ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1161/21 Справа № 186/527/20 Суддя у 1-й інстанції - Янжула С. А. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Нечепуренко А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , який діє від свого імені та від імені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку та визнання права власності за заповітом на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , який діє від свого імені та від імені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку та визнання права власності за заповітом на спадкове майно.

В обґрунтування позовних вимог, які уточнювалися в ході судового розгляду справи, ОСОБА_1 , посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_5 . За життя він залишив заповіт, згідно якого все майно, що належало йому на момент смерті, було заповідано в рівних частках їй - ОСОБА_6 та його онуці, її доньці - ОСОБА_7 . До складу спадкового майна, крім іншого, входив житловий будинок АДРЕСА_1 та приватизована земельна ділянка для обслуговування житлового будинку. В цьому будинку вона виросла, ходила до школи. 31 серпня 1974 року вона - ОСОБА_8 , уклала шлюб зі ОСОБА_9 і змінила прізвище із ОСОБА_10 на ОСОБА_11 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Перед смертю батько потребував постійного догляду, тяжко хворів, а тому вона проживала разом із ним. Донька ОСОБА_12 мала маленького сина ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доглядала за ним, була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_2 . За декілька місяців до смерті батька вона, на його прохання та за його кошти, займалася вирішенням питання газифікації житлового будинку АДРЕСА_1 . Газифікацію будинку було нею продовжено та виконано вже після смерті батька у червні 2003 року. У встановлений законодавством строк вона звернулася до Першотравенської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про прийняття спадщини. Нотаріус роз`яснила, що оскільки вона фактично вступила у володіння спадковим майном, то із заявою про прийняття спадщини їй звертатися не потрібно, а через півроку слід звертатися за отриманням свідоцтва про право на спадщину. Документально даний факт вона не оформлювала через відсутність грошових коштів. Її донька - ОСОБА_14 із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталася і у володіння спадковим майном після смерті батька позивача - ОСОБА_5 , не вступала. Спадкову справу після смерті ОСОБА_5 було заведено у 2012 році. У спірному житловому будинку донька позивача - ОСОБА_12 , стала проживати після одруження, а саме: з 18 червня 2005 року із другим чоловіком - ОСОБА_2 (майже через три роки після смерті батька), разом із чоловіком та сином - ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який 23 липня 2014 року змінив прізвище із ОСОБА_16 на ОСОБА_17 . ІНФОРМАЦІЯ_4 від шлюбу із ОСОБА_2 народила сина ОСОБА_3 . За оформленням спадкових прав на житловий будинок АДРЕСА_1 та приватизовану земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та отримання свідоцтва на спадщину вона, разом із донькою, звернулася у 2012 році до державного нотаріуса Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Тимченко О.М. Оскільки державний нотаріус Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Тимченко О.М. до м.Першотравенськ із м.Павлоград для виконання своїх обов`язків приїздила лише у відповідні дні та часи, то вони домовилися із нотаріусом, що оформленням її спадкових прав буде займатися її донька ОСОБА_12 , яка після одруження 18 червня 2005 року змінила прізвище із ОСОБА_16 на ОСОБА_17 . Нотаріус дала їй на підпис заяву, якою вона надала право на оформлення своїх спадкових прав після смерті батька ОСОБА_5 своїй доньці - ОСОБА_18 ІНФОРМАЦІЯ_5 померла її донька ОСОБА_18 . Після смерті доньки поивач прийшла за адресою: АДРЕСА_1 , провідати онуків, але її колишній зять - ОСОБА_2 не пустив її до будинку, повідомивши, що вона не зареєстрована в даному будинку та не являється його власником. Вона заперечувала, пояснювала, що являється власником даного будинку у порядку спадкування за заповітом, але зять не впустив її до будинку, сказав, що вона не зареєстрована в даному будинку і жодних прав знаходиться у будинку не має. Оскільки усі документи на будинок знаходилися у колишнього зятя, позивач звернулася до державного нотаріуса Першої Павлоградської нотаріальної контори Дніпропетровської області Тимченко О.М., яка повідомила, що позивач у 2012 році відмовилася від спадщини на користь своєї доньки - ОСОБА_18 . Як доказ, на її прохання, надала копію заяви, де вказано, що претензій того, щоб Свідоцтво про право на спадщину за заповітом було видане на ім`я ОСОБА_18 , вона не має. Позивач вважала, що цією заявою надає згоду на отримання її донькою право на отримання нею своєї 1/2 частки спадкового майна, оскільки у встановлений законодавством час її донька ОСОБА_12 із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталася і у володіння спадковим майном після смерті батька позивача - ОСОБА_5 , не вступала. Крім того, нотаріус надала копію Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказаний житловий будинок та земельну ділянку, копію Свідоцтва про право спадщину за заповітом на грошові вклади на ім`я ОСОБА_18 . Позивач вважає, що такими діями нотаріуса були порушені її права на спадкове майно. У шестимісячний строк після смерті її батька спадкова справа не заводилася, а отже її донька - ОСОБА_19 до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталася, фактично в управління або володіння спадковим майном не вступала. Документальним доказом того, що вона фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, крім проживання у спадковому будинку, та того факту, що займалася похованням батька, є оригінал Виписки із рішення №427 від 25 вересня 1996 року Першотравенської міської Ради народних депутатів про виділення земельної ділянки ОСОБА_5 під будівництво гаражу. Цю земельну ділянку вона після смерті батька обміняла на іншу ділянку із зведеним фундаментом гаражу, за який сплатила власні кошти. Після одруження 18 червня 2005 року з ОСОБА_2 донька ОСОБА_12 збудувала на цьому фундаменті гараж. Також, ОСОБА_1 зазначає, що заява була підписана нею 14 лютого 2012 року, майже через 10 років після відкриття спадщини, тобто після спливу шестимісячного строку для її прийняття, що суперечить як статті 553 ЦК УРСР 1963 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин, так і статті 1273 ЦК України, чинного на момент написання заяви, а тому являється недійсною. Визнаючи за її донькою - ОСОБА_18 право на спадщину нотаріус помилково застосувала норми 1268 ЦК України 2004 року, який не діяв на час відкриття спадщини після смерті її батька - ОСОБА_5 , вказавши зокрема у Свідоцтві про право спадщину за заповітом на грошові вклади ІНФОРМАЦІЯ_6 - сумісна прописка та проживання. Донька зареєструвалася у житловому будинку АДРЕСА_1 після шестимісячного строку після смерті її батька. На момент смерті батька її донька була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_2 . З 15 липня 1998 року по 18 серпня 2003 року її донька - ОСОБА_14 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1 та Свідоцтво про право спадщину за заповітом на приватизовану земельну ділянку для обслуговування житлового будинку є недійсними, оскільки видані особі, яка не мала права на спадкування у зв`язку з тим, що пропустила строк на подання заяви про прийняття спадщини та фактично в управління або володіння спадковим майном не вступала. На підставі викладеного ОСОБА_1 просила суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1 , визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом на приватизовану земельну ділянку, розташовану на території АДРЕСА_1 , загальною площею, 0,0936га для обслуговування житлового будинку, визнати за нею право власності на житловий вказаний житловий будинок в порядку спадкування за заповітом після смерті батька - ОСОБА_5 .

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2020 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , який діє від свого імені та від імені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку та визнання права власності за заповітом на спадкове майно.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду від 10 вересня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, про задоволення її позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення у справі, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Правовідносини регулюються нормами ЦК УРСР, на час відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1 (дата смерті спадкодавця ОСОБА_5 ), з урахуванням того, що в період чинності ЦК УРСР, його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини).

Норми п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 ЦК УРСР.

Згідно ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно ст.525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Статтею 534 ЦК УРСР передбачено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений.

Згідно ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Статтею 549 ЦК УРСР передбачено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно ст.553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається.

Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Згідно ст.561 ЦК УРСР свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає.

Таким чином, ст.549 ЦК УРСР встановлює строк на прийняття спадщини, згідно з якою дії на прийняття спадщини повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року №18/5, яка діяла на час відкриття спадщини, визначено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

З матеріалів справи вбачається, батьком позивача ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є ОСОБА_5 (а.с.26).

31 серпня 1974 року позивач ОСОБА_20 уклала шлюб та змінила прізвище на ОСОБА_11 (а.с.26).

Від вказаного шлюбу має доньку ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с.28).

28 лютого 1998 року донька позивача ОСОБА_21 зареєструвала шлюб та прізвище змінила на ОСОБА_16 (а.с.30).

Від даного шлюбу народився син ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.22)

07 червня 2000 року шлюб між ОСОБА_22 та ОСОБА_14 було розірвано (а.с.30).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача у справі ОСОБА_1 - ОСОБА_5 (а.с.32).

За життя, ОСОБА_5 залишив заповіт від 30 жовтня 2002 року, яким все своє майно, що буде належати на день його смерті, де б воно не знаходилося і з чого не складалося, в тому числі, жилий будинок з господарчими будівлями на приватизованій земельній ділянці в АДРЕСА_1 , грошові внески, а також все те, на що він за законом буде мати право, він заповів в рівних частках ОСОБА_1 (своїй доньці) та ОСОБА_14 ( онуці - доньці ОСОБА_1 ) (а.с.38, 93).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на належні ОСОБА_5 : приватизовану земельну ділянку, розташовану на території АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0936 га, яку передано для обслуговування житлового будинку, яка належала померлому на підставі Державного акту на право власності на землю серії ДП, виданого 06 жовтня 1997 року виконкомом Першотравенської міської ради народних депутатів Дніпропетровської області на підставі рішення №430 від 24 вересня 1997 року; житловий будинок АДРЕСА_1 , який належав померлому на підставі договору про право забудови, посвідченого 07 липня 1961 року Петропавлівською державною нотконторою в КП Павлоградське міжміське Бюро технічної інвентаризації від 27 грудня 2011 року; грошових вкладів з належними до них відсотками, які належали померлому на підставі ощадних книжок, що підтверджується повідомленням з банку №31 від 20 січня 2012 року.

18 червня 2005 року ОСОБА_14 уклала шлюб із ОСОБА_2 та змінила прізвище на ОСОБА_17 (а.с.31).

Від даного шлюбу народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (а.с.24).

23 липня 2014 року ОСОБА_15 змінив прізвище із ОСОБА_16 на ОСОБА_17 (а.с.23).

Втановлено, що спадкоємцями за заповітом щодо майна померлого ОСОБА_5 , в рівних частках, є ОСОБА_1 та ОСОБА_19 .

На момент смерті ОСОБА_5 та протягом шести місяців з дня смерті останнього, ОСОБА_1 і ОСОБА_23 були зареєстровані по АДРЕСА_2 (а.с.19, 40).

ОСОБА_7 було знята з реєстраційного обліку за вказаною адресою 18 серпня 2003 року та зареєстрована в будинку, що належав померлому діду ОСОБА_5 - АДРЕСА_1 (а.с.110).

ІНФОРМАЦІЯ_5 донька позивача - ОСОБА_18 померла (а.с.29).

Згідно акту підтвердження фактичного місця проживання особи на території м.Першотравенська Дніпропетровської області від 20 травня 2020 року, відповідач ОСОБА_2 дійсно фактично проживає по АДРЕСА_1 з 2002 року по теперішній час. З 2002 року по 18 червня 2005 року (дата реєстрації шлюбу) ОСОБА_2 та ОСОБА_23 проживали за вказаною адресою однією родиною без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство. На день смерті ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_5 за вказаною адресою постійно проживали: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Позивач ОСОБА_6 за вказаною адресою не проживає з 1985 року (а.с.84).

Вказаним актом підтверджується факт того, що ОСОБА_24 , як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину після смерті спадкодавця ОСОБА_5 , шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки з 2002 року фактично проживала в будинку АДРЕСА_1 , а з 18 серпня 2003 року зареєструвалася за вказаною адресою.

Із спадкової справи, заведеної державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області після Шуганова П.М., померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що 14 лютого 2012 року ОСОБА_1 подала заяву державному нотаріусу, в якій вказала, що вона, як спадкоємець за заповітом, повідомляє про те, що у володіння спадковим майном не вступала, до суду з визначенням додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини звертатися не буде, і претензій того, щоб свідоцтво про право на спадщину за заповітом було видане на ім`я ОСОБА_18 , не має (а.с.94).

14 лютого 2012 року спадкоємець ОСОБА_18 отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідчене державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори, в.о. Першотравенської держнотконтори, на підставі заповіту ОСОБА_5 , на вказану земельну ділянку, житловий будинок та грошові вклади (а.с.96, 97).

Підставою видачі ОСОБА_18 свідоцтв про право на спадщину за заповітом є, як вказано у даних свідоцтвах, факт прийняття нею спадщини - постійне сумісне проживання спадкоємця разом із померлим спадкодавцем, що, згідно Інструкції Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка була чинною на момент смерті спадкодавця, є фактом прийняття спадщини.

ОСОБА_18 , отримавши свідоцтва про право на спадщину за заповітом, 15 березня 2012 року, оформила право власності на будинок АДРЕСА_1 на своє ім`я та стала його власником в розмірі 1/1 частки, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав №33488736 від 15 березня 2012 року (а.с.36).

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_18 - донька позивача ОСОБА_1 померла (а.с.29).

Із спадкової справи, заведеної приватним нотаріусом Першотравенського міського нотаріального округу Баден А.Є. після ОСОБА_18 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 вбачається, що із заявою про прийняття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_10 звернулася мати померлої - ОСОБА_1 .

Звернувшись до суду 24 квітня 2020 року із вказаними позовними вимогами, ОСОБА_1 просила суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1 , визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом на приватизовану земельну ділянку, розташовану на території АДРЕСА_1 , загальною площею, 0,0936га для обслуговування житлового будинку, які були видані ОСОБА_18 14 лютого 2012 року, визнати за нею право власності на вказаний житловий будинок в порядку спадкування за заповітом після смерті батька - ОСОБА_5 .

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, ОСОБА_18 за життя фактично прийняла спадщину за заповітом після смерті свого діда - ОСОБА_5 шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки було встановлено, що вона з 2002 року проживала по АДРЕСА_1 .

14 лютого 2012 року ОСОБА_1 надала нотаріусу заяву, в якій зазначила, що у володіння спадковим майном не вступала та не заперечує, щоб свідоцтво про право на спадщину отримала її донька - ОСОБА_18 ..

Отже, позивач ОСОБА_1 підтвердила, що про правові наслідки неприйняття спадщини після смерті ОСОБА_5 вона обізнана, правові наслідки подання цієї заяви їй відомі та зрозумілі.

За таких обставин суд дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 , а не її донька ОСОБА_18 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5 , шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном є необґрунтованими та не підтверджуються належними доказами у справі.

Посилання в апеляційній скарзі на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги стосовно незаконності та необґрунтованості рішення суду є необгрунтованими.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2020 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова