Справа № 459/2444/19
Провадження № 2/459/59/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2021 року Червоноградський міський суд Львівської області

у складі: головуючого судді Новосад М.Д.

з участю:

секретаря судового засідання Канюки В.Р.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Червонограді за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат,-

ВСТАНОВИВ :

05.09.2019 позивач звернувся в суд з позовом, у якому просив з врахуванням змінених позовних вимог стягнути з відповідача на свою користь 206 249,82 грн. інфляційних втрат від простороченої суми заборгованості за договором розписки згідно із наданим розрахунком. В обґрунтування позову послався на те, що 05.09.2016 він надав відповідачу в борг кошти в сумі 25000 євро терміном на 2 місяці, про що він написав йому розписку. Зазначені кошти у визначений термін не відповідач повернув. 31.08.2017 він додатково надав відповідачу в борг 12000 євро. Відповідач надав йому розписку, якою зобов`язався повернути весь борг на загальну суму 37000 євро до 31.12.2017. В подальшому 2000 євро відповідач віддав. Рішенням суду від 07.04.2020 з відповідача стягнуто борг за розпискою у розмірі 35 000 Євро, що еквівалентно 1034603,50 грн. станом на день розгляду справи. На даний час відповідач борг не повернув.

12.09.2019 у справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання.

23.01.2020 підготовче провадження закрито.

10.09.2020 та 14.12.2020 позивач подавав заяви про збільшення позовних вимог.

14.12.2019 позовну заяву було залишено без руху для сплати судового збору.

22.12.2020 позивач усунув недоліки, долучив квитанцію про сплату судового збору.

18.02.2021 позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

18.02.2021 оголошувалась перерва для повторного виклику відповідача.

01.04.2021 в судовому засіданні представник позивача збільшені позовні вимоги підтримала. Вказала, що відповідач не повернув борг за розпискою, рішення суду на даний час не виконане. Тому вважає, що з нього слід стягнути інфляційні втрати за період з 31.12.2017 по 13.12.2020 у розмірі 206249,82 грн..

Відповідач позовні вимоги визнав повністю. Вказав, що на даний час не має можливості повернути борг. Погоджується з розрахованим розміром інфляційних втрат у сумі 206249,82 грн..

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

05.09.2016 позичив у позивача 25 000 доларів США терміном на 2 місяці, та 31.08.2017 додатково позичив ще 12 000 доларів США до 31.12.2018, про що написав власноручно розписку (а.с.4).

В подальшому відповідач повернув позивачу 2000 євро. Борг згідно із розпискою становив 35 000 євро. Відповідач зобов`язаний був повернути позичені кошти до 31.12.2017.

Рішенням суду від 07.04.2020 з відповідача в користь позивача було стягнуто заборгованість за договором позики у розмірі 35 000 Євро, що станом на 07.04.2020 по курсу НБУ (29,5601 грн. за 1 Євро) еквівалентно 1 034 603,50 грн..

Дане рішення було оскаржене в апеляційному порядку та залишене в силі постановою Львівського апеляційного суду від 12.11.2020, отже набрало законної сили 12.11.2020.

Згідно із наданим позивачем розрахунком розмір інфляційних втрат від простроченої суми грошового зобов"язання з 31.12.2017 по 13.12.2020 становить 206249,82 грн. (а.с.45-50).

Згідно із ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наслідки визнання позову відповідачу відомі та зрозумілі.

Оцінюючи поданий позивачем розрахунок заборгованості з точки зору допустимості та належності, суд враховує, що такий був проведений належним чином та не ставить відповідача у гірше становище. У свою чергу, в процесі розгляду справи відповідач не заперечив даний розрахунок та не ставив під сумнів математичні розрахунки наведені позивачем.

Правовідносини по справі є цивільно-правовими та врегульовані Цивільним Кодексом України.

Згідно із ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор мас право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

В силу ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами.(ст. 629 ЦК України).

У відповідності із ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно із ст.1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Керуючись ч. 1 ст. 611 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зазначеною статтею визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом,

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статі 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо; у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений говором або законом чи іншим нормативно-правовим актом використання валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмета спору, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що відповідач визнав позовні вимоги, суд дійшов висновку, що даний спір підлягає задоволенню і з відповідача слід стягнути інфляційні втрати у розмірі 206249,82 грн..

Відповідно до п.1 ч.1 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Тому суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 2062,49 грн. судового збору (а.с.62).

Крім того, представник позивача надала суду договір про надання правової допомоги (а.с.32-33), згідно із яким позивач оплатив адвокату Левицькій О.І. кошти в сумі 10000 грн. за надання правової допомоги.

Виходячи з принципу обґрунтованості та пропорційності розміру судових витрат до предмета спору, співмірності розміру судових витрат зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання відповідних послуг, обсягом наданих послуг, значенням справи для сторони, а також визнання відповідачем розміру судових витрат, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на корить позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн..

Керуючись ст.ст. 2, 12,13, 81, 141, 200, 206, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 ( НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) про стягнення інфляційних втрат - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 інфляційні втрати у розмірі 206 249,82 грн..

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 10000 грн. витрат на правову допомогу та 2062,49 грн. судового збору.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Червоноградський міський суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 02.04.2021.

Суддя: М. Д. Новосад