савченко С.А. не вірно трактують норми права, що регулюють дані правовідносини, більш того, трактують їх на власний лад.

В апеляційній скарзі апелянти також посилаються, як на підставу для перегляду заочного рішення, на неподання відзиву на позов у зв`язку з неповідомленням відповідача про розгляд справи та перебування його представника в іншому судовому процесі та в іншому місті, а також на введення карантинних заходів.

Однак, вказані вимоги апелянтів щодо перегляду заочного рішення не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Згідно частини 1 статті 287 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, судове засідання, яке призначено на 08.09.2020 року, було не перше у цивільній справі № 185/10400/19 і відповідач та його представник мали достатньо часу для визнання позову, укладення мирової угоди або подання відзиву на позовну заяву ОСОБА_3 , однак цього не зробили.

Безпідставними є посилання апелянтів на поважність причин неподання відповідачем ОСОБА_1 відзиву на позовну заяву ОСОБА_3 , оскільки він особисто не отримував від Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області ні повістки, ні позовної заяви в будь-якій редакції.

Однак, в матеріалах справи наявна розписка від 13.01.2020 року про отримання відповідачем ОСОБА_1 позовної заяви та всіх документів доданих до неї, яка написана власноруч відповідачем (а.с. 35).

Крім того, відповідач ОСОБА_1 достовірно знав про розгляд судом справи відносно нього, про що свідчать наявні в матеріалах справи розписки та заяви відповідача ОСОБА_1 , а отже мав можливість ознайомитись з матеріалами справи та подати відзив на позовну заяву у встановлений судом строк, однак цього не зробив.

Також, не заслуговують на увагу посилання апелянтів на введення в Україні карантинних заходів, оскільки, як вже було встановлено, копія позовної заяви з додатками були отриманні відповідачем ще 13.01.2020 року, тобто він мав право подати відзив на позовну заяву до 28.01.2020 (протягом п`ятнадцятиденного строку, встановленого судом), а карантинні заходи буди введені 16.03.2020 року, тобто більш ніж через півтора місяця після цього.

Таким чином, підстав для скасування та перегляду заочного рішення немає.

Тож, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України, як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення в оскаржуваній частині, яке відповідає вимогам закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду в оскаржуваній частині відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2020 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова