Ухвала

03 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 209/2294/19

провадження № 61-12702ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Стрільчука В. А.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ісаков Вадим Валерійовича, на рішення Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області

від 26 січня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду

від 30 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» про визнання припиненим кредитного договору у зв`язку з належним виконанням зобов`язань; за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом

до Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП»

(далі - ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП») про визнання припиненим кредитного договору у зв`язку з належним виконанням зобов`язань.

Позовна заява мотивована тим, що 05 квітня 2018 року між ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» та ОСОБА_1 укладений в електронній формі кредитний договір № на умовах заявки № 1692368, відповідно до умов якого остання отримала грошові кошти у розмірі 7 000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,06 % від суми кредиту в день, строком на 30 днів.

Договір укладений в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті credit.365.ua, підписана електронним цифровим підписом ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП»20 березня 2018 року та акцептована ОСОБА_1 05 квітня 2018 року.

ОСОБА_1 вказувала, що жодних інших додаткових угод і документів вона не підписувала, повністю погасила заборгованість за кредитом, сплативши відповідачу кошти на загальну суму 35 595 грн. Кошти, які вона сплачувала на рахунок відповідача були погашенням заборгованості за договором про надання кредиту, а не відтермінуванням строку повернення кредиту. Тому вважає, що вона виконала умови договору в повному обсязі.

Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_1 , з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд визнати припиненим договір про надання кредиту № 1692368 від 05 квітня 2018 року, укладений між нею

та ТОВ «АІА Фінанс Груп» у зв`язку з належним виконанням зобов`язань та стягнути з ТОВ «АІА Фінанс Груп» на її користь суму переплачених грошових коштів у розмірі 26 379 грн.

У листопаді 2019 року ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» звернулося до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що 05 квітня 2018 року

між ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» та ОСОБА_1 укладений в електронній формі кредитний договір № на умовах заявки № 1692368, відповідно до умов якого остання отримала грошові кошти у розмірі

7 000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,06 % від суми кредиту в день, строком на 30 днів.

До 05 травня 2018 року ОСОБА_1 повинна була повернути кредит та нараховані проценти, але у вказаний термін відповідач за зустрічним позовом кредит не повернула, процентів не сплатила. Натомість, вона скористалась послугою щодо продовження строку користування кредитом. Прострочення відповідача на день звернення із зустрічним позовом складає 202 дні. Таким чином, станом на 18 листопада 2019 року ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 31 098 грн, з яких: сума кредиту - 7 000 грн; проценти - 2 216 грн; проценти (згідно з пунктом 2.11 договору та статті 625 ЦК України) - 21 210 грн; інфляційні втрати - 147 грн; пеня - 525 грн.

Посилаючись на вищевказане, ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у розмірі 31 098 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 січня 2021 року (у складі судді

Шендрика К. Л.) узадоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» заборгованість у розмірі 28 790,30 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 7 000 грн; заборгованість за відсотками, нарахована за прострочений кредит, згідно з пунктом 2.11 договору - 21 210 грн; розмір інфляційних нарахувань відповідно до статті 625 ЦК України - 55,30 грн; пеня за період прострочення - 525 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні решти зустрічних позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 червня 2021 року

(у складі колегії суддів: Ткаченко І. Ю., Деркач Н. М., Пищиди М. М.) рішення Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 січня 2021 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що укладений між сторонами договір відповідає вимогам закону, зобов`язання за договором позивачем за первісним позовом у встановлений строк не виконані, сума заборгованості за тілом, процентами і пенею підтверджена документально і підлягає частковому стягненню на користь позивача за зустрічним позовом. Таким чином, наявні підстави про відмову у задоволенні первісного позову та часткове задоволення зустрічного позову у зв`язку з тим, що зобов`язання за кредитним договором належним чином ОСОБА_1 не виконані, сума коштів, які вона просила стягнути як переплачені, були здійснені нею з метою відтермінування строку повернення кредиту.

29 липня 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат

Ісаков В. В., звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою

на рішення Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 січня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 червня 2021 року, в якій заявник просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій

і ухвалити нове рішення про задоволення первісного позову та відмову

у задоволенні зустрічного позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 8 частини статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року

у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала,

що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права

на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень

resjudicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом спору у даній справі є вимоги як майнового

характеру - стягнення переплачених грошових коштів (первісний позов)

у розмірі 26 379 грн та стягнення заборгованості за кредитним договором (зустрічний позов) - 31 098 грн, так і немайнового характеру - визнання припиненим договору про надання кредиту (первісний позов).

Ціна позову майнового характеру становить 57 477 грн.

Вимоги майнового характеру станом на 01 січня 2021 року не перевищують двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 грн х 250 = 567 500 грн).

При цьому, Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.

Отже, зазначена справа щодо вимог як майнового, так і немайнового характеру, є незначної складності, тому є малозначною відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином

(рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК Українисуд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню,

у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Зазначення у постанові Дніпровського апеляційного суду від 30 червня 2021 року про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ісаков Вадим Валерійовича, на рішення Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 січня 2021 року

та постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 червня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства

з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» про визнання припиненим кредитного договору у зв`язку з належним виконанням зобов`язань; за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

С. Ю. Мартєв

В. А. Стрільчук