Справа №359/1045/21
Провадження №2-о/359/48//2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 лютого 2021 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

за участю секретаря судового засідання Коробова О.П.,

за участю заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Бориспільський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту смерті осіб,

встановив:

І. Зміст поданої заяви.

1. В лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаною заявою та посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 її матір ОСОБА_2 та ОСОБА_3 померли в м. Ірміно Луганської області. Цей населений пункт перебуває на окупованій території, в межах якої органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Ця обставина перешкоджає проведенню державної реєстрації смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Тому ОСОБА_1 просить суд встановити факт, що її матір ОСОБА_2 та ОСОБА_3 померли ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ірміно Луганської області.

ІІ. Ставлення учасників цивільного процесу до поданої заяви.

2. У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримує заяву та наполягає на її задоволенні.

3. Представник Бориспільського МРВ ДРАЦС ЦМУ МЮ (м. Київ) не з`явився у судове засідання. Він належним чином повідомлявся про час та місце розгляду цивільної справи.

ІІІ. Норми процесуального права та стала судова практика, якими керується суд при розгляді заяви.

4. Відповідно до абз.2 ч.1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

5. Під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини, а також Молдови та Росії. В цих справах Європейський суд з прав людини, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх договірних сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої договірної сторони.

6. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою невизнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає у тому, що не можуть визнаватись недійсними всі без виключення документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей та шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоду особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, які проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами тощо), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку, передбаченому ст.317 ЦПК України.

7. Згідно з п.3 ч.5 ст.12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам цивільного процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій.

ІV. Мотиви, якими керується суд при розгляді заяви.

8. ОСОБА_2 була матір`ю ОСОБА_1 . Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 8 липня 1988 року (а.с.5) та копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 5 серпня 2015 року (а.с.6). Ця обставина свідчить про те, що ОСОБА_1 має право звертатись до суду з заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_2 на окупованій території України.

9. Зі змісту довідки про причину смерті від 27 січня 2021 року (а.с.15), лікарського свідоцтва про смерть №80 від 27 січня 2021 року (а.с.11-12), а також свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 28 січня 2021 року (а.с.9) вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла в м. Ірміно Луганської області. Вказаний населений пункт перебуває на окупованій території, в межах якої органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

10. 5 лютого 2021 року начальник Бориспільського МРВ ДРАЦС ЦМУ МЮ (м. Київ) Прохорова В. винесла відмову у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_2 (а.с.20).

11. З огляду на це суд вважає, що з метою забезпечення юридичної визначеності, а також сприяння заявнику у здійсненні ним спадкових та соціальних прав належить встановити факт, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ірміно Луганської області.

12. Однак ОСОБА_1 не подала жодного доказу на підтвердження того, що вона є родичем ОСОБА_3 .

13. У судовому засіданні головуючий роз`яснював заявнику право подати докази на підтвердження того, що він є родичем ОСОБА_3 . Однак ОСОБА_1 відмовилась від вжиття цього процесуального заходу.

14. Аналіз цих обставин свідчить про те, що ОСОБА_1 не довела того, що вона є родичем ОСОБА_3 , та має право на подачу заяви про встановлення факту смерті цієї особи.

15. З огляду на це суд вважає, що підстави для задоволення поданої нею заяви в цій частині відсутні.

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.258, ст.ст.259, 263-265 та 268 ЦПК України, суд

вирішив:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Бориспільський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту смерті осіб задовольнити частково.

Встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 57 років в м. Ірміно Луганської області.

У задоволенні заяви в частині вимоги про встановлення факту смерті іншої особи відмовити.

Рішення суду допустити до негайного виконання.

Повний текст рішення суду складений 19 лютого 2021 року.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду Є.О. Борець