Справа № 428/2730/20
Провадження № 2/428/521/2021
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Посохова І.С.,
за участю секретаря судового засідання Колядінцевої П.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку Луганської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» Броварської районної ради Київської області та Броварської міської ради Київської області про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» Броварської районної ради Київської області та Броварської міської ради Київської області про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 16.09.2019 між ним та Комунальним некомерційним підприємством «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» Броварської районної ради Київської області та Броварської міської ради Київської області (далі - Лікарня) укладено угоду № 3 про працевлаштування молодого спеціаліста на строк з 17.09.2019 по 17.09.2022. Наказом № 464-к від 16.09.2019 позивача прийнято на посаду сестри медичної (процедурної) підрозділу патології вагітних відділення «Перинатальний центр». В установлені законом строки він приступив до виконання своїх посадових обов`язків, які виконував сумлінно, з додержанням трудової дисципліни та усіх вимог внутрішніх нормативно-правових актів.

З 25.11.2019 по 04.12.2019 позивач перебував у відпустці без збереження заробітної плати, попередньо повідомивши керівництво в особі керівника ОСОБА_2 та інших співробітників відділу кадрів, юридичного відділу та бухгалтерії Лікарні про свої наміри вступити на військову службу за контрактом протягом періоду відпустки. 28.11.2019 ОСОБА_1 прийнято на військову службу за контрактом на посаду курсанта та направлено до військової частини НОМЕР_1 . В подальшому позивач на робоче місце до Лікарні не з`явився у зв`язку з перебуванням на військовій службі.

Разом з тим, з метою оперативного донесення інформації до керівництва Лікарні щодо обставин укладання контракту, зважаючи на тривалий час підготовки документів керівництвом військової частини, мати ОСОБА_1 - ОСОБА_3 05.12.2019 з`явилась до Лікарні для інформування та передачі відповідних документів щодо перебування останнього на військовій службі. Після отримання усної відмови у прийнятті документів ОСОБА_3 засобом поштового зв`язку на адресу Лікарні направлено лист з доданими до нього заявою ОСОБА_1 про увільнення за ст. 119 КЗпП та копією контракту, який було отримано службовими особами Лікарні наступного дня, тобто 06.12.2019, за довіреністю 05300.

19.12.2019 після виготовлення у встановленому законом порядку витягу з наказу № 242 від 28.11.2019 про зарахування до списків особового складу частини НОМЕР_1 , з метою інформування керівництва про необхідність здійснення заходів щодо виконання вимог, передбачених ч. 3 ст. 119 КЗпП, позивачем ОСОБА_1 було направлено до Лікарні листа, однак 06.01.2020 уповноважена службова особа відповідача відмовилась його приймати, про що вказано на сайті Укрпошти.

Після вказаних подій на рахунок ОСОБА_1 перестала надходити заробітна плата, у зв`язку з чим в нього виникли підозри щодо незаконного звільнення всупереч нормам чинного законодавства.

10.03.2020, під час перебування у відпустці, ОСОБА_1 для з`ясування обставин затримки виплати заробітної плати з`явився до Лікарні, де був повідомлений про те, що наказом № 29-к від 20.01.2020 його звільнено з 05.12.2019. В той же день він отримав витяг з відповідного наказу, трудову книжку з відповідним записом та довідку про отриману заробітну плату. З тексту наказу № 29-к від 20.01.2020 вбачається, що підставою звільнення ОСОБА_1 є рапорт ст. акушерки відділення «Перинатальний центр» ОСОБА_4 , акт від 10.12.2019 та акт від 05.12.2019, тобто прогул (на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП).

У зв`язку з цим позивач вважає, що наказ про його звільнення з займаної посади є незаконним, безпідставним та таким, що повинен бути скасованим, оскільки вже 22.11.2019 службові особи відділу кадрів, бухгалтерії, юридичного відділу та головний лікар знали, що позивач ОСОБА_1 збирається вступати на військову службу за контрактом. 05.12.2019 мати позивача особисто повідомляла службових осіб, в тому числі керівника Лікарні, про причини неявки її сина на робоче місце.

Позивач просив визнати протиправним та скасувати наказ № 29-к від 20.01.2020 в частині звільнення ОСОБА_1 з посади сестри медичної (процедурної) підрозділу паталогії вагітних відділення «Перинатальний центр» відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України та поновити його на зазначеній посаді, а також стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» Броварської районної ради Київської області та Броварської міської ради Київської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05.12.2019.

На виконання ухвали суду від 09.04.2020 відповідачем КНП «Броварська БКЛ» БРР БМР було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що ОСОБА_1 з 25.11.2019 по 04.12.2019 перебував у відпустці без збереження заробітної плати, усно повідомивши причину для такої відпустки - проходження медогляду для можливості проходження військової служби. 05.12.2019 у ОСОБА_1 згідно з графіком передбачено планове чергування, однак позивач у відділенні так і не з`явився. Будь-яких виправдовуючих документів він не надав. На телефонні дзвінки старшої акушерки відділення не відповідав та не передзвонював. З`ясувати причину відсутності ОСОБА_1 на роботі з 05.12.2019 по 20.01.2020 виявилось неможливим, так як він на телефонні дзвінки не відповідав. Лише один раз 16.12.2019, відповівши на телефонний дзвінок, позивач ОСОБА_1 повідомив, що 13.12.2019 він надіслав лист «Укрпоштою».

Твердження позивача про отримання листа з заявою ОСОБА_1 службовими особами лікарні 06.12.2019 за довіреністю 05300 та відмова отримати 06.01.2020 лист від ОСОБА_1 , який начебто знаходився у відділенні «Укрпошти», не відповідають дійсності, оскільки в період часу з 15.10.2019 по 31.12.2019 єдиним отримувачем поштової кореспонденції був ОСОБА_5 за довіреністю 3188. Довіреність за номером 05300 жодному з працівників лікарні не видавалася. Також жодного повідомлення про отримання листа у відділенні «Укрпошта» 06.01.2020 лікарня не отримувала.

Враховуючи вищевикладене, відповідач вважає, що наказ Комунального некомерційного підприємства «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» Броварської районної ради Київської області та Броварської міської ради Київської області № 29-к від 20.01.2020 відповідає п. 4 ст. 40 КЗпП України, оскільки позивач ОСОБА_1 був відсутній на роботі без поважних причин, тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

В судове засідання представник відповідача Комунального некомерційного підприємства «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» Броварської районної ради Київської області та Броварської міської ради Київської області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

На підставі п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується даними повідомлення про вручення поштового відправлення Комунальному некомерційному підприємству «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» Броварської районної ради Київської області та Броварської міської ради Київської області, про причину неявки в судове засідання суд не повідомив, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника КНП «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» Броварської районної ради Київської області та Броварської міської ради Київської області.

05.02.2021 допитана в якості свідка ОСОБА_3 пояснила, що 21.11.2019 вона звернулася до юридичного відділу лікарні, в якій працював її син - позивач ОСОБА_1 та попередила, що син піде до Збройних Сил України служити за контрактом. Юрист попросив її принести заяву та копію контракту про проходження військової служби. 05.12.2019 вона знову прийшла до лікарні, однак секретар директора лікарні повідомила, що ОСОБА_1 повинен особисто принести зазначені документи. Однак позивач на той час вже проходив службу за контрактом. ОСОБА_6 відмовився отримувати від неї заяву. Після цього вона пішла до відділення «Укрпошта» та направила на адресу лікарні листа з копією контракту ОСОБА_1 . Згідно з повідомленням про отримання лікарня отримала зазначений лист 06.12.2019. Крім того, 19.12.2019 її син ОСОБА_1 особисто з військової частини відправив на адресу лікарні листа з заявою та наказом, однак доставлений він не був у зв`язку з невдалою спробою вручення. ОСОБА_3 дзвонила на відділення «Укрпошти» для отримання інформації, чому саме лист не був вручений, де їй повідомили про те, що можливо не було одержувача або він відмовився отримувати лист. Повторної спроби вручення поштою листа від 19.12.2019 не було.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини.

З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з копією угоди № 3, укладеної 16.09.2019 між Комунальним некомерційним підприємством «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» Броварської районної ради Київської області та Броварської міської ради Київської області та ОСОБА_1 , останній був працевлаштований на посаду медичної сестри зі строком дії угоди з 17.09.2019 по 17.09.2022.

Згідно з копією витягу з наказу № 562-к від 20.11.2019 про відпустки Комунального некомерційного підприємства «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» Броварської районної ради Київської області та Броварської міської ради Київської області, ОСОБА_1 , сестрі медичній (процедурна) підрозділу паталогії вагітних відділення «Перинатальний цент» було надано відпустку без збереження заробітної плати 10 к/д з 25.11.2019 по 04.12.2019 за сімейними обставинами.

05.12.2019 ОСОБА_1 , сестру медичну (процедурну) підрозділу паталогії вагітних відділення «Перинатальний цент», на підставі рапорту ст. акушерки відділення «Перинатальний центр» Махнач Т.Ю., акту від 10.12.2019, акту від 05.12.2019 було звільнено з 05.12.2019 за прогул без поважних причин, п. 4 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується копією витягу з наказу № 29-к від 20.01.2020 та копією трудової книжки серії НОМЕР_2 , заповненої на ім`я ОСОБА_1 .

Як вбачається з копій рапортів від 05.12.2019, від 16.12.2019, від 20.01.2020, копій актів від 05.12.2019, від 10.12.2019, процедурна медсестра підрозділу паталогії вагітних ОСОБА_1 05.12.2019, 09.12.2019, 10.12.2019 по невідомій причині на робочому місці не з`явився, на телефонні дзвінки не відповідає.

Відповідно до копії з витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 242 від 28.11.2019, ОСОБА_1 прийнятий на військову службу за контрактом на посаду «курсант», відповідно до наказу командира 300 навчального танкового полку (по особовому складу) від 28.11.2019 № 134-РС, які прибули з військових комісаріатів, з 28.11.2019 зарахувати до списків особового складу частини та на всі види забезпечення, що також підтверджується копією контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу від 28.11.2019, копією довідки військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України № 669/16 від 17.12.2019.

Згідно з копією довідки про участь особи у здійсненні заходів з забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, виданої військовою частиною НОМЕР_3 Міністерства оборони України № 160 від 25.03.2020, молодший сержант ОСОБА_1 в період з 11.01.2020 по теперішній час безпосередньо приймав участь в операції об`єднаних сил в районах її проведення у складі військової частини НОМЕР_3 .

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України призов або вступ працівника на військову службу є підставою припинення трудового договору, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до ч. 3, 4 ст. 119 КЗпП України.

Відповідно до положень ст. 17 Конституції України оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом. Збройні Сили України та інші військові формування ніким не можуть бути використані для обмеження прав і свобод громадян або з метою повалення конституційного ладу, усунення органів влади чи перешкоджання їх діяльності. Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Визначення засад оборони України та підготовки держави до оборони, порядок та підстави призову на військову службу, умови її проходження, правове регулювання соціального і правового статусу військовослужбовців визначаються Законами України «Про оборону України», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» «Про військовий обов`язок та військову службу», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Указами Президента України та іншими підзаконними актами.

Крім того, мають бути враховані рішення Ради національної безпеки і оборони України, яка відповідно до ст. 7 Закону України № 1932-XII, наділена повноваженнями з координації та контролю органів виконавчої влади з питань оборони в умовах воєнного або надзвичайного стану та при виникненні кризових ситуацій, що загрожують національній безпеці України.

Зокрема, Рада національної безпеки, згідно зі ст. 3 Закону України «Про Раду національної безпеки і оборони України від 05 березня 1998 року № 183/98-ВР вносить пропозиції Президентові України щодо реалізації засад внутрішньої і зовнішньої політики у сфері національної безпеки і оборони; виконує функції координації та здійснення контролю за діяльністю органів виконавчої влади у сфері національної безпеки і оборони в умовах воєнного або надзвичайного стану та при виникненні кризових ситуацій, що загрожують національній безпеці України, а також у відповідності до ст. 4 цього Закону приймає рішення щодо невідкладних заходів із розв`язання кризових ситуацій, що загрожують національній безпеці України.

Зазначені рішення згідно зі ст. 10 вищезазначеного Закону вводяться в дію Указами Президента України та є обов`язковими до виконання.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 119 КЗпП України за працівниками, які були призвані під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом, але не більше ніж на строк укладеного контракту, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що роботодавець має право звільнити працівника у зв`язку з його призовом на військову службу, крім випадку призову під час мобілізації та на особливий період, коли за таким працівником зберігається місце роботи, посада, компенсується середній заробіток на підприємстві, в якому він працював на час призову. Застереження, закріплене у п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України та у ч. 3 ст. 119 КЗпП України щодо неможливості звільнення працівника, призваного під час мобілізації, на особливий період, не залежить від того, на строкову чи на інший вид військової служби (у тому числі служба за контрактом) призваний працівник.

Частиною другою статті 39 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу» визначено, що громадяни України, призвані на військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими ч. 3, 4 ст. 119 КЗпП України, а також ч. 1 ст. 51, ч. 5 ст. 53, ч. 3 ст. 57, ч. 5 ст. 61 Закону України «Про освіту».

З положень зазначених норм законів вбачається, що гарантії, передбачені ч. 3, 4 ст. 119 КЗпП України надаються не тільки особам, які були призвані на військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, але і тим, що були прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, на час дії особливого періоду.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні діє з моменту оприлюднення Указу Президента від 17 березня 2014 року № 30-3/2014 «Про часткову мобілізацію» та буде закінченим з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.

Згідно з роз`ясненнями Міністерства оборони України, викладеними у листах № 322/2/8417 від 01 жовтня 2015 року, № 316/1/906 від 20 жовтня 2016 року «Щодо дії особливого періоду», скасування особливого періоду буде здійснено окремим Указом Президента України «Про демобілізацію» після стабілізації обстановки на сході України. З огляду на зміст заходів мобілізації та демобілізації, визначених Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», закінчення заходів мобілізації, без прийняття рішення щодо проведення демобілізації, не припиняє особливий період.

Висновки щодо дії в Україні особливого періоду з 17 березня 2014 року, після оприлюднення Указу Президента від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», викладені у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року в справі № 131/1449/16-ц (касаційне провадження № 61-4157св18); від 14 лютого 2018 року в справі № 727/2187/16-ц (касаційне провадження № 61-3951св18); від 20 лютого 2018 року у справі № 640/4439/16-ц (касаційне провадження № 61-4304св18); від 21 лютого 2018 року у справі № 211/1546/16-ц (касаційне провадження № 61-4255св 18); від 25 квітня 2018 року у справі № 205/1993/17 (касаційне провадження № 61-1664св 17) та інших.

На час звільнення позивача та розгляду справи Президент України рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу та про демобілізацію не приймав.

Оскільки на час укладення контракту з позивачем про проходження військової служби діяв особливий період діяльності усіх інституцій України, який не закінчився на час розгляду судового спору, то на нього поширюються гарантії, визначені ч. 3 ст. 119 КЗпП України.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

З матеріалів справи вбачається, що факт відсутності позивача ОСОБА_1 на робочому місці підтверджується копіями рапортів старшої акушерки відділення «Перинатальний центр» Махнач Т.Ю. від 05.12.2019, 16.12.2019, 20.01.2020 та копіями актів від 05.12.2019, 10.12.2019.

В судовому засіданні встановлено, що позивач, перебуваючи у відпустці, а саме 28.11.2019 уклав з Міністерством оборони в особі командира 300 навчального танкового полку 169 навчального центру Сухопутних військ Збройних Сил України контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу строком на шість місяців.

Як вбачається з копії повідомлення ОСОБА_3 від 05.12.2019, остання повідомила директора Комунального некомерційного підприємства «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» Броварської районної ради Київської області та Броварської міської ради Київської області Багнюка В.В. про те, що її син ОСОБА_1 перебуває у 300 навчальному танковому полку 169 навчального центру Сухопутних військ Збройних Сил України та проходить військову службу за контрактом. Нею було направлено заяву ОСОБА_1 про увільнення за ст. 119 КЗпП України та копію контракту про проходження військової служби.

05.12.2019 вищезазначене повідомлення було направлено Укрпоштою на адресу Комунального некомерційного підприємства «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» Броварської районної ради Київської області та Броварської міської ради Київської області, а саме на адресу: 07400, Київська область, м. Бровари, вул. Шевченка, буд. 14.

Однак під час дослідження в судовому засіданні наданих позивачем поштових відправлень, фіскальних чеків, службового чеку № 322, судом було встановлено, що ОСОБА_3 05.12.2019 дійсно відправила на адресу відповідача листа, однак при перевірці поштового трекінгу виявлено, що вищезазначений лист 06.12.2019 був доставлений за іншою адресою до м. Київ, а не до м. Бровари Київської області (поштовий індекс 05300 замість 07400).

19.12.2019 позивачем ОСОБА_1 повторно на адресу Комунального некомерційного підприємства «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» Броварської районної ради Київської області та Броварської міської ради Київської області Укрпоштою було направлено листа із заявою про його увільнення з витягом з наказу № 242 від 28.11.2019.

06.01.2020 зазначений лист надійшов на адресу відповідача, однак 21.01.2020 у зв`язку з невдалою спробою вручення його було передано на зберігання до поштового відділення, що підтверджується роздруківкою трекінгу з сайту Укрпошти за № 827.

Отже, з огляду на викладене вище судом встановлено, що позивач перед наданням йому відпустки усно попередньо повідомляв керівництво лікарні про те, що має намір вступити на військову службу за контрактом у період відпустки. Крім того, ним та його матір`ю ОСОБА_3 двічі поштою надсилався до Комунального некомерційного підприємства «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» лист з повідомленням про перебування ОСОБА_1 на військовій службі за контрактом. Проте, повідомлення про проходження позивачем військової служби за контрактом у Збройних Силах України Комунальним некомерційним підприємством «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» так і не було отримано через помилку працівників пошти, які першого разу 05.12.2019 невірно зазначили поштову адресу відповідача, а другого разу не змогли вручити відправлення з невідомих причин.

Таким чином, відповідач Комунальне некомерційне підприємство «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» Броварської районної ради Київської області та Броварської міської ради Київської області, достовірно не знаючи про причину відсутності позивача ОСОБА_1 з 05.12.2019 на робочому місці, мало право вважати його дії прогулом і застосувати до позивача дисциплінарне стягнення, але з дотриманням порядку, встановленого чинним КЗпП України.

Як вбачається з копії трудової книжки серії НОМЕР_2 , заповненої на ім`я ОСОБА_1 , його було звільнено з Комунального некомерційного підприємства «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» Броварської районної ради Київської області та Броварської міської ради Київської області на підставі наказу № 29-к від 20.01.2020 з 05.12.2019 за прогул без поважних причин.

Частиною 1 статті 148 КЗпП України встановлено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Тобто позивача ОСОБА_1 наказом від 20.01.2020 було звільнено з 05 грудня 2019 року, з дня коли він фактично не вийшов після відпустки на роботу, але факт його відсутності на робочому місці був зафіксований рапортами старшої акушерки відділення «Перинатальний центр» ОСОБА_4 від 05.12.2019, 16.12.2019, 20.01.2020 та актами від 05.12.2019 та 10.12.2019.

На думку суду, таке звільнення є незаконним, оскільки, по-перше, дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за прогул мало бути застосоване до ОСОБА_1 відповідно до ч. 1 ст. 148 КЗпП України не пізніше одного місяця з дня його виявлення, тобто до 05.01.2020, а по-друге він мав бути звільнений не «заднім числом», а з дня видання відповідного наказу, за прогули у період з 05.12.2019 по день звільнення.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відсутність позивача на роботі з 05.12.2019 обумовлена поважною причиною укладенням контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України, яка є істотною та такою, що перешкоджала явці на роботу позивача. Про поважність причини відсутності на роботі позивач добросовісно двічі намагався повідомити роботодавця, однак з незалежних від нього причин такі спроби виявились безрезультатними.

Отже, звільнення позивача ОСОБА_1 з роботи з Комунального некомерційного підприємства «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» Броварської районної ради Київської області та Броварської міської ради Київської області відбулося під час проходження ним військової служби у Збройних Силах України. Суд вважає таке звільнення з роботи позивача незаконним, оскільки на спірні правовідносини поширюються правові норми та гарантії, передбачені ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч. 3 і 4 ст. 119 КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на роботі органом, який розглядає спір.

Оскільки суд дійшов висновку про те, що позивач ОСОБА_1 звільнений з роботи незаконно, суд вважає за необхідне позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити та поновити його на роботі на посаді сестри медичної (процедурної) підрозділу патології вагітних відділення «Перинатальний центр» Комунального некомерційного підприємства «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» Броварської районної ради Київської області та Броварської міської ради Київської області.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Як вже встановлено судом, позивач ОСОБА_1 звільнений незаконно і має бути поновлений на посаді сестри медичної (процедурної) підрозділу патології вагітних відділення «Перинатальний центр» Комунального некомерційного підприємства «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» Броварської районної ради Київської області та Броварської міської ради Київської області, у зв`язку з чим, відповідно до ст. 235 КЗпП України, він має право на отримання середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з довідкою про доходи, наданою Комунальним некомерційним підприємством «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» Броварської районної ради Київської області та Броварської міської ради Київської області, заробітна плата ОСОБА_1 за останні два місяці роботи, що передували його звільненню, за жовтень 2019 року та листопад 2019 року складає 8 473, 93 грн.

Таким чином, середньомісячна заробітна плата позивача становить 4 236, 97 грн. (8 473, 93 грн.)/2 = 4 236, 97 грн.), середньомісячне число робочих днів - 19 днів ((22 робочі дні у жовтні 2019 року)+(21 робочий день у листопаді 2019 року - 5 днів відпустки без збереження заробітної плати = 16 робочих днів))/2 = 19 дн.), середньоденна заробітна плата - 223,00 грн. (4 236, 97 грн./19 дн. = 223,00 грн.).

В даному випадку розмір середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню на користь позивача, суд визначає наступним чином.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 р. «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьваний час.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до п. 8 Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 р. «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календраних днів за цей період.

Період вимушеного прогулу позивача ОСОБА_1 , за який підлягає стягненню середній заробіток, складає з 05.12.2019 по день ухвалення рішення 19.03.2021.

Загальна кількість робочих днів за період з 05.12.2019 по 19.03.2021 складає 322 дні. Отже, розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу має бути таким: 223,00 грн. (середньоденна заробітна плата) ? 322 дні (кількість днів вимушеного прогулу) = 71 806 грн. 00 коп. (сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню без утримання податків та інших обов`язкових платежів).

Отже, стягненню з Комунального некомерційного підприємства «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» Броварської районної ради Київської області та Броварської міської ради Київської області на користь ОСОБА_1 підлягає середня заробітна плата за час вимушеного прогулу за період з 05.12.2019 по 19.03.2021, визначена без утримання податків та інших обов`язкових платежів, у сумі 71 806 грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у цій справі, суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду, а сума задоволених позовних вимог до відповідача склала 71 806, 00 грн., тому відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за один місяць.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» Броварської районної ради Київської області та Броварської міської ради Київської області про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ директора Комунального некомерційного підприємства «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» Броварської районної ради Київської області та Броварської міської ради Київської області Багнюка В.В. № 29-к від 20.01.2020 «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновити ОСОБА_1 на роботі у Комунальному некомерційному підприємстві «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» Броварської районної ради Київської області та Броварської міської ради Київської області на посаді сестри медичної (процедурної) підрозділу патології вагітних відділення «Перинатальний центр» з 05.12.2019.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» Броварської районної ради Київської області та Броварської міської ради Київської області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 05.12.2019 по 19.03.2021, визначену без утримання податків та інших обов`язкових платежів, у сумі 71 806 (сімдесят одна тисяча вісімсот шість) гривень 00 копійок.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» Броварської районної ради Київської області та Броварської міської ради Київської області на користь держави судовий збір у сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за один місяць.

Рішення може бути оскаржено до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторони:

- позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_4 ;

- відповідач: Комунальне некомерційне підприємство «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» Броварської районної ради Київської області та Броварської міської ради Київської області, місцезнаходження: 07400, Київська область, м. Бровари, вул. Шевченка, буд. 14, .

Суддя І. С. Посохов