Справа № 755/5611/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" квітня 2021 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Виниченко Л.М., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з рахунку, -

установив:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з рахунку.

Ознайомившись зі змістом позовної заяви та доданих до неї матеріалів встановлено, що у відкритті провадження за позовною заявою слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до позовних вимог позивач просить зняти арешт з належного йому рахунку НОМЕР_1 , ІВАN НОМЕР_2 відкритому у Акціонерному товаристві Комерційний Банк «Приватбанк».

В обґрунтування вимог позивач посилається на накладення арешту державним виконавцем Очеретяною І.О. у виконавчому провадженні № 63112773 від 23.09.2020 про стягнення суми 8 346 грн.

Згідно положень частини 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Розділом VІІ «Судовий контроль за виконанням судових рішень» Цивільного процесуального кодексу України передбачено право сторони виконавчого провадження звернутися до суду зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, щодо порушення прав чи свобод стягувача або боржника у виконавчому провадженні.

З доданих до позовної заяви матеріалів убачається, що 23 вересня 2020 державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Очеретяною І.О. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 63113084 по виконанню постанови № 60710542 виданої 27.11.2019 Дніпровським РВ ДВС у м. Києві про стягнення з ОСОБА_1 на користь Дніпровського РВ ДВС у м. Києві витрат виконавчого провадження у розмірі 195,30 грн. Спірна постанова про арешт коштів боржника від 23.09.2020 року державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Очеретяною І.О. винесена в рамках виконавчого провадження № 63112773 з примусового виконання постанови № 60710542 виданої 27.11.2019 Дніпровським ВДВС у м. Києві про стягнення виконавчого збору у розмірі 8 346 грн. з ОСОБА_1 на користь Дніпровського РВ ДВС у м. Києві ЦМУЮ (м. Київ).

Юрисдикція спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби залежить від типу виконавчого документа, на підставі якого було відкрите виконавче провадження, а також суб`єктів їх видання.

Згідно положень ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 1-1) судові накази; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; 3) виконавчих написів нотаріусів; 4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; 6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; 8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; 9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Тобто примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами у передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й рішення інших органів.

Приписами частин 1, 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Тобто, якщо законом установлено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного/приватного виконавця чи посадової особи органу державної виконавчої служби до суду, який ухвалив відповідне рішення в порядку цивільного судочинства, як це передбачено для виконання судових рішень, у такому випадку виключається юрисдикція адміністративних судів у такій категорії справ.

Якщо виконанню підлягає рішення адміністративного суду чи іншого органу і відсутній спеціальний закон, що передбачає порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного/приватного виконавця чи посадової особи органу державної виконавчої служби, а також виконання постанов державного/приватного виконавця про стягнення витрат виконавчого провадження, виконавчого збору, штрафів, у такому випадку вони підлягають оскарженню в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст. 287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Таким чином, враховуючи, що в даному випадку позивач оскаржує дії державного виконавця щодо накладення арешту на рахунок відкритий в банківській установі, згідно постанови про арешт коштів боржника, при цьому виконавче провадження в рамках якого накладено арешт на грошові кошти позивача, було відкрито з примусового виконання постанови Дніпровського РВ ДВС у м. Києві про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, а не виконавчого документа, виданого судом на підставі судового рішення, ухваленого в порядку цивільного судочинства, позивач, як сторона виконавчого провадження в статусі боржника, має право звернутись до адміністративного суду за захистом своїх прав та інтересів, а тому дана позовна заява не підлягає розгляду в суді в порядку цивільного судочинства.

Відповідно пункту 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням викладеного, оскільки спірні правовідносини не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, у відкритті провадження у справі слід відмовити.

На виконання вимог ч. 5 ст. 186 ЦПК України роз`яснити позивачу про право звернення із відповідним позовом до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 19, 186, 260, 353, 354 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в:

У відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з рахунку відмовити.

Роз`яснити ОСОБА_1 про право звернутися із відповідним позовом до адміністративного суду у визначеному законом порядку.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Текст ухвали складено 05.04.2021 року.

Суддя