Єдиний унікальний номер 219/9162/19
Номер провадження 22-ц/804/694/21
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :
головуючого судді Мірути О.А.,
суддів: Тимченко О.О, Хейло Я.В.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну справу № 219/9162/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 грудня 2020 року (суддя Шевченко Л.В.), (повний текст складено 18 грудня 2020 року), ухваленого в приміщенні Артемівського міськрайонного суду Донецької області,
В С Т А Н О В И В:
КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
15.08.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок ДТП та понесених судових витрат.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.06.2019 року о 08.40 год. в м. Бахмут Донецької області, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем BMW Х3, номерний знак НОМЕР_1 при виїзді на нерегульоване перехрестя вулиць Миру та Бахмутська не надав переваги в русі автомобілю Volkswagen Golf, номерний знак НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі та скоїв зіткнення, чим порушив вимоги п.16.11 Правил дорожнього руху України, тобто скоїв адміністративне правопорушення передбачене ст.124 КУпАП. . При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Згідно постанови Чугуївського міського суду Харківської області від 17.07.2019 року (набрала законної сили 29.07.2019 року) відповідача було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень. Як стало відомо, транспортний засіб, яким керував відповідач ОСОБА_2 під час ДТП, не застрахований, тобто ним не укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб. Таким чином, відповідач повинен самостійно відшкодувати заподіяну матеріальну шкоду, спричинену ДТП.
Згідно з п.21.1 ст.21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.
Відповідно до п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. На виконання вимог Закону МТСБУ зобов`язалося відшкодувати заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 100 000 грн. Відповідно сума, що не покривається виплатою МТСБУ, стягується з відповідача у справі у сумі 107 179,15 грн. (207 179,15 грн. 100 000 грн = 107 179,15 грн). Внаслідок ДТП належному позивачу автомобілю було завдано механічні пошкодження та вартість матеріальної шкоди, з врахуванням експлуатаційного зносу, замінних деталей становить 207 179,15 грн., що підтверджується висновком автотоварознавчої експертизи про вартість матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобіля марки Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_2 від 24.07.2019 року. Моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 50 000,00 грн. Окрім того, просить суд стягнути з відповідача на його користь витрати пов`язані з судовими витратами у сумі 1600,00 грн., та суму сплаченого судового збору у сумі 1 571,79 грн.
КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЬ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Заочним рішенням від 09 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 107 179 грн. 15 коп., 10 000 грн. моральної шкоди, 1 171 грн. 79 коп. судового збору та витрати на проведення експертного дослідження у сумі 1 600 грн.
26 травня 2020 року за заявою відповідача ОСОБА_2 від 08 січня 2020 року ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької заочне рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 09 грудня 2019 року скасовано, справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження.
Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 грудня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 107 179 грн. 15 коп., 10 000 грн. моральної шкоди, 1 171 грн. 79 коп. судового збору та витрати на проведення дослідження у сумі 1 600грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що позивачем доведено факт дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої належний позивачу автомобіль було пошкоджено через наявність вини відповідача, а тому на нього покладається відповідальність за спричинену майнову шкоду. Позивач має право на повне відшкодування збитків, якими є реальна вартість пошкодженого транспортного засобу. Таким чином, суд прийшов до переконання про підставність вимог позивача в повному обсязі та наявність правових підстав для стягнення на користь позивача матеріальної шкоди в сумі 107 179 грн. 15 коп. При визначені розміру моральної шкоди, суд першої інстанції частково погодився з доводами позивача про те, що внаслідок ДТП з вини відповідача, він зазнав душевних страждань, спричинених хвилюваннями, нервовим стресом та відсутністю засобу для свого переміщення. Також судом першої інстанції було враховано, що відновлення автомобіля є недоцільним, втрата майна вплинула на темп у повсякденному житті позивача, сімейний бюджет, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, частково задовольнив позовні вимоги в частині моральної шкоди в сумі 10000,00 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНИХ СКАРГ

З рішенням суду не погодився відповідач ОСОБА_2 та подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Відповідач ОСОБА_2 вважає, при визначенні розміру заподіяної позивачу матеріальної шкоди, що підлягає стягненню, судом не було перевірено належність та допустимість висновку автотоварознавчої експертизи.

Зазначає, що у розумінні ст. ст. 77,78 ЦПК України, наданий висновок є неналежним та недопустимим доказом, оскільки розрахунок розміру матеріального збитку, здійснений ФОП ОСОБА_4 , суперечить положенням ст. 30 Закону України № 1961.

Також вважає, що позивачем не доведено факту заподіяння йому моральної шкоди.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від позивача ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що суб`єкт оціночної діяльності ОСОБА_4 є фахівцем у галузі оцінки майна, а тому має право проводити експертизу з питань, пов`язаних з оцінкою майна. Апелянтом не зазначено, в чому полягає потреба у його участі в дослідженні автомобіля та яким чином це могло вплинути на його результати.

Щодо посилання апелянта на положення ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначає, що згідно з преамбулою цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди заподіянню життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, тобто відносини поза страховим зобов`язаннями цей Закон не регулює, тому посилання на його норми безпідставне. Зазначає, що у даному випадку спірні правовідносини врегульовані ст. ст. 22, 1166 ЦК України.

Щодо моральної шкоди додає, що відповідач оскаржує не її розмір, а саму можливість її призначення, тому судове рішення в цій частині, враховуючи межі апеляційного перегляду має переглядатись лише на предмет можливості стягнення моральної шкоди. Звертає увагу на той факт, що відповідач заподіявши неправомірними діями шкоду позивачу, намагався різними способами перешкоджати її відшкодуванню, тобто діяв протиправно та недобросовісно після заподіяння шкоди позивачу.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

07.06.2019 року о 08.40 год. в Донецькій області в м.Бахмут, на перехресті по вул.Миру-Бахмутська сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Volkswagen Golf, номерний знак НОМЕР_2 , власником якого є позивач по справі (а.с.10) та автомобіля BMW Х3, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП автомобіль Volkswagen Golf отримав механічні пошкодження.

Постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 17.07.2019 року, яка набрала законної сили 29.07.2019 року, відповідача ОСОБА_2 було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) гривень.

Висновком автотоварознавчої експертизи про вартість матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобіля марки Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_2 складеного 24.07.2019 року. фізичною особою - підприємцем СОД ОСОБА_4 , вартість матеріальної шкоди, з врахуванням експлуатаційного зносу, замінних деталей автомобіля Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 207 179,15 грн. (а.с.12-28). Ринкова вартість автомобіля марки Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на час проведення дослідження, без врахування ушкоджень спричинених внаслідок ДТП, становить 297 820 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля марки Volkswagen Golf, номерний знак НОМЕР_2 , на момент проведення дослідження, становить 395 107,82 грн. Проведення відновлювального ремонту автомобіля марки Volkswagen Golf, номерний знак НОМЕР_2 , на даному етапі з економічної точки зору не є доцільним.

Позивачем надано висновок автотоварознавчої експертизи про вартість матеріальної шкоди, завданої володільцю автомобіля марки Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Цей висновок підготовлений Фізічною особою підприємцем, який має право здійснювати оцінку майна та майнових прав, у тому числі за спеціалізацією «Оцінка колісних транспортних засобів» (арк.с.12-25).

Ухвалою суду від 12.08.2020 року за клопотанням представника відповідача ОСОБА_5 призначено по справі судову автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої поставлені такі питання: 1)Яка була ринкова вартість транспортного засобу Volkswagen Golf, номерний знак НОМЕР_2 , на момент ДТП, що сталося 07.06.2019 2) Яка вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Volkswagen Golf, номерний знак НОМЕР_2 , після ДТП, що сталося 07.06.2019 3)Чи можливе та доцільне відновлення транспортного засобу Volkswagen Golf, номерний знак НОМЕР_2 , після ДТП, що сталося 07.06.2019 4) Яка залишкова вартість транспортного засобу Volkswagen Golf, номерний знак НОМЕР_2 , після ДТП, що сталося 07.06.2019 5) Яка вартість заподіяної шкоди або матеріальних збитків, заподіяних власнику транспортного засобу Volkswagen Golf, номерний знак НОМЕР_2 , в результаті ДТП, що сталося 07.06.2019 Проведення експертизи доручено експертам Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз, що знаходиться за адресою: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Поштова (колишня Рози Люксембург), 67. З метою об`єктивного проведення судової автотоварознавчої експертизи зобов`язано позивача - ОСОБА_1 на запит експерта (за його першою вимогою) надати експерту автомобіль Volkswagen Golf, номерний знак НОМЕР_2 для огляду. Попереджено експертів про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України. Витрати по оплаті експертизи покладено на відповідача ОСОБА_2 з подальшим їх розподілом між сторонами відповідно до вимог Цивільного процесуального кодексу України залежно від прийнятого судом рішення по суті спору.

Ухвала сторонами не оскаржувалася.

13.11.2020 справу повернуто до суду у зв`язку з несплатою протягом 45 календарних днів вартості експертизи.

Відповідач не скористався своїм правом щодо проведення та отримання висновку експертизи, яка ним заявлялася.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно з положеннями статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до частини 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову складає 157 179,15 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що майнову та моральну шкоду позивачу заподіяно винними діями відповідача, а визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 10 000 грн., суд виходив з принципу розумності і справедливості, встановлених обставин (завдання шкоди здоров`ю та перенесення фізичних та душевних страждань) і співмірності їх заявленими вимогами.

Такий висновок суду першої інстанції є вірним та ґрунтується на вимогах діючого законодавства.

Відповідно до частин 1-3 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

В частинах 1-2 статті 1166 ЦК України зазначено, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За частинами 1-2 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно частині 1 статті 1188 ЦК шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою ( пункт 1).

Постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 17.07.2019 року, яка набрала законної сили 29.07.2019 року, встановлені обставини дорожньо- транспортної пригоди та встановлена вина відповідача ОСОБА_2 у її скоєнні.

Судом встановлено, що транспортний засіб BMW Х3, номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 під час ДТП не застрахований, тобто ним у відповідності до ЗУ « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб.

Пп. 21.1,21.3 ст. 21 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів страхування.

Відповідно до п.41.1 ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 ст. 1 цього Закону та майну, яке знаходиться в такому транспортному засобі.

На виконання вимог Закону, МТСБУ зобов`язалося відшкодувати заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 100 000 гривень.

Тому, сума, що не покривається виплатою МТСБУ, підлягає стягненню з винної особи, якою є відповідач ОСОБА_2 .

Відповідно до статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Заключенням автотоварознавчої експертизи про вартість матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобіля марки Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_2 , складеним 24.07.2019 року. фізичною особою - підприємцем СОД ОСОБА_4 , встановлено, що вартість матеріальної шкоди, з врахуванням експлуатаційного зносу, замінних деталей автомобіля Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 207 179,15 грн. Ринкова вартість автомобіля марки Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на час проведення дослідження, без врахування ушкоджень спричинених внаслідок ДТП, становить 297 820 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля марки Volkswagen Golf, номерний знак НОМЕР_2 , на момент проведення дослідження, становить 395 107,82 грн. Проведення відновлювального ремонту автомобіля марки Volkswagen Golf, номерний знак НОМЕР_2 , на даному етапі з економічної точки зору не є доцільним ( а.с.12-19 т.1).

За частинами 1-3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частинами 1-3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно із статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частинами 1-3 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою суду від 12.08.2020 року за клопотанням представника відповідача ОСОБА_5 призначено по справі судову автотоварознавчу експертизу на вирішення якої поставлені такі питання: 1) Яка була ринкова вартість транспортного засобу Volkswagen Golf, номерний знак НОМЕР_2 , на момент ДТП, що сталося 07.06.2019 2) Яка вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Volkswagen Golf, номерний знак НОМЕР_2 , після ДТП, що сталося 07.06.2019 3)Чи можливе та доцільне відновлення транспортного засобу Volkswagen Golf, номерний знак НОМЕР_2 , після ДТП, що сталося 07.06.2019 4) Яка залишкова вартість транспортного засобу Volkswagen Golf, номерний знак НОМЕР_2 , після ДТП, що сталося 07.06.2019р.) Яка вартість заподіяної шкоди або матеріальних збитків, заподіяних власнику транспортного засобу Volkswagen Golf, номерний знак НОМЕР_2 , в результаті ДТП, що сталося 07.06.2019 Проведення експертизи доручено експертам Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз, що знаходиться за адресою: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Поштова (колишня Рози Люксембург), 67. З метою об`єктивного проведення судової автотоварознавчої експертизи зобов`язано позивача - ОСОБА_1 на запит експерта (за його першою вимогою) надати експерту автомобіль Volkswagen Golf, номерний знак НОМЕР_2 для огляду. Експертів попереджено про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України. Витрати по оплаті експертизи покладено на відповідача ОСОБА_2 з подальшим їх розподілом між сторонами відповідно до вимог Цивільного процесуального кодексу України залежно від прийнятого судом рішення по суті спору. Ухвала сторонами не оскаржувалася .

Відповідач не скористався своїм правом щодо проведення та отримання висновку експертизи, яка ним заявлялася.

Згідно до листа від 09.11.2020 року за вих. № 6585-6589 Донецький науково-дослідний інститут судових експертиз повідомив суд про залишення ухвали суду про призначення експертизи без виконання. Зі змісту листа вбачається, що у зв`язку з несплатою вартості експертизи протягом 45 календарних днів, керуючись ст.86 ЦПК України повідомлено про неможливість надання висновку, у зв`язку з чим матеріали цивільної справи були повернуті на адресу Артемівського міськрайонного суду Донецької області (а.с. 207, т.1),

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частиною четвертою, пунктами 3-5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

У частині першій статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Тобто цією нормою процесуального закон законодавець встановив спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі у експертизі, також шляхом несплати вартості експертизи. Згідно абзацу 6 пункту 1.13 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5, у разі невиконання клопотань експерта, зокрема, щодо несплати вартості експертизи матеріали справи повертаються органу, який призначив експертизу, із зазначенням мотивованих причин неможливості її проведення.

З огляду на те, що відповідачем, за клопотанням якого судом першої інстанції було призначено судову автотоварознавчу експертизу з метою встановлення дійсного розміру шкоди, не було сплачено вартість проведення вказаної судової експертизи, а також не було надано інших належних та допустимих доказів на спростування розміру шкоди в сумі 207 179, 15 грн., встановленого висновком автотоварознавчої експертизи від 24.07.2019 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що наданий позивачем висновок є належним доказом у справі.

Доводи апеляційної скарги відповідача про недостовірність вказаного висновку є необґрунтованими та такими, що не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Згідно із частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, суд першої інстанції, призначаючи експертизу, роз`яснив сторонам положення статті 109 ЦПК України про наслідки ухилення від участі в експертизі.

Щодо розміру компенсації моральної шкоди.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що позивачем не доведено факт заподіяння моральної шкоди та визначений судом розмір відшкодування є необґрунтованим оскільки відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31 березня 1995р., № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з ч.1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного страждання. Діюче законодавство не містить визначення способів обчислення її розміру. Зважаючи на це будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Згідно зі статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до роз`яснень пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси.

При оцінці обґрунтованості вимог позивача у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

Разом з тим, з огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Тому, твердження апелянта про те, що позивачем не доведено факту заподіяння морально шкоди є безпідставним.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи встановлення факту винних дій відповідача, характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань позивача, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення на відшкодування моральної шкоди з відповідача на користь позивача 10 000 грн.

Доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення або призвели до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено. Отже, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

На підставі викладеного, керуючись вимогами статті 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: