Провадження № 2/202/45/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2021 року м. Дніпро

у складі: головуючого судді - Кухтіна Г.О.

за участю секретаря судового засідання - Калантаєнка Д.В.

представника відповідача - Санцевич В.В.,

розглянувши в м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

30.08.2012 на адресу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК», ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави - автомобіля Mercedes-Benz, 2000 року випуску, що був предметом забезпечення умов кредитного договору №DN/536 від 04.06.2007, у відповідності до договору застави №DN/536-1 від 04.06.2007, укладених з ОСОБА_1 як боржником та заставодавцем. Також, позивачем було заявлено вимогу про солідарне стягнення з ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» та ОСОБА_1 10 000, 00 грн. суми боргу за кредитним зобов`язанням зазначеним вище, як з божника, та його поручителя, відповідно до договору поруки № 167 від 20.10.2010. Вказані вище вимоги були задоволені відповідним заочним рішенням, яке в подальшому було скасовано. 23.11.2018 банк подав уточнену позовну заяву за змістом якої просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за тим же кредитним договором (№DN/536 від 04.06.2007), а саме 14 362, 70 дол. США, яка складається із заборгованості по відсоткам за користуванням кредитом за період з 29.07.2016 по 18.09.2018. Додатково представником позивача зазначено, що строк позовної давності ним пропущено не було з огляду на той факт, що строк дії кредитного договору визначено до 05.06.2012, позов до суду за вказаним кредитним договором було пред`явлено у тому ж році, тому трирічний строк позовної давності було дотримано.

Повністю заперечуючи проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 просила застосувати строки позовної давності до заявлених вимог, оскільки іншими рішеннями судів було встановлено факт порушення кредитного зобов`язання її, як боржником, ще у 2009 році, однак позивач звернувся до суду лише у 2012 році, з пропуском строку позовної давності. Також відповідач посилалась на відсутність первинних документів на підтвердження отримання нею валютного кредиту.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

30.08.2012 до канцелярії суду надійшов позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК», ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави.

14.09.2012 заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з урахуванням ухвали суду від 14.11.2012 (суддя Зосименко С.Г.), позовну заяву, у вказаній вище редакції було задоволено частково.

08.08.2018 вказане вище заочне рішення скасовано суддею Індустріального районного суду м. Дніпропетровська (суддя Зосименко С.Г.), справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Того ж дня представником позивача подано уточнену позовну заяву.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська (Зосименко С.Г.) від 06.11.2018 вказану цивільну справу було призначено до судового розгляду.

23.11.2018 представником позивача подано уточнену позовну заяву про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Кухтіним Г.О. (на підставі протоколу передачі судової справи) від 23.01.2019 вказану цивільну справу було прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання.

20.06.2019 у справі закрито підготовче провадження, справа призначена до розгляду по суті.

06.08.2019 зі сторони відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності та заперечення.

12.07.2019, 21.08.2019 зі сторони позивача отримано письмові пояснення по справі, відповідь на заперечення.

Під час розгляду справи судом заслухано представників сторін, розглянуто клопотання, досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

10.08.2021 ухвалено рішення.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, у справі № 0417/2-4328/2011, з ОСОБА_1 , як з боржника, та з ОСОБА_2 , як з поручителя, було стягнуто солідарно заборгованість на користь позивача у розмірі 322 387,51 грн. у зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору № DN/536 від 04.06.2007.

Крім того, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14.03.2016, що набрало законної сили 25.03.2016, у цивільній справі № 202/475/16-ц, вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 86 214 доларів 89 центів, яка складається з: 20688,91 доларів США - заборгованості за кредитом; 26185,63 доларів США - заборгованості по процентам за користування кредитом; 35224,59 доларів США - пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 10,81 доларів США - штрафу (фіксована частина); 4104,96 доларів США - штрафу (процентна складова).

За змістом вказаного вище рішення суду, судом було встановлено, що 04.06.2007 Банк та відповідач ОСОБА_1 уклали кредитний договір № DN/536. Відповідно до умов Договору Банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 27 000,00 доларів США на термін до 05.06.2012, а вона зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому Договором. Втім, позичальник не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками відповідно до умов Договору, таким чином порушивши умови кредитного договору. У зв`язку з зазначеним, станом на 28.12.2015 виникла заборгованість у розмірі 86 214,89 доларів США.

Окрім того судом під час розгляду справи встановлено, що у відповідності до п. 7.1. кредитного договору № DN/536 від 04.06.2007 договір набирає чинності з моменту підписання даного договору обома сторонами і діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобов`язань сторонами за даним договором. У відповідності до додатку № 1 до кредитного договору сторонами було погоджено графік погашення кредиту, відсотків і винагороди.

Таким чином, з огляду на встановлені вище факти слід дійти висновку, що спір, що виник між сторонами стосується стягнення заборгованості за договором, а саме заборгованості за відсотками за користування кредитом, після спливу передбаченого договором строку кредитування.

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Так, поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

У даній справі сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання.

Так, повернення кредиту та сплату відсотків відповідач мав здійснювати щомісячними платежами, надаючи позивачеві згідно графіку упродовж строку кредитування. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання.

Отже, позивач обов`язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачу. Остання зобов`язалася за договором повертати кредит з процентами періодичними платежами до 05.06.2012 включно.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

В той же час, відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Так, за умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до 05.06.2012 включно.

Відтак, у межах строку кредитування до 05.06.2012 включно відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами. Починаючи з 06.06.2012, відповідач мала обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Так, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, провадження N 14-10 цс 18 дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість за кредитним договором (№DN/536 від 04.06.2007 строк повернення якого сторонами було погоджено до 05.06.2012 включно), а саме 14 362, 70 дол. США, яка складається із заборгованості по відсоткам за користуванням кредитом за період з 29.07.2016 по 18.09.2018, заявлено за межами строку дії кредитного договору, а тому враховуючи норми чинного законодавства та роз`яснення надані Верховим Судом, заявлені вимоги задоволенню не підлягають.

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись, ст. ст. 4, 11, 76-78, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 Д, ) до ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду, через суд першої інстанції, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Суддя Г.О. Кухтін