Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2021 року Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Ковальчук Т.А.

при секретарі Хорольській І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Магдалинівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

До Магдалинівського районного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно.

Позивач посилається на те, що 10.09.2015 року між нею та ОСОБА_4 було досягнуто згоди про придбання у неї житлового будинку з присадибною земельною ділянкою розташованих за адресою: АДРЕСА_1 . Ціна нерухомого майна була обумовлена в розмірі 70 000 грн. Після чого між ними було досягнуто домовленості, що позивач віддає кошти за вказане нерухоме майно, а ОСОБА_4 зі свого боку зобов`язалася, що після сплати суми нотаріально посвідчать договір купівлі-продажу.

Після отримання грошей, ОСОБА_4 договір належним чином не посвідчила, оскільки померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно свідоцтва про право власності від 30.11.1989 року, житловий будинок рахується власністю ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначений будинок успадкував його син (батько відповідачів) ОСОБА_6 та виготовив на своє ім`я державний акт на присадибну земельну ділянку.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 помер, його єдиною спадкоємицею була дружина ОСОБА_4 , яка постійно проживала з ним на час смерті.

Відповідачі як спадкоємці першої черги із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння вона не зверталися.

Позивач вважає, що між нею та ОСОБА_4 , як спадкоємицею нерухомого майна досягнуто щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу, нею сплачено всю вартість майна, однак неможливо посвідчити договір нотаріально. У зв`язку із чим звертається до суду та прохає визнати за нею право власності на житловий будинок та присадибну земельну ділянку.

Позивач в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву, в якій прохав розглянути справу без його участі, прохав задовольнити позовні вимоги.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, надавши до суду заяви, в яких прохали розглянути справу без їхньої участі.

Дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

ОСОБА_5 є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 , згідно свідоцтва про право особистої власності від 30.11.1989 року (а. с. 11).

Земельна ділянка площею 0,85 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га, ведення особистого підсобного господарства 0,60 га належала ОСОБА_6 , згідно державного акту серії ДП від 16 жовтня 1997 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за Мд № 2831 (а. с. 15).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно витягу з ДРАЦС (а. с. 16).

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а. с. 17).

ОСОБА_4 постійно проживала разом з чоловіком ОСОБА_6 з 1959 року по день смерті по АДРЕСА_1 (а. с. 24).

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а. с. 18).

Спадкоємцями майна померлої ОСОБА_4 є її діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а. с. 19-23), відповідачі по справі.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Виходячи з матеріалів справи, обставини, які склалися, свідчать про наявність укладення договору купівлі-продажу між сторонами. Об`єктивно сторони договору купівлі-продажу порушили вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору. Але позивач і відповідач, як сторони правочину (розписки), домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося виконання договору.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом, при цьому право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що правочин, який укладено між позивачем та ОСОБА_4 вважається таким, що вчинений правомірно, але неможливо нотаріально посвідчити договір, тому є законні підстави для визнання за позивачем права власності на житловий будинок та присадибну земельну ділянку.

Керуючись ст. ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на:

- житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з: А - житловий будинок, загальною площею 59,25 кв. м., житловою площею 29,86 кв. м.; а - сіни; КР - ганок; Б - літня кухня; В - сарай; Г - навіс; Д - літня кухня; Е, Ж, З, И, К - сарай; Л - вбиральня; М - навіс, Н - шийка погреба; ПГ - погріб; 1 - колодязь; 2 - огорожа;

- земельну ділянку площею 0.85 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0.25 га, ведення особистого підсобного господарства 0.60 га, згідно державного акту серії ДП від 16 жовтня 1997 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за Мд № 2831, виданого на ім`я ОСОБА_6 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Т.А.Ковальчук