ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2259/21 Справа № 207/2386/18 Суддя у 1-й інстанції - Юрченко І. М. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Кравченко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 травня 2020 року

по справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення суми річних, інфляційних втрат і моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2018 року до Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення суми річних, інфляційних втрат і моральної шкоди.

Рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 травня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення суми річних, інфляційних втрат і моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнути в ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 10321, 14 грн. - в рахунок інфляційних втрат та 2139, 82грн. - в рахунок 3 % річних.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 4247,35 грн. - в рахунок інфляційних втрат та 1103,52грн. - в рахунок 3 % річних.

В задоволенні решти позовних ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору у сумі 327, 10 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору у сумі 57, 82 грн.

Ухвалою Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 вересня 2020 року заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про внесення виправлень у виконавчі листи по справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення суми річних, інфляційних втрат і моральної шкоди - задоволено.

Виправлено описки, допущені у виконавчих листах виданих 19.08.2020 року та 03.09.2020року по цивільній справі № 207/2386/18 (2/207/423/20) за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення суми річних, інфляційних втрат і моральної шкоди, зазначивши, дату народження та реєстраційний номер облікової картки платника податків боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , та місцезнаходження/місце проживання боржника ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , за адресами: 1) АДРЕСА_1 ; 2) АДРЕСА_2 ; 3) АДРЕСА_3 .

Ухвалою Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 грудня 2020 року заяву заступника начальника Південного відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Астапової Ольги про роз`яснення рішення суду - задоволено.

Роз`яснено рішення Баглійського районного суду м Дніпродзержинська від 25 травня 2020 року по цивільній справі № 207/2386/18 по справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення суми річних, інфляційних втрат і моральної шкоди, таким чином, що суд вирішив стягнути не з кожного, а в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 4247,35 грн. - в рахунок інфляційних втрат та 1103,52грн. - в рахунок 3 % річних, на загальну суму 5350,87 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 травня 2020 року та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У відзивах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 травня 2020 року просять відмовити ОСОБА_1 у задоволенні апеляційної скарги на рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 травня 2020 року та рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 травня 2020 року залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до рішення Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська від 12.10.2011 року по справі № 2-п-3/11 було встановлено, що 15 листопада 2007 року з вини ОСОБА_1 та ОСОБА_5 була залита квартира АДРЕСА_4 , яка належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Залиття виникло у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 самовільно подали теплоносій без дозволу КП "Дніпродзержинськтепломережа".

Зазначеним рішенням суду було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відшкодування в рахунок матеріальної шкоди 13286 гривень, відшкодування моральної шкоди 3500 гривень, судові витрати 530 гривень (а.с.9-10 т.1).

На виконання рішення Баглійським районним судом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області 16.11.2011 року, було видано виконавчі листи №2-п-3/2011 про примусове виконання вказаного вище рішення (а.с.100 т.1).

25 листопада 2011 року державним виконавцем Баглійського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Боровіковою Ю.В. було відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська від 12.10.2011 року № 2-п-3/11, та надано строк для добровільного виконання рішення суду - до 02.12.2011 року включно (а.с.11 т.1).

Як вбачається з матеріалів справи, доказів сплати будь-яких сум на виконання рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська ОСОБА_1 не надано.

Також судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_6 перераховано на користь позивачів в рахунок виконання вищезазначеного рішення суду кошти на загальну суму 3179,80грн. (а.с.29,30 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 померла (а.с.90 т.1).

За життя ОСОБА_6 усе належне їй майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, усі майнові права та обов`язки, які належать їй на час посвідчення заповіту, а також все те, що їй буде належати на день смерті, і на що вона за законом буде мати право, заповідала ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 92 т.1).

10 липня 2014 року ОСОБА_4 звернулась до Приватного нотаріуса Дніпродзержинського міського нотаріального округу Прожуган М.А. з заявою про прийняття спадщини після померлої матері ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.89 т.1).

22 липня 2014 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали заяви до завідуючої сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори виконуючої обов`язки завідуючої другої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Черновської Л.Г. про заборону видавати ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_5 (а.с.99, 104 т.1) у зв`язку з наявністю заборгованості перед ними спадкодавця ОСОБА_6 .

Вищезазначені заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 завідуючою сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори виконуючої обов`язки завідуючої другої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Черновською Л.Г. були направлені приватному нотаріусу Дніпродзержинського міського нотаріального округу Прожуган М.А. за місцем заведення спадкової справи (а.с.98 т.1).

04 серпня 2014 року приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Прожуган М.А. було направлено на адресу ОСОБА_4 листа за №445/02-14, в якому її було повідомлено про обов`язок ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 , сплатити борг на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у розмірі 14186грн.22коп. та про претензії до неї ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які виникли на підставі рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська від 12.10.2011 року по справ №2-п-3/11 (а.с.109 т.1).

Також у судовому засіданні було встановлено, що в лютому 2018 року ОСОБА_4 на виконання рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська від 12.10.2011 року по справі №2-п-3/11 було перераховано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суму в розмірі 5336грн.00коп. (а.с.117 т.1).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, у частині п`ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Таким чином за період прострочення виконання рішення суду стягувач на підставі ст. 625 ЦК України має право стягнути з боржника 3% річних та інфляційні витрати, проте не моральну шкоду (правова позиція ВСУ від 30 березня 2016 р. у справі № 6-2168цс15).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 3 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

З огляду на принцип змагальності цивільного процесу, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.

Отже, ОСОБА_4 прийняла у спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_5 , а позивачі в свою чергу звернулись до відповідача про стягнення грошових коштів у строки та порядку встановлені законом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки позивачі вчасно пред`явили свої вимоги до ОСОБА_4 та остання фактично визнала ці вимоги сплативши у лютому 2018 року борг у певній частині, а саме в розмірі 5336,00грн., тому з 09.03.2014 року, тобто після смерті спадкодавця ОСОБА_6 , у спадкоємця ОСОБА_4 виник обов`язок сплати інфляційних втрат та 3% річних, відповідно до ст.625 ЦК України.

Разом з тим, позовні вимоги до позивача ОСОБА_4 були пред`явлені 19.08.2019 року, а тому вони обмежуються останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Розрахунок наведений судом першої інстанції стосовно інфляційних втрат в розмірі 10321,14 грн. та 3 % річних в розмірі 2139,82грн., оскільки він є вірний та проведений з дотриманням вимог чинного законодавства.

А тому, є вірним висновок суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_1 суми інфляційних втрат в розмірі 10321, 14грн. та 3 % річних в розмірі 2139, 82грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь позивачів підлягає стягненню в солідарному порядку сума інфляційних втрат в розмірі 4247, 35грн. та 3 % річних в розмірі 1103, 52грн.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції невірно проведені розрахунки щодо нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму заборгованості, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки судом першої інстанції при здійсненні розрахунку використано правильні формули для нарахування суми 3% річних та інфляційних нарахувань за весь період прострочення, обставин, які свідчать про наявні арифметичних помилок у розрахунку не встановлено.

Апелянтом розрахунок щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат не спростовано, контрозрахунку до суду не надано.

Доводи апеляційної скарги щодо невірного визначення суми боргу не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 травня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова