Справа № 462/2933/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2021 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Іванюк І.Д., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя (компенсацію вартості 1/2 частини у спільному майні подружжя),

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про компенсацію вартості Ѕ частини спільного майна подружжя, а саме Ѕ від автомобіля марки «Skoda Octavia Tour», який відчужений відповідачем без її згоди, що становить 80970 грн. Позовна заява мотивована тим, що 24.07.2010 року між нею та відповідачем зареєстрований шлюб, під час якого, а саме 19.10.2019 року, за спільні кошти подружжя ними придбаний автомобіль марки «Skoda Octavia Tour», 2007 року випуску, який було зареєстровано за відповідачем. Через погіршення сімейних відносин 25.12.2020 року ними було прийнято рішення щодо окремого проживання, 02.02.2021 року відповідач подав позовну заяву про розірвання шлюбу із нею, а 12.04.2021 року Залізничним районним судом м. Львова було ухвалене рішення про розірвання такого шлюбу. Після розірвання шлюбу вона дізналась, що 29.12.2020 року відповідач продав автомобіль без її згоди, перереєструвавши на нового власника. Тому для визначення ринкової вартості відчуженого автомобіля вона звернулась до ТОВ «Галтекс Плюс» та за результатами здійсненої 24.03.2021 року оцінки встановлено, що вартість такого становить 161940 грн. З урахуванням зазначеного, просить стягнути з відповідача на її користь компенсацію вартості Ѕ частини спільного майна подружжя, що становить 80970 грн.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 01.06.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

01.07.2021 року відповідач подав відзив на позов, у якому зазначив, що заперечує проти позову у повному обсязі. Свої заперечення мотивував тим, що дійсно під час шлюбу із позивачкою 19.10.2019 року придбав автомобіль марки «Skoda Octavia Tour», 2007 року випуску. В середині 2020 року він обговорював із дружиною можливість продажу вказаного автомобіля з метою придбання нового. В серпні 2020 року до нього звернувся ОСОБА_3 з проханням знайти йому автомобіль орієнтовною вартістю 5000 доларів США. Порадившись із ОСОБА_1 , він вирішив продати ОСОБА_3 власний автомобіль. Після цього в середині серпня 2020 року він передав останньому ключі та необхідні документи, натомість отримавши від ОСОБА_3 кошти в обумовленому розмірі. Дані гроші він приніс додому та залишив в обумовленому із дружиною місці. Через деякий час у їх сім?ї почали виникати конфлікти, а тому 25.12.2020 року він залишив спільне місце проживання, повідомив дружину про намір розірвати шлюб та забрав свою частину коштів у сумі 2500 доларів США. Решту коштів він залишив для дружини. Знаючи про можливий майбутній поділ майна він повідомив ОСОБА_3 про необхідність переоформлення автомобіля, що останній зробив 29.12.2020 року. Із врахуванням наведеного вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

20.07.2021 року позивач подала відповідь на відзив, у якій зазначила, що до 25.12.2020 року спірний автомобіль перебував в особистому користуванні їх сім`ї, про намір продати такий автомобіль вона не знала, згоди не надавала, а дізналась про відчуження такого лише у лютому 2021 року. Укладення договору купівлі-продажу без перереєстрації у порядку, встановленому Порядком реєстрації, зняття з обліку автомобілів автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів не породжує правових наслідків, а тому відчуження такого відбулось саме 29.12.2020 року- після того, як позивач залишив спільне житло, з метою унеможливлення подальшого поділу автомобіля. Просила позов задоволити.

Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст.178 та ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходить з такого.

Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

У статті 60 СК України закріплено правило, за яким майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і частина третя статті 368 ЦК України.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 24.07.2010 року /а.с.4/. Від вказаного шлюбу у сторін народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказаний шлюб розірвано рішенням Залізничного районного суду м. Львова віл 12.04.2021 року. Дані обставини сторонами не заперечувались.

Під час шлюбу сторін, а саме 19.10.2019 року, за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на автомобіль «Skoda Octavia Tour», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 /а.с. 25/.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 Цивільного кодексу України.

За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Згідно з частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Вказаною постановою роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), відповідно до якої, у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Судом встановлено, що автомобіль «Skoda Octavia Tour», 2007 року випуску, 29.12.2020 року відчужений відповідачем та перереєстрований на нового власника ОСОБА_3 /а.с. 26/. При цьому відповідачем не надано доказів того, що відчуження автомобіля відбулось зі згоди ОСОБА_1 , висловленої у відповідності до вимог ст. 369 ЦК України та ст. 65 СК України.

Відповідно до звіту про оцінку транспортного засобу від 24.03.2021 року вартість автомобіля «Skoda Octavia Tour», 2007 року випуску становить 161940 грн. /а.с. 9/.

Суд не приймає до уваги пояснення відповідача з приводу того, що спірний автомобіль був відчужений ним у серпні 2020 року, а кошти були розділені ним і позивачкою у рівних частках, оскільки жодних належних і допустимих доказів наведеного він не надав.

І навпаки відповідно до частини першої статті 328, частини четвертої статті 334 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року за N 1388, передбачено обов`язок власників транспортних засобів та осіб, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представників, зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом 10 діб після придбання, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

При цьому сам по собі факт передачі автомобіля без реального зняття з реєстрації, перереєстрації транспортного засобу у вищезазначеному порядку не породжує правових наслідків у вигляді переходу права власності від продавця до покупця. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.10.2019 року у N 683/2694/16-ц.

Із врахуванням наведеного суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність стягнення із відповідача компенсації вартості 1/2 частини спірного автомобіля у сумі 80970 грн., а тому позов слід задоволити.

З урахуванням задоволення позову та на підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 908 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258-259, 264-265, 274, 279 ЦПК України, ст.ст. 60, 69-72, 95 СК України, ст.ст. 325, 328, 334, 355, 369, 372 ЦК України, суд-

у х в а л и в :

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 80970 (вісімдесят тисяч дев`ятсот сімдесят) грн. 00 коп. вартості частини спільного майна подружжя та 980 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до вимог п.п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

При цьому, у відповідності до вимог п.3 Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , проживає: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , проживає: АДРЕСА_1 .

Суддя Іванюк І.Д.