ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 595/450/21Головуючий у 1-й інстанції Содомора Р.О.
Провадження № 22-ц/817/708/21 Доповідач - Бершадська Г.В.
Категорія - 311020000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючого - Бершадська Г.В.

Суддів - Костів О. З., Ходоровський М. В.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

апелянта ОСОБА_1 та представника відповідача ТОВ "Бучачагрохлібпром" - Лося А.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 26 квітня 2021 року (ухвалене суддею Содоморою Р.О.) у цивільній справі № 595/450/21 за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Бучачагрохлібпром" про стягнення штрафних санкцій за несвоєчасне проведення розрахунку, -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ТзОВ "Бучачагрохлібпром" про стягнення 23190,05 грн. середнього заробітку за затримку виплати донарахованої компенсації за невикористану відпустку в сумі 152,13 грн.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 19.10.2020 року стягнуто з ТОВ «Бучачагрохлібпром» в його користь 152,13 грн. компенсації за невикористану відпустку. ТОВ «Бучачагрохлібпром» перерахувало йому вказану суму лише 5 березня 2021 року, через 4,5 місяця з дня прийняття рішення. Просить стягнути штрафні санкції за затримку виплати донарахованої суми компенсації за невикористану відпустку в розмірі 23190,05 грн.

Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 26 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто із ТОВ «Бучачагрохлібпром» в користь ОСОБА_1 , 1500,00 грн. штрафних санкцій за затримку розрахунку по виплаті компенсації за невикористану відпустку.

Стягнуто із ТОВ «Бучачагрохлібпром» 908 грн. судового збору в дохід держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд не вправі був зменшувати розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки він ним розрахований вірно відповідно до встановленого середнього заробітку та кількості робочих днів за період затримки виплати 152,13 грн. розрахункових за невикористану відпустку.

Відзив у визначений судом термін на апеляційну скаргу не надійшов.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та пояснив, що відповідач свідомо не виконував рішення суду, не виплачував компенсації за невикористану відпустку, а тому повинен нести відповідальність в повному обсязі.

Представник ТОВ «Бучачагрохлібпром» зазначив, що позивач неодноразово звертався з позовами, що стосувались проведення з ним повного розрахунку при звільненні та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Сума 152 грн. є незначною і товариство за наявності значної кількості рішень упустило виплату цієї незначної суми.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників цивільного процесу, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не в повному розмірі провів розрахунок з позивачем при звільненні, врахував розмір невиплаченої суми і період затримки та стягнув 1500 грн. за час затримки розрахунку.

Суд апеляційної інстанції погоджується із таким висновком суду першої інстанції, оскільки судом у повному обсязі з`ясовано права та обов`язки сторін, правильно встановлено фактичні обставини справи, на підставі яких дано належну правову оцінку та зроблено обґрунтовані висновки по суті позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз приписів статтей 116, 117 КЗпП України дає підстави для висновку, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником є підставою для відповідальності, тобто виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь час невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Відповідні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.

Ураховуючи, що непроведення з вини власника, або уповноваженого ним органу, розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, у позивача наявне право на отримання відшкодування за затримку повного розрахунку при звільненні, на підставі статті 117 КЗпП України.

Судом встановлено, що позивачу при звільненні не була виплачена індексація заробітної плати за період з березня 2013 року по травень 2016 року в сумі 1643,73 грн., яка стягнута рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 22 червня 2017 року. Вказана сума виплачена позивачу 28 вересня 2020 року.

Судом також встановлено, що постановою Тернопільського апеляційного суду від 11 березня 2020 року стягнуто з відповідача 56896,27 грн. компенсації за затримку розрахунку вищевказаної суми при звільненні за період з 16 травня 2016 року по 12 квітня 2017 року виходячи з середньоденної заробітної плати 244,19 грн.

Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 19.10.2020 року стягнуто з ТОВ «Бучачагрохлібпром» в користь ОСОБА_1 152,13 грн. компенсації за невикористану відпустку та 4500 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Кошти в сумі 152, 13 грн. виплачено 05.03.2021 року.

За таких обставин відповідач повинен сплатити позивачу компенсацію за період затримки розрахунку з 19.10.2020 р. по 05.03.2021 р. з розрахунку 244,19 грн. середньоденного заробітку.

Враховуючи компенсаційний характер заходів відповідальності, розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати, відшкодування позивачу за затримку розрахунку 56896,27 грн. та 4500 грн., а також виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність підстав для зменшення розміру відшкодування до 1500,00 грн.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам права та обставинам справи; підстави для його скасування в межах вимог, заявлених як у суді першої інстанції так і в апеляційній скарзі, у апеляційного суду відсутні.

Судові витрати, у відповідності до ст.141 ЦПК України, слід покласти на ОСОБА_1 , в межах сум ним понесених.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 26 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає як постановлена у малозначній справі.

Повний текст постанови складено 09 серпня 2021 року.

Головуючий Бершадська Г.В.

Судді: Ходоровський М.В.

Костів О.З.