РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Українця В.В.
при секретарі Степановій Н.І.
розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання інформації недостовірною, зобов`язання вчинити дії, визнання дій протиправними,

в с т а н о в и в:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання інформації недостовірною, зобов`язання вчинити дії, визнання дій протиправними.
Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 13 березня 2019 року ОСОБА_2 у своєму відео-зверненні під назвою «За мной следит «киллер Порошенко» #ДубинськийРАССЛЕДУЕТ» та коментарях до нього, розміщеному на своїх сторінках у соціальній Інтернет-мережі «Facebook», а також на відеохостинговому веб-сайті «YouTube» та у текстовому форматі на своїй сторінці у соціальній Інтернет-мережі «Facebook» поширив інформацію невизначеному колу осіб, яка є недостовірною, принижує її честь та гідність, а також призвело до неправомірного використання її персональних даних.
У своєму відео-зверненні ОСОБА_2 зазначає:
«...за мной ведётся слежка. Мы вчера случайным образом её отфиксировали, когда я заезжал домой...
... я на сейчас знаю, кто осуществляет слежку за журналистом Александром Дубинским...
Мы вчера случайным образом зафиксировали один из автомобилей, его вернее номерной знак. Это оказалась ОСОБА_3 с номерами НОМЕР_1 . Вот эта машина зарегистрирована на физическое лицо. На физическое лицо некую ОСОБА_1 . У меня вот здесь есть скрины из базы определённой. Я к сожалению не могу их опубликовать вот прям здесь в эфире, тстаму что пообещал этого не делать, но поверьте, данные реальные. И так, владелец автомобиля, который осуществлял за мной слежку вчера в котором находились три человека, двое из которых топтались за мной и вели видеосъёмку моих встреч, значит, владелец автомобиля этого некая ОСОБА_1 14 января 1987 года рождения. Идентификационный код у меня, кстати, тут тоже есть, я его отдельно проверю вместе с номером паспорта и может запишу ещё отдельное видео, так кто же эта женщина. Так, что бы знаете, сразу все козыря не выкладывать.
И так при регистрации этого транспортного средства, госпожа Закусила указала очень интересный адрес: Воздухофлотский проспект, 28. А в качестве квартиры указала в/ч НОМЕР_2 ...»
Також, у коментарі під відео-зверненням відповідач додатково стверджує:
««... #ДубинскийРАССЛЕДУЕТ Пока полиция разбирается с моим заявлением о слежке и преследовании, я установил собственника автомобиля Skoda Octavia НОМЕР_3 , который вчера вел за мной наблюдение.
Собственником автомобиля является гражданка ОСОБА_1 .
При регистрации авто на своё имя, гражданка ОСОБА_4 указала очень интересный адрес своего проживания: АДРЕСА_1 в качестве квартиры - указала ВЧ НОМЕР_2 военную часть, находящуюся в ведении Минобороны.
Подтверждающие это документы уже есть в моем распоряжении.
Интересно, а что же из себя представляет ВЧ НОМЕР_2 , которая находится по адресу, указанному гражданкой Закусило? Гугл пишет, что находится там Национальная академия обороны Украины. Кстати, аккурат напротив управления патрульной полиции Киева.
То есть, слежку за мной ведут представители Минобороны. Кто?
Очевидно, Главное управление разведки Министерства обороны Украины, которое возглавляет генерал-майор Василий Бурба.
Бурбу, кстати, в некоторых кругах называют "киллером Порошенко". В связи со специфическими задачами, которые якобы доверяет ему президент.
Считайте эту публикацию официальным обращением к господину Бурбе с требованием ответить, на каком основании ГУР МО ведет за мной слежку.
ПыСы да, и ваши разведчики - палённые л@хи.»
У своєму письмовому дописі відповідач зазначає наступне:
«Пока полиция разбирается с моим заявлением о слежке и преследовании, я установил собственника автомобиля Skoda Octavia НОМЕР_3 , который вчера вел за мной наблюдение.
Собственником автомобиля является гражданка ОСОБА_1 .
При регистрации авто на свое имя, гражданка ОСОБА_4 указала очень интересный адрес своего проживания: АДРЕСА_1 в качестве квартиры - указала ВЧ НОМЕР_2 -военную часть, находящуюся в ведении Минобороны.
Подтверждающие это документы уже есть в моем распоряжении.
Интересно, а что же из себя представляет ВЧ НОМЕР_2 , которая находится по адресу, указанному гражданкой Закусило? Гугл пишет, что находится там Национальная академия обороны Украины. Кстати, аккурат напротив управления патрульной полиции Киева.
То есть, слежку за мной ведут представители Минобороны. Кто?
Очевидно, Главное управление разведки Министерства обороны Украины, которое возглавляет генерал-майор Василий Бурба.
Бурбу, кстати, в некоторых кругах называют "киллером Порошенко". В связи со специфическими задачами, которые якобы доверяет ему президент.
Считайте эту публикацию официальным обращением к господину Бурбе с требованием ответить, на каком основании ГУР МО ведет за мной слежку.
ПыСы да, и ваши разведчики - палённые л@хи.».
Факт наявності зазначеної недостовірної інформації з таким змістом був зафіксований відповідними спеціалістами у друкованому та електронному вигляді, що підтверджується Експертним висновком за результатами проведення фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет ДП «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» від 05 червня 2019 року № 52/2019-ЕВ.
З опублікованої інформації вбачається, що відповідач стверджує як про встановлений факт, що якісь люди на її автомобілі здійснюють стеження за ним як за журналістом. Таким чином, у невстановленого кола осіб може скластися враження, що вона причетна до якогось незаконного стеження за відповідачем. Проте, вона не має жодного відношення до будь-яких дій щодо відповідача. Останній поширив негативну інформацію, яка містить відомості про події, яких не існувало взагалі, а також відомості, які не відповідають дійсності.
Крім того, відповідач розповсюджує її персональні дані, а саме прізвище, ім`я, по-батькові, дату народження, адресу її реєстрації, інформацію про її майновий стан, а саме приналежність їй автомобіля певної марки із зазначенням його державного номера.
Таким чином, інформація, розміщена відповідачем, є неправдивою, негативною інформацією, зазначеною у формі фактичних тверджень та такою, що наносить шкоду честі, гідності та діловій репутації позивачу, а тому вказана інформація підлягає визнанню недостовірною та спростуванню.
Просить суд ухвалити рішення, яким:
1. визнати недостовірною та такою, що принижує честь і гідність ОСОБА_1 інформацію, яка поширена ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 в мережі Інтернет у відео-зверненні під назвою «За мной следит «киллер Порошенко» #ДубинськийРАССЛЕДУЕТ» та коментарях до нього, розміщеному на на відеохостинговому веб-сайті «YouTube» та на сторінках у соціальній Інтернет-мережі «Facebook»;
2. зобов`язати ОСОБА_2 протягом 2 календарних днів з дати набрання судовим рішенням законної сили вилучити поширену 13 березня 2019 року через мережу Інтернет на відеохостинговому веб-сайті «YouTube» та у соціальній Інтернет-мережі «Facebook» недостовірну інформацію, а також спростувати зазначену інформацію шляхом розміщення у мережі Інтернет змісту резолютивної частини рішення суду;
3. визнати протиправними дії ОСОБА_2 щодо поширення її персональних даних.
Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 05 липня 2019 року позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 05 серпня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження в справі.
Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому він просить суд відмовити в задоволенні позову (а.с. 100-103).
Посилається на те, що відповідач ніколи не казав, що позивач стежила за ним. Доказова база позивача ґрунтується виключно на припущенні того, що когось може виникнути певне враження щодо її причетності до стеження за відповідачем, проте «враження» це лише внутрішнє відчуття людини, а тому не може оцінюватися на предмет достовірності, оскільки це суб`єктивна думка особи, а не об`єктивні дані. Крім того, позивач підтверджує достовірність даних щодо права власності на автомобіль, реєстрації місця проживання та дату народження. Відповідач на момент подій працював журналістом, телеведучим програми «Гроші» на телеканалі «1+1». Він оприлюднив інформацію про стеження лише з метою привернути увагу суспільства до цього факту. Питання щодо того, хто конкретно знаходився в автомобілі під час стеження мало з`ясувати Подільське УП ГУ НП в м. Києві, до якого відповідач звернувся із заявою у березні 2019 року. Зазначає, що право на свободу вираження поглядів є однією з найважливіших свобод людини. Визнання суб`єктивної думки недостовірною інформацією призведе до встановлення цензури на висловлювання поглядів та обмежить самореалізацію особистості. Тому, в демократичному суспільстві не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки, не можна перевірити на предмет їх дійсності. Якщо оціночні судження або думки принижують гідність, честь чи ділову репутацію, особа має скористатися правом на відповідь.
Представник позивача направив до суду відповідь на відзив, в якій підтримав викладене у позовній заяві (а.с. 123-127).
Зазначає, що відповідачем була поширена недостовірна інформація, що є наклепом, а не оціночним судженням, оскільки останній поширював фактичні дані про позивача, а його висловлювання ґрунтувались на фактичних даних, що призвело до розповсюдження її персональних даних. Інформація щодо незаконного стеження та переслідування є неправдивою та нічим не підтвердженою, тобто фактично є наклепом.
Вказує, що інформація, розміщена в Інтернеті, має властивість постійно змінюватись, а роздруківка доказу у справі не підтверджувала б факту достовірності інформації, оскільки відповідач міг змінити дані та подати до суду іншу роздруківку, де ця інформація була б вже виправлена. Закон не визначає спеціального способу фіксації інформації в мережі Інтернет, тому позивач звернулась до ДП «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» для отримання експертного висновку.
Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що 13 березня 2019 року ОСОБА_2 розмістив відео-звернення під назвою «За мной следит «киллер Порошенко» #ДубинськийРАССЛЕДУЕТ» та текстовий формат на своїх сторінках у соціальній Інтернет-мережі «Facebook», а також на відеохостинговому веб-сайті «YouTube» (а.с. 38).
Позивач зазначає, що відповідач поширив інформацію невизначеному колу осіб, яка є недостовірною, принижує її честь та гідність, а також призвело до неправомірного використання її персональних даних, а саме:
1.У своєму відео-зверненні ОСОБА_2 зазначає:
«...за мной ведётся слежка. Мы вчера случайным образом её отфиксировали, когда я заезжал домой...
... я на сейчас знаю, кто осуществляет слежку за журналистом Александром Дубинским...
Мы вчера случайным образом зафиксировали один из автомобилей, его вернее номерной знак. Это оказалась ОСОБА_3 с номерами НОМЕР_1 . Вот эта машина зарегистрирована на физическое лицо. На физическое лицо некую ОСОБА_1 . У меня вот здесь есть скрины из базы определённой. Я к сожалению не могу их опубликовать вот прям здесь в эфире, тстаму что пообещал этого не делать, но поверьте, данные реальные. И так, владелец автомобиля, который осуществлял за мной слежку вчера в котором находились три человека, двое из которых топтались за мной и вели видеосъёмку моих встреч, значит, владелец автомобиля этого некая ОСОБА_1 14 января 1987 года рождения. Идентификационный код у меня, кстати, тут тоже есть, я его отдельно проверю вместе с номером паспорта и может запишу ещё отдельное видео, так кто же эта женщина. Так, что бы знаете, сразу все козыря не выкладывать.
И так при регистрации этого транспортного средства, госпожа Закусила указала очень интересный адрес: Воздухофлотский проспект, 28. А в качестве квартиры указала в/ч А0202...»
2. У коментарі під відео-зверненням відповідач додатково стверджує:
«... #ДубинскийРАССЛЕДУЕТ Пока полиция разбирается с моим заявлением о слежке и преследовании, я установил собственника автомобиля Skoda Octavia НОМЕР_3 , который вчера вел за мной наблюдение.
Собственником автомобиля является гражданка ОСОБА_1 .
При регистрации авто на своё имя, гражданка ОСОБА_4 указала очень интересный адрес своего проживания: АДРЕСА_1 в качестве квартиры - указала ВЧ НОМЕР_2 военную часть, находящуюся в ведении Минобороны.
Подтверждающие это документы уже есть в моем распоряжении.
Интересно, а что же из себя представляет ВЧ НОМЕР_2 , которая находится по адресу, указанному гражданкой Закусило? Гугл пишет, что находится там Национальная академия обороны Украины. Кстати, аккурат напротив управления патрульной полиции Киева.
То есть, слежку за мной ведут представители Минобороны. Кто?
Очевидно, Главное управление разведки Министерства обороны Украины, которое возглавляет генерал-майор Василий Бурба.
Бурбу, кстати, в некоторых кругах называют "киллером Порошенко". В связи со специфическими задачами, которые якобы доверяет ему президент.
Считайте эту публикацию официальным обращением к господину Бурбе с требованием ответить, на каком основании ГУР МО ведет за мной слежку.
ПыСы да, и ваши разведчики - палённые л@хи.»
3.У своєму письмовому дописі відповідач зазначає наступне:
«Пока полиция разбирается с моим заявлением о слежке и преследовании, я установил собственника автомобиля Skoda Octavia НОМЕР_3 , который вчера вел за мной наблюдение.
Собственником автомобиля является гражданка ОСОБА_1 .
При регистрации авто на свое имя, гражданка ОСОБА_4 указала очень интересный адрес своего проживания: АДРЕСА_1 в качестве квартиры - указала ВЧ НОМЕР_2 -военную часть, находящуюся в ведении Минобороны.
Подтверждающие это документы уже есть в моем распоряжении.
Интересно, а что же из себя представляет ВЧ НОМЕР_2 , которая находится по адресу, указанному гражданкой Закусило? Гугл пишет, что находится там Национальная академия обороны Украины. Кстати, аккурат напротив управления патрульной полиции Киева.
То есть, слежку за мной ведут представители Минобороны. Кто?
Очевидно, Главное управление разведки Министерства обороны Украины, которое возглавляет генерал-майор Василий Бурба.
Бурбу, кстати, в некоторых кругах называют "киллером Порошенко". В связи со специфическими задачами, которые якобы доверяет ему президент.
Считайте эту публикацию официальным обращением к господину Бурбе с требованием ответить, на каком основании ГУР МО ведет за мной слежку.
ПыСы да, и ваши разведчики - палённые л@хи.».
Позивач вказує на те, що відповідачем було розповсюджено недостовірну інформацію, що призвело до порушення її особистих немайнових прав.
Згідно з ч. 1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Відповідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
У ч. 2 ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.
Аналогічні положення містяться і в ч. 1 ст. 302 ЦК України.
Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.
Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України у п. 5 постанови від 27 лютого 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи», позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні немайнові права.
Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.
Нормами статей 297, 299 ЦК України визначено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.
Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (ч. 1 ст. 277 ЦК України).
У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1 роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Пунктом 19 зазначеної постанови визначено, що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.
Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно - стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду» при розгляді справ суди застосовують Європейську Конвенцію з прав людини і практику суду як джерело права. Так, статтею 10 Конвенції з прав людини встановлено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Право на свободу вираження поглядів є не лише основною засадою демократії, але і передумовою здійснення багатьох інших прав і свобод, що гарантуються Конституцією.
Європейський суд з прав людини на підставі своєї практики застосування Конвенції встановив, що її 10 стаття обумовлює різний ступінь захисту для тих чи інших категорій вираження поглядів.
У рішенні ЄСПЛ у справі «The Observer and The Guardian v. the United Kingdom» від 26 листопада 1991 року суд зазначив, що повідомлення новин, засноване на інтерв`ю або відтворенні висловлювань інших осіб, відредагованих чи ні, становить один з найбільш важливих засобів, за допомогою яких преса може відігравати свою важливу роль «сторожового пса суспільства».
У рішенні ЄСПЛ у справі «Де Хаєс і Гійселс проти Бельгії» від 24 лютого 1997 року суд зазначив, що свобода слова застосовується не тільки стосовно інформації та ідей, що схвально приймаються у суспільстві або розглядаються як необразливі чи не варті уваги, але й стосовно тих, які шокують, ображають та викликають занепокоєння у державі чи частини населення. Крім того, свобода журналіста включає право на можливу долю перебільшення і, навіть, провокації.

З матеріалів справи не вбачається, що поширена інформація ганьбить честь та гідність позивача, завдає шкоди її діловій репутації. Позивачем не доведено, що розповсюджена інформація дискредитує її або призвела до негативних наслідків.
Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з частинами 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).
Позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати протиправними дії відповідача щодо поширення її персональних даних.
Разом з тим, визнання протиправним поширення персональних даних не є належним способом захисту честі та гідності фізичної особи, оскільки чинним законом такий спосіб не передбачений.
Таким чином, вимога про визнання протиправними дії відповідача щодо поширення персональних даних позивача задоволенню не підлягає.
На підтвердження своїх доводів позивач посилається на висновок ДП «Центр компетенції адресного простору мережі інтернет» від 05 червня 2019 року.
Разом з тим, зазначений висновок не підтверджує недостовірність оспорюваної позивачем інформації, а є фіксацією та дослідженням змісту веб-сторінок у мережі Інтернет.
Сторона відповідача у відзиві на позовну заяву зазначає, що визнання суб`єктивної думки недостовірною інформацією призведе до встановлення цензури на висловлювання поглядів та обмежить самореалізацію особистості. Також, має значення зміст інформації, якщо вона становить суспільний інтерес, її поширення не може бути обмежено. Таким чином, інформація про автомобіль, який був задіяний у стеженні за журналістом, становить суспільний інтерес та метою оприлюднення інформації було перешкодити подальшому стеженню за журналістом.
З відповіді на відзив сторони позивача вбачається, що через публікацію відповідача у своїх соціальних мережах більше 4000 людей дізналися її персональну інформацію, а також те, що автомобіль позивача використовується у незаконному стеженні та переслідуванні. Наслідок цього стали погрози зі сторони третіх осіб в адресу позивача. Крім того, ОСОБА_1 має реальні побоювання щодо користування своїм автомобілем, оскільки існує ймовірність нанесення їй чи її автомобілю шкоди, причиною якої є саме публікації відповідача та поширення персональної інформації.
Встановлено, що стороною позивача доказів на підтвердження вказаних обставин суду не надано, доводи ґрунтуються лише на поясненнях, викладених у відповіді на відзив.
Позивач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження поширення відповідачем недостовірної інформації у мережі Інтернет, а також на підтвердження того, що така інформація ганьбить честь та гідність позивача, завдає шкоди її діловій репутації, тому суд приходить до висновку, що такі вимоги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи.
У такому випадку не підлягає задоволенню і вимога позивача про зобов`язання ОСОБА_2 протягом 2 календарних днів з дати набрання судовим рішенням законної сили вилучити поширену 13 березня 2019 року через мережу Інтернет на відеохостинговому веб-сайті «YouTube» та у соціальній Інтернет-мережі «Facebook» недостовірну інформацію, а також спростувати зазначену інформацію шляхом розміщення у мережі Інтернет змісту резолютивної частини рішення суду.
Зазначена вимога є похідною від первісної вимоги позивача про визнання інформації недостовірною.
З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити.
Керуючись статтями 3, 32, 34, 40 Конституції України, статтями 16, 201, 277, 297, 299, 302 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про звернення громадян», пунктами 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», статтями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 133-142, 223, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ) про визнання інформації недостовірною, зобов`язання вчинити дії, визнання дій протиправними.
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: