Провадження №2/447/140/21
Справа №447/3199/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

02.08.2021 Миколаївський районний суд Львівської області в складі : головуючого судді Бачуна О.І., при секретарі Костюк С.Л.., з участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєві, Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Державний нотаріус Новороздільської державної нотаріальної контори Шолох Оксана Ярославівна, третя особа ОСОБА_5 про визнання договору довічного утримання недійсним,-

в с т а н о в и в:

17.11.2020 позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір довічного утримання від 01.11.2018 укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 .

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона ОСОБА_3 є спадкоємицею першої черги після смерті свого батька ОСОБА_6 . ЇЇ батько, ОСОБА_6 , на час укладення договору був важко хворий, а тому не був фізично спроможнім підписати договір довічного утримання з ОСОБА_4 . Окрім того, у її батька вже був укладений договір довічного утримання з його рідною сестрою - ОСОБА_7 , жителькою с.Малехів, Миколаївського району, Львівської області, який з незрозумілих причин було розірвано в день укладення договору довічного утримання між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 . А тому, вважає, що маючи укладений договір довічного утримання з своєю сестрою - ОСОБА_7 , її батько не мав вагомих підстав для укладення аналогічного договору з ОСОБА_4 .

Окрім того, вона вважає, що ОСОБА_4 не виконувала своїх обов`язків, які передбачались умовами договору, оскільки її батько після укладення даного договору прожив лише 45 днів та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим просила позов задоволити.

Процесуальні дії вчинені судом.

17.11.2020 направлено запит до Відділу АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо реєстрації місця проживання відповідачки , що містяться в картотеці реєстраційного обліку, відповідь на який судом отримано 25.11.2020.

25.11.2020 позовну заяву ОСОБА_3 прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання.

27.01.2021 від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просила в задоволенні позову відмовити, зазначила, що у 2009 році вона познайомилась з ОСОБА_6 . Вони проживали разом, вели спільне господарство, спільний бюджет. Тобто мали взаємні права і обов`язки, притаманні подружжю. Такі відносини тривали до смерті ОСОБА_6 (понад 9 років). 01.11.2018р. між нею та ОСОБА_6 було укладено Договір довічного утримання.

Під час посвідчення цього Договору нотаріусом особу ОСОБА_6 було встановлено та дієздатність перевірено. Договір містить роз`яснення усіх положень та наслідків укладення такого договору. Таким чином, за своїм психічним станом у момент підписання договору довічного утримання ОСОБА_6 усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними.

19.04.2021 закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду по суті.

19.04.2021 ухвалою суду відмовлено у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про призначення судово почеркознавчої експертизи.

07.06.2021 до суду подано заяву про залучення ОСОБА_5 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, додатково зазначив, що 01.11.2018 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було укладено договір довічного утримання. Внаслідок хвороби та тяжких обставин ОСОБА_6 не міг усвідомлювати значення своїх дій , які не відповідали його внутрішній волі. ОСОБА_6 не міг підписати договір, оскільки був нерухомий. ОСОБА_6 та відповідачка знали один одного дуже давно, фактично проживали разом, проте інколи сварилися та розходилися.

Представник відповідачки ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та додатково пояснив, що ОСОБА_6 та ОСОБА_4 з 2009 проживали разом, як сім`я за адресою: АДРЕСА_1 . Вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, в т.ч. готували їжу, купляли, ремонтували одяг; медичні препарати, продукти харчування купляли за спільні кошти; майно утримували спільно. Після смерті ОСОБА_6 , його похованням займалася відповідачка ОСОБА_4 . На даний час квартира відчужена.

Третя особа, Державний нотаріус Новороздільської державної нотаріальної контори Шолох Оксана Ярославівна надіслала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності.

Третя особа ОСОБА_5 будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився.

Обставини справи встановлені судом.

01 листопада 2018 ОСОБА_6 та ОСОБА_8 було укладено договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Новороздільської державної нотаріальної контори Шолох Оксаною Ярославівною.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 18.12.2018.

Згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.06.2021, квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності (договір купівлі продажу квартири від 16.07.2019) ОСОБА_5 .

Позиція суду.

Правовідносини, що виникли в даній справі регулюються Главою 55 ЦК України, відносяться до договірних зобов`язань, а саме договору довічного утримання.

Згідно вимог ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Статтею 748 ЦК України визначено, що набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу.

Разом з тим, згідно вимог ст. 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так зокрема, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Вказані правові висновки узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 905/1227/17 (провадження № 12-112гс18).

Суд приймає до уваги доводи позивачки про те, що ОСОБА_6 був особою похилого віку, хворів, в зв`язку з чим потребував стороннього догляду, позаяк такі визнані відповідачем та підтверджені матеріалами справи, відтак не підлягають доказуванню.

Разом з тим, посилання позивачки на те, що в день укладення спірного договору ОСОБА_6 не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними внаслідок тяжкої хвороби є безпідставними та такими що не знайшли свого підтвердження з огляду на наступне.

У пункті 16 постанови Пленуму ВСУ від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» встановлено, що правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Так, в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що з ОСОБА_6 була знайома з 2005-2006 р.р. і з цього часу бачила його з ОСОБА_4 . Вона вважала їх подружжям. В листопаді 2018 року бачила, як відповідачка допомагала ОСОБА_6 (підтримувала його за руку) іти в нотаріальну контору.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що з 2017 року проживає в м. Новий Розділ, Львівської області. В 2019 році вона познайомилася з позивачкою ОСОБА_3 . Восени 2018 року вона бачила ОСОБА_6 та ОСОБА_4 в лікарні. ОСОБА_4 допомагала ОСОБА_6 пересуватися. Вона разом з ОСОБА_3 ходили до нотаріуса, де і дізналися про наявність спірного договору. Додатково зазначила, що ОСОБА_4 психологічно тиснула на ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_6 та ОСОБА_4 прожили разом біля 10 років. ОСОБА_4 зловживала спиртним, у зв`язку з чим між ними часто виникали конфлікти і сварки. Після того, як ОСОБА_6 захворів вона його провідувала, надавала допомогу, здійснювала за ним догляд в лікарні. ОСОБА_4 була проти того, щоб ОСОБА_6 переписав квартиру на неї. Коли ОСОБА_6 стало погано, він попросив її прийти до нотаріуса, де було розірвано попередній договір довічного утримання і укладено новий на користь ОСОБА_4 . Покійний розумів значення своїх дій.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що з позивачкою ОСОБА_3 познайомилася після смерті її матері. Їй відомо, що відносини між ОСОБА_3 та покійним ОСОБА_6 були непростими, оскільки ОСОБА_6 жив з різними жінками. Вона бачила його і з ОСОБА_4 . Коли останній раз його бачила, то ОСОБА_6 повідомив , що відповідачка ОСОБА_4 над ним знущається. Стан здоров`я ОСОБА_6 погіршився у вересні-грудні 2018 року, він потребував постійного догляду і лікування. Про наявність договору довічного утримання на користь ОСОБА_4 взнала після смерті ОСОБА_6 . Хто займався похованням не знає, оскільки на похороні були як позивачка, так і відповідачка.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні вказала на те, що особисто з покійним ОСОБА_6 не була знайома. Після смерті ОСОБА_6 прийшла до ОСОБА_3 , щоб підтримати її, тоді й дізналася, що ОСОБА_4 забрала в неї всі документи на квартиру та пенсію покійного. ОСОБА_4 поводилася агресивно. Їй відомо, що стан здоров`я ОСОБА_6 був поганий, що і стало причиною укладення договору довічного утримання з ОСОБА_4 .

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ч.ч. 1, 2 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином суд доходить висновку, що позивачем не наведено та в судовому засіданні не здобуто жодних доказів про те, що ОСОБА_6 на момент укладення оспорюваного договору довічного утримання - 01.11.2018 мав будь-які психічні розлади, порушення фізіологічних процесів, внаслідок чого не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, не міг виразити свою справжню волю на встановлення, зміну та припинення цивільних прав та обов`язків.

Оскільки позивач на виконання свого процесуального обов`язку не надала належні і неспростовні докази на підтвердження своєї позиції щодо недійсності договору довічного утримання, а відтак у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст.264, 265 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

У задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Державний нотаріус Новороздільської державної нотаріальної контори Шолох Оксана Ярославівна, третя особа ОСОБА_5 про визнання договору довічного утримання недійсним - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_3 , місце проживання АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 , місце проживання АДРЕСА_1 .

Треті особи: Державний нотаріус Новороздільської державної нотаріальної контори Шолох Оксана Ярославівна, місцезнаходження м. Новий Розділ, вул. Шевченка 16, Львівської області.

ОСОБА_5 , місце проживання АДРЕСА_4 .

Суддя Бачун О. І.