УХВАЛА

31 березня 2021 року

м. Київ

справа № 756/12009/15-ц

провадження № 61-4333св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа - приватне підприємство «Творча майстерня «Престиж»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником - адвокатом Загурою Василем Петровичем, на постанову Київського апеляційного суду від 29 січня 2020 року у складі колегії суддів: Гаращенка Д. Р., Невідомої Т. О., Левенець Б. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватне підприємство «Творча майстерня «Престиж» (далі - ПП «Творча майстерня «Престиж»), про визнання недійсним договору дарування корпоративних прав.

Позовна заява мотивована тим, що їй та її чоловіку ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності належало 100 % статутного капіталу ПП «Творча майстерня «Престиж».

У вересні 2015 року їй стало відомо, що ОСОБА_2 у грудні 2010 року безоплатно передав у власність ОСОБА_3 70 % корпоративних прав ПП «Творча майстерня «Престиж» на підставі нотаріально посвідченого договору дарування. Згідно з договором дарування дарунок було оцінено в розмірі 43 400 000,00 грн.

Посилаючись на те, що вона письмової згоди на укладення оскаржуваного правочину не надавала, у зв`язку із чим вважала свої права порушеними, ОСОБА_1 просила:

- визнати недійсним договір дарування корпоративних прав ПП «Творча майстерня «Престиж», укладений 20 грудня 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Руденком В.О.;

- скасувати державну реєстрацію змін до установчих документів (статуту) ПП «Творча майстерня «Престиж», яка проведена на виконання договору дарування корпоративних прав;

- зобов`язати Державну реєстраційну службу України, Міністерство юстиції України, відділ державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Оболонського району реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві відновити в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців записи щодо ПП «Творча майстерня «Престиж» станом на 15 грудня 2010 року.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 13 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у позові, суди першої й апеляційної інстанцій зазначали, що предметом оскаржуваного договору купівлі-продажу є корпоративні права, корпоративні права не є майном або валютними цінностями. Для укладення правочинів, предметом яких є безоплатна передача корпоративних прав, законом не встановлено обов`язкове нотаріальне посвідчення. Тому відповідач ОСОБА_2 має право розпорядження, у тому числі шляхом укладення договору дарування, належними йому корпоративними правами ПП «Творча майстерня «Престиж» без згоди своєї дружини ОСОБА_1 . Крім того, суди вважали, що позивачкою пропущено строк позовної давності.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 серпня 2017 року рішення Оболонського районного суду міста Києва від 13 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 19 жовтня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

12 грудня 2017 року при новому розгляді справи ОСОБА_1 подала заяву про зміну предмету позову, в якій з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, остаточно просила:

- поділити спільне сумісне майно подружжя шляхом стягнення з ОСОБА_2 на її користь грошової компенсації вартості належної їй на праві спільної сумісної власності подружжя 1/2 частини 70 % корпоративних прав ПП «Творча майстерня «Престиж» у розмірі 493 061 206,09 грн.

Позовна заява мотивована тим, що договір купівлі-продажу прав засновника ПП «Творча майстерня «Престиж» ОСОБА_2 укладено 01 квітня 2008 року у період перебування в шлюбі.

Договір дарування 70 % корпоративних прав від 20 грудня 2010 року укладено в порушення статті 65 Сімейного Кодексу України, без її письмової згоди.

Згідно звітів про оцінку майна ПП «Творча майстерня «Престиж» від 13 лютого 2018 року, дійсна вартість спірного майна становить 1 408 746 303,11 грн.

Позивач вважала, що передача ОСОБА_2 70 % корпоративних прав за договором дарування, без ії письмової згоди, відбулося не в інтересах сім`ї, у зв`язку із чим просила стягнути з останнього 493 061 206,09 грн.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 21 вересня 2018 року в задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що укладаючи договір дарування корпоративних прав, ОСОБА_2 діяв в інтересах сім`ї. Сторони цього договору дарування діяли добросовісно, а сам договір є правомірним та дійсним. Також суд при розгляді справи звернув увагу на специфіку організаційно-правової форми підприємства, корпоративні права в якому було відчужено. Вважав, що корпоративні права в господарському товаристві належать тільки його учасникам.

Суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність заявленого позивачем розміру грошової компенсації, оскільки згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 106636593 від 07 грудня 2017 року, жодний із перелічених позивачем об`єктів нерухомості в позовній заяві, станом на 20 грудня 2010 року за ПП «Творча майстерня «Престиж» зареєстрований не був.

Постановою Київського апеляційного суду від 06 лютого 2019 року рішення Оболонського районного суду міста Києва від 21 вересня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. В порядку поділу майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частини 70 % корпоративних прав ПП «Творча майстерня «Престиж» у розмірі 21 700 000,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова Київського апеляційного суду від 06 лютого 2019 року мотивована тим, що ОСОБА_2 за договором дарування майнових прав від 20 грудня 2010 року відчужив майнові права, які є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , без згоди дружини ОСОБА_1 та не в інтересах сім`ї, тому в порядку поділу майна подружжя суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частини 70 % корпоративних прав ПП «Творча майстерня «Престиж» у розмірі 21 700 000,00 грн., виходячи із їх вартості, за яку вони були відчужені, у розмірі 43 400 000,00 грн.

Постановою Верховного суду від 11 вересня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Шутим Д. С., задоволено частково.Постанову Київського апеляційного суду від 06 лютого 2019 року скасовано, справу направлено на новий апеляційний розгляд.

Верховний Суд у постанові від 11 вересня 2019 року погодився з висновками апеляційного суду, що ОСОБА_2 за договором дарування майнових прав від 20 грудня 2010 року відчужив майнові права, які є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , без згоди дружини ОСОБА_1 і не в інтересах сім`ї. Визначаючи розмір грошової компенсації, яка підлягає стягненню на користь позивача, апеляційний суд не врахував, що вартість майна, яке підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Останньою постановою Київського апеляційного суду від 29 січня 2020 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 12 лютого 2020 року про виправлення описки, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Селецької О. В. задоволено частково. Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 21 вересня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено частково.

В порядку поділу майна подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частини 70 % корпоративних прав ПП «Творча майстерня Престиж» у сумі 410 667 447,81 грн. В іншій частині вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Частково задовольняючи позов, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_2 за договором дарування майнових прав від 20 грудня 2010 року відчужив майнові права, які є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , без згоди дружини ОСОБА_1 , а тому на користь позивачки підлягає стягненню грошова компенсація вартості 1/2 частини 70 % майнових прав ПП «Творча майстерня «Престиж» у розмірі у розмірі 410 667 447,81 грн., виходячи з дійсної вартості майна на час розгляду справи - 1 173 335 565,18 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

13 березня 2020 року представник ОСОБА_2 - адвокат Загура В. П. звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 29 січня 2020 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21 вересня 2018 року.

Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, обґрунтовуючи необхідність відступлення від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року в справі № 372/504/17 та Верховного Суду від 14 листопада 2018 року в справі № 182/8664/13-ц, які застосовані судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні (пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України). Крім того, посилається на те, що апеляційний суд не дослідив зібрані у справі докази, а також встановив обставини, що мають суттєве значення на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389, стаття 411 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд безпідставно не взяв до уваги факти, встановлені судами у справі №2-461/12, щодо обсягу спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_3 та джерело його формування. Постановою Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 756/10797/15-ц встановлено, що під час перебування у шлюбі ОСОБА_2 здійснив грошові внески до статутного капіталу ПП «Творча майстерня «Престиж», розмір яких становить 18 600 000,00 грн. Вказані грошові внески сформовані за рахунок спільних коштів подружжя, а тому позивач має право на грошову компенсацію половини вартості внесеного майна до статутних капіталів юридичних осіб, створених за його участю. ОСОБА_1 , яка не є учасником господарських товариств, має право на компенсацію половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя.

В матеріалах справи наявна заява (пояснення) нотаріуса Київського міського нотаріального округу Руденко В. О., в якій зазначено, що при посвідченні такого роду договорів згода іншого з подружжя законодавством не вимагалась. Тобто, при посвідченні договору дарування корпоративних прав приватний нотаріус не вимагав письмової згоди іншого з подружжя та не роз`яснював відповідачам про необхідність надання такої письмової згоди.

Відповідач у касаційній скарзі зазначає, що на час розгляду та ухвалення оспорюваного судового рішення не існує жодного судового рішення, яким би укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договір дарування 70% корпоративних прав ПП «Творча майстерня «Престиж» від 20 грудня 2010 року був би визнаний недійсним, розірваним чи оспореним. Позивачка не оспорювала дії свого чоловіка щодо відчуження 70% корпоративних прав ПП «Творча майстерня «Престиж» та не оспорювала даний правочин у суді впродовж чотирьох років.

Суд не врахував, що на дату укладення договору купівлі-продажу корпоративних прав ПП «Творча майстерня «Престиж» на його балансі рахувалось 37 об`єктів нерухомого майна, після 01 квітня 2008 року підприємством за рахунок прибутку, а не за кошти подружжя і не в інтересах сім`ї, було придбано ще 17 об`єктів нерухомого майна, які також не можуть вважатись спільною сумісною власністю подружжя, а тому не підлягають поділу.

Також відповідач зазначав, що на дату укладення договору дарування корпоративних прав ПП «Творча майстерня «Престиж» (20 грудня 2010 року) вклад до статутного фонду господарського товариства не був об`єктом прав спільної сумісної власності подружжя, а закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу та узагальнення його доводів

У квітні 2020 року до Верховного Суду надійшов відзив представника ОСОБА_1 - адвоката Шутого Д. С. на касаційну скаргу, в якому останній просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного суду від 29 січня 2020 року - без змін. Зазначає, що справи № 2-461/12 та № 756/10797/15, на які посилається відповідач у касаційній скарзі, дійсно носять преюдиційний характер, та у вказаних справах встановлено, що відповідач під час перебування у шлюбі вніс до статутних капіталів ПП «Творча майстерня «Престиж», ТОВ «Вісак-Оризон», ТОВ «ТМ «Вісак», ТОВ «Вісак» грошові кошти, які були спільною сумісною власністю подружжя. Рішенням Конституційного Суду України №17-рп/2012 від 19.09.2012 у справі № 1-8/2012 встановлено, що статутний капітал та майно приватного підприємства, сформовані за рахунок спільної сумісної власності подружжя, є об`єктом їх спільної сумісної власності.

Для визначення вартості спільного сумісного майна, що підлягає поділу та до складу якого входить 70% ПП «Творча майстерня «Престиж», як єдиного майнового комплексу, що в розумінні вимог статті 191 ЦК України є нерухомістю, позивачем була замовлена оцінка лише того майна підприємства, інформація про яке є публічно доступною. Також апеляційний суд залучив до матеріалів справи наданий представниками відповідача та третьої особи звіт про оцінку майна станом на 22 жовтня 2019 року. При визначені розміру грошової компенсації апеляційний суд врахував звіти, надані позивачем до суду першої інстанції, в тій частині майна, в якій відповідач не здійснював оцінку, дійшовши обґрунтованого висновку, що вибуття майна із власності підприємства, яке є об`єктом спільної власності подружжя, відбулося в період після укладання договору дарування корпоративних прав від 20 грудня 2010 року, та без згоди іншого подружжя, а тому ОСОБА_1 має право на стягнення грошової компенсації в цій частині.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 19 березня 2020 року відкрито касаційне провадження в указаній справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 , поданою представником - адвокатом Загурою В. П., і витребувано цивільну справу № 756/12009/15-ц з Оболонського районного суду м. Києва. Зупинено виконання постанови Київського апеляційного суду від 29 січня 2020 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 до закінчення касаційного провадження.

У квітні 2020 року вказана справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 10 березня 2021 року справу № 756/12009/15-ц призначено до розгляду.

30 березня 2021 року до суду касаційної інстанції надійшло клопотання представника ОСОБА_2 - Загури В. П. про зупинення провадження у цій справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 916/2813/18.

Позиція колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

Установлено, що предметом спору у цій справі є поділ спільного сумісного майна подружжя шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації вартості 1/2 частини 70 % корпоративних прав ПП «Творча майстерня «Престиж», які відповідач ОСОБА_2 у грудні 2010 року подарував своїй дочці ОСОБА_3 на підставі нотаріально посвідченого договору дарування, без згоди іншого з подружжя.

Клопотання представника ОСОБА_2 - Загури В. П. про зупинення провадження у справі мотивовано тим, що дана справа є подібною до справи № 916/2813/18, яка розглядається Великою палатою Верховного Суду, оскільки при розгляді справи № 916/2813/18 буде вирішено питання як щодо підсудності розгляду таких спорів, так і щодо обов`язкової згоди другого з подружжя на укладення договорів дарування корпоративних прав у приватному підприємстві.

Встановлено, що Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду ухвалою від 09 вересня 2020 року направив на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 916/2813/18 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання недійсним договору дарування частки у статутному капіталі приватного підприємства «НІКА-2» від 13 липня 2015 року, за участю третьої особи - приватного підприємства «НІКА-2».

Направляючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, Касаційний господарський суд зазначив, що справа № 916/2813/18 містить виключні правові проблеми: щодо юрисдикції у спорах, предметом яких є визнання недійсним укладеного одним із подружжя без згоди іншого з подружжя договору відчуження частки приватного підприємства, яке створено за рахунок спільного майна; визначення правового режиму майна приватного підприємства; правової природи приватного підприємства та його співвідношення з товариством з обмеженою відповідальністю.

Ухвалою від 30 вересня 2020 року Велика Палата Верховного Суду прийняла до свого розгляду вказану справу.

Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновком Касаційного господарського суду, що справа № 916/2813/18 містить виключні правові проблеми, які стосуються правової природи приватного підприємства, визначення правового режиму його майна, в тому числі щодо розпорядження учасником підприємства часткою у його статутному капіталі, вирішення яких необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

За змістом пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.

Враховуючи, що справа № 916/2813/18 за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання недійсним договору дарування частки у статутному капіталі приватного підприємства «НІКА-2» від 13 липня 2015 року передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, а у справі, що переглядається, досліджуються подібні правовідносини, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду визнає за обґрунтоване зупинити касаційне провадження у цій справі до вирішення іншої судової справи у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду, у зв`язку із чим клопотання представника ОСОБА_2 - Загури В. П. підлягає задоволенню.

Керуючись статтями пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання представника ОСОБА_2 - адвоката Загури Василя Петровича про зупинення провадження у справі задовольнити.

Зупинити касаційне провадження у справі № 756/12009/15-цза позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватне підприємство «Творча майстерня «Престиж», про поділ майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_2 , поданою представником - адвокатом Загурою Василем Петровичем, на постанову Київського апеляційного суду від 29 січня 2020 року в складі колегії суддів: Гаращенка Д. Р., Невідомої Т. О., Левенець Б. Б., до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 916/2813/18.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:В. С. Жданова
А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун