Справа № 654/375/20
Провадження №2/654/68/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2021 року Голопристанський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Сіянко В.М.,

за участю секретаря Петришак В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Гола Пристань Херсонської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Голопристанського районного нотаріального округу Негра Лариса Анатоліївна, про визнання договору дарування недійсним,-

у с т а н о в и в:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування житлового будинку.

Позовна заява мотивована тим, що 15 жовтня 2018 року вона уклала з відповідачкою, яка є її онукою, договір довічного утримання, відповідно до умов якого передала відповідачці у власність житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . За умовами договору відповідачка зобов`язалася довічно утримувати її, надавати їй необхідну допомогу. До січня 2020 року онука виконувала умови договору, але через агресивну поведінку співмешканця онуки, позивачка звернулася до поліції та відповідачка виїхала з її будинку. Після цього позивачка звернулася до нотаріуса, щоб дізнатися умови договору довічного утримання та їй стало відомо, що 15 жовтня 2019 року замість договору довічного утримання з відповідачкою було укладено договір дарування житлового будинку. Вказує, що наміру укладати договір дарування у неї не було, так як вона з відповідачкою домовилась про догляд.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просила визнати недійсним договір дарування житлового будинку.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Чухрай В.М. позовні вимоги підтримав з підстав, що зазначені у позові, наполягав на задоволенні позову.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник адвокат Литвинов І.В. заперечували проти позову, пояснили, що позивач бажала укласти саме договір дарування будинку. Обставини, викладені у позові, не відповідають дійсності, оскільки сторони відвідували нотаріуса не один раз, та останній неодноразово роз`яснював позивачці наслідки укладення саме договору дарування. Враховуючи викладене, відповідачка просила відмовити у задоволенні позову повністю.

Приватний нотаріус Голопристанського районного нотаріального округу Негра Л.А. у судовому засіданні пояснила, що позивачці неодноразово роз`яснювалися наслідки укладання договору дарування, ОСОБА_1 пояснювала, що все розуміє та бажає саме подарувати будинок своїй онучці.

Вивчивши матеріали справи, надавши оцінку доводам та запереченням сторін в сукупності з наданими письмовими доказами, оцінивши докази у справі, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Суд установив, що 15 жовтня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір дарування житлового будинку з господарчо-побутовими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який посвідчено приватним нотаріусом Голопристанського районного нотаріального округу Херсонської області Негра Л.А., зареєстрований в реєстрі № 1559 (а.с. 5-6).

Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним договору дарування, ОСОБА_1 зазначала, що при укладенні оскаржуваного договору у неї з відповідачем була попередня домовленість про те, що остання буде її доглядати, допомагати, забезпечить житлом, а тому помилково уклала договір дарування належного їй нерухомого майна, припустившись помилки щодо обставин, які мають істотне значення, а саме щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Згідно зі статями 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Ураховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на обман або помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ці обставини дійсно мають істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірному житлі після укладення договору дарування.

Лише у разі встановлення цих обставин норми статей 203 та 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 16 березня 2016 року у справі № 6-93 цс 16; від 27 квітня 2016 року у справі № 6-372 цс 16.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 народилась у 1939 році, а тому є особою похилого віку (копія паспорту міститься на а.с.8), має значні проблеми зі здоров`ям (а.с.61, 62, 66), зокрема із зором, внаслідок чого самостійне прочитання умов договору для неї є проблематичним. Позивач в силу віку та стану здоров`я потребувала участі близьких людей в її житті та допомоги, внаслідок чого уклала оспорюємий договір, сподіваючись отримати все це від відповідача, як онуки.

Сам по собі факт прочитання позивачкою тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору не може бути підставою для відмови в задоволенні позову про визнання цього договору недійсним, оскільки зважаючи на попередні домовленості з відповідачем, позивач в силу похилого віку та стану здоров`я помилялась відносно визначення природи договору а також прав та обов`язків учасників договору.

Договір дарування не містить конкретних умов, які властиві договору довічного утримання, проте у судовому засіданні встановлено, що договір дарування будинку укладено з умовою, що відповідачка буде доглядати позивача, тобто наявний обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника дію майнового та немайнового характеру.

В судовому засіданні, яке відбулося 25 березня 2021 року, відповідач ОСОБА_2 визнала, що позивачка подарувала їй будинок за умови, що онука (відповідачка) буде її доглядати. На виконання цієї домовленості відповідачка з чоловіком в листопаді 2019 року переїхала жити до баби (позивачки), але в січні 2020 року повернулася до міста Херсона.

Існування домовленості між сторонами щодо здійснення відповідачкою догляду за позивачкою в обмін на укладення договору дарування також підтверджується письмовою доповіддю в судових дебатах адвоката Литвинова І.В.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 пояснили, що є племінниками ОСОБА_1 . Остання жалілася, що їй важко самій жити, а онука ( ОСОБА_2 ) пообіцяла її доглядати за умови, що тітка «перепише» будинок на неї. Мова йшла про догляд за бабою, і тільки при умові відчуження будинку на користь ОСОБА_2 , остання буде допомагати їй.

Свідок ОСОБА_5 пояснила, що є рідною онукою ОСОБА_1 , про ситуацію, що склалася, дізналася від батька, який просив допомогти бабі. У нотаріуса отримали копії документів та дізналися, що ОСОБА_1 подарувала будинок ОСОБА_2 , при цьому остання обіцяла доглядати за бабою. Про всі обставини та умови, за яких було укладено договір дарування, свідку відомо безпосередньо від ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та її чоловіка.

Про відсутність наміру у ОСОБА_1 укласти саме договір дарування, на думку суду, свідчить також те, що спірний будинок є єдиним житлом позивачки, іншого житла остання не має, через що позивачка після укладення договору дарування продовжує проживати у спірному будинку, здійснює витрати з його утримання, та не зняла з реєстрації місце проживання.

Посилання відповідача на недоведеність та безпідставність позовних вимог спростовуються встановленими обставинами справи.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що в ході розгляду справи знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що при укладенні договору дарування будинку вона помилилась щодо природи вказаного правочину, прав і обов`язків сторін, які мають істотне значення для чинності правочину, адже волевиявлення його учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, вважаючи, що сторони будуть нести права та обов`язки, притаманні договору довічного утримання, суд дійшов висновку про те, що наявними у справі доказами доведено вчинення позивачем договору дарування за умови та під впливом помилки, а відтак, згідно з приписами ст. 229 ЦК України, такий договір підлягає визнанню недійсним.

Враховуючи наведене, позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 89, 141, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір дарування житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями та спорудами до нього за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 15 жовтня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Голопристанського районного нотаріального округу Херсонської області Негра Л.А. та зареєстрований в реєстрі за №1559.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду безпосередньо або через Голопристанський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне судове рішення складено 06 квітня 2021 року.

Суддя В. М. Сіянко