Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" серпня 2021 р. Іллічівський районний суд м.Маріуполя Донецької області під головуванням судді Мушкета О.О., за участю секретаря судового засідання Прилепи Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Борисевич Таїсія Степанівна про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Маріупольської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Борисевич Т.С. про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, в якому просять визначити йому додатковий строк для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на пропуск строку з поважних причин.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, подали до суду заяву про можливість слухання справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник відповідача Маріупольської міської ради до суду не з`явився, подав до суду письмове клопотання, згідно якого просив суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що підстави пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини, на які в своїй позовній заяві посилається позивач не є поважними.

Приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Борисевич Т.С. в судове засідання на розгляд справи не з?явилась, подала суду письмову заяву в якій просила справу слухати у її відсутності. При прийнятті рішення по справі покладається на розсуд суду.

У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи та проведенням розгляду справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося.

Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач по справі ОСОБА_1 являється сином ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 06 вересня 1974 року Іллічівським відділом ЗАГС м. Жданів, Донецької області.

Згідно довідок про реєстрацію місця проживання особи №17-120-0084 від 17.04.2018 року та № 18-13.01-0445 від 13.03.2021 року, виданих департаментом адміністративних послуг Маріупольської міської ради, позивач по справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 04.03.2003 року по теперішній час зареєстрований за адресою - АДРЕСА_1 .

Як вбачається з Акту № 186 від 25.03.2021 року про фактичне проживання, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивача - ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_2 та витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 50079576 від 29.11.2017 року..

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на належне йому на підставі Акту від 10.10.1972 року та Довідки № 06/72 від 19.05.1977 року майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 .

Разом з тим, як вбачається з письмових роз`яснень приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Борисевич Т.С., що строк для прийняття спадщини позивачем пропущений, рекомендовано звернутись до суду для встановлення фактів, які мають юридичне значення.

Стосовно вимог про визнання пропуску строку для прийняття спадщини з поважної причини та його поновлення суд виходить з наступного.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

З огляду на вказані фундаментальні права і гарантії, серед яких основоположним є право приватної власності, які гарантуються кожній особі як основним законом України так і міжнародним нормативним актом, суд зобов`язаний належним чином перевіряти докази, що надані позивачем в обґрунтування його права власності, та сприяти захисту такого права.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.ст.1220, 1222, 1270 ЦК України).

Відповідно до ст.1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування`судам роз`яснено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини 3статті 1272 Цивільного кодексу України. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Обов`язок доведення поважності причин пропуску встановленого законодавством строку для подання заяви про прийняття спадщини лежить на позивачу, оскільки відповідно до статей12,81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, які мають значення для справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Представник позивача в своїх письмових поясненнях зазначає, що дійсно ОСОБА_1 не звернувся до нотаріальної контори у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини, оскільки в період з 12.12.2012 року по 17.04.2013 року знаходився на стаціонарному лікуванні, а з 18.04.2013 року по 28.08.2013 року на амбулаторному лікуванні у диспансерному відділенні «Обласний клінічний протитуберкульозний диспансер» з діагнозом туберкульоз ЗЗТВ у вигляді інтенсивних вогнищ обох легень, ущільнених ВГЛВ, що стверджується Повідомленням медичного директора ВСП КНП «ОКПД» № 01-12/224 від 16.07.2021 року.

Крім цього, вказує, що оскільки ОСОБА_1 з 2003 року був зареєстрований та фактично проживав у вказаному житловому будинку, а відтак вважав що є таким, що фактично прийняв спадщину.

Отже, суд, оцінюючи причини неприйняття спадщини позивачем у встановлений законом строк, повинен врахувати також й принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Враховуючи наведені норми, суд повинен враховувати принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому, з урахуванням встановлених обставин по справі, поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини є доведеною та обґрунтованою, внаслідок чого позов підлягає задоволенню та наданню позивачу додаткового строку в три місяці.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 12, 81, 89, 234, 256, 263-265 ЦПК України, ст.ст.392, 1220, 1222, 1269, 1270, 1272 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Борисевич Таїсія Степанівна про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини - задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 додатковий строк в три місяці з дня набрання рішенням законної сили для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті його батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Початок перебігу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини рахувати з дня набрання рішенням законної сили.

На рішення може бути подана апеляція до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О. О. Мушкет