печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2021 року суддя Печерського районного суду м. Києва Литвинова І. В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України про визнання неправомірною бездіяльності Держави Україна в особі державних органів та стягнення компенсації моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

02 листопада 2020 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, яку передано судді, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

05 листопада 2020 року ухвалою судді позовну заяву залишено без руху, з огляду на те, що вона викладена не державною мовою, не містить вимог до кожного з відповідачів, суб`єктний склад яких не узгоджений із складом відповідачів, вказаних у прохальній частині, відсутній обґрунтований розрахунок сум, що стягується, що передбачено пунктами 2-5 частини третьої статті 175 ЦПК України.

Крім того, було звернуто увагу заявника на те, що не зазначено докази завдання моральної шкоди та інші письмові докази, якими він може підтвердити викладені обставини та вимоги, оскільки позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів), що передбачено положеннями частини п`ятої статті 177 ЦПК України.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

09 липня 2021 року до суду засобами поштового зв`язку надійшла заява ОСОБА_1 щодо виконання ухвали від 05 листопада 2020 року, яка містила клопотання про залучення перекладача для перекладу позовної заяви українською мовою.

За частиною першої статті 9 ЦПК України, цивільне судочинство у судах провадиться державною мовою. Відповідно до частини четвертої статті 9 ЦПК України учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, у порядку, встановленому цим Кодексом.

Перекладачем може бути особа, яка вільно володіє мовою, якою здійснюється цивільне судочинство, та іншою мовою, знання якої необхідне для усного чи письмового перекладу з однієї мови на іншу, а також особа, яка володіє технікою спілкування з глухими, німими чи глухонімими, як передбачено частиною першою статті 75 ЦПК України.

Аналізуючи положення статті 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», якими визначається, що судочинство і діловодство в судах України проводяться державною мовою, суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право громадян на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють, і забезпечують рівність прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою саме засобами, передбаченими процесуальним законодавством.

У своєму рішенні Конституційний Суд України у справі № 1-6/99 про застосування української мови від 14 грудня 1999 року вирішив, що положення частини першої ст. 10 Конституції України, за яким державною мовою в Україні є українська мова, треба розуміти так, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина п`ята ст. 10 Конституції України).

У свою чергу у постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді прав у суді першої інстанції» вказано, що за змістом статті 55 ЦПК України [що відповідає змісту статті 9 ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року] запрошення перекладача до участі у справі є обов`язком особи, яка бере участь у справі, а не суду.

Про допуск перекладача для участі у судовому засіданні суд постановлює ухвалу.

Суть звернення ОСОБА_1 полягає у призначенні перекладача для перекладу поданої позовної заяви, а не про допущення, для участі у судовому засіданні з розгляду справи. Крім того, клопотання не містить відомостей про особу, яку заявник бажає залучити до участі у розгляді справи в якості перекладача.

У відповідності до положень статті 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві, що встановлено положеннями частини третьої ст. 185 ЦПК України.

З огляду на те, що судове рішення про залишення позовної заяви без руху, залишено не виконаним стороною заявника, за таких обставин суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає поверненню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 14, 20 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1-14, 19, 23, 43, 185, 353-355 Цивільного процесуального кодексу України, суддя,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 у призначенні перекладача.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України про визнання неправомірною бездіяльності Держави Україна в особі державних органів та стягнення компенсації моральної шкоди, вважати неподаною і повернути заявнику.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя І. В. Литвинова