Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №439/1523/20

Провадження № 2/439/67/21

13 липня 2021 року м. Броди

Бродівський районний суд Львівської області

в складі:

головуючого - судді Петейчука Б.М.,

з участю секретаря

судового засідання Ковальчук Н.І.,

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист гідності та честі, та відшкодування моральної шкоди, ухвалив таке рішення.

Позивачка ОСОБА_1 звернулася із позовною заявою до відповідачки ОСОБА_2 , у якій просить суд зобов`язати відповідачку спростувати поширені нею неправдиві відомості, що ганьблять честь і гідність неповнолітнього сина позивачки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом подачі письмового оголошення (вибачення) в ТОВ газета «Голос Відродження». Також просить суд стягнути із ОСОБА_2 у свою користь в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 20 000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

Стислий виклад позиції позивача.

Позивачка зазначає, що її неповнолітній син - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Водночас у цьому ж населеному пункті проживає ОСОБА_2 .

Позивачка зауважує, що починаючи з середини 2019 року відповідачка постійно звертається із скаргами в поліцію щодо вчинення ряду кримінальних правопорушень її неповнолітнім сином. Окрім цього, відповідачка постійно розповсюджує неправдиву інформацію відносно сина позивачки, а саме: про вчинення останнім тяжких кримінальних злочинів - зґвалтування групою осіб ОСОБА_4 та створення злочинної організації. Також розповсюджує інформацію відносно вчинення сином позивачки інших кримінальних правопорушень, зокрема крадіжки дров.

Позивачка зазначає, що така інформація є неправдивою, проте через дії позивачки набула в селищі розголосу і негативно випиває на навчання та загальний розвиток сина позивачки, що є неприпустимо.

Позивачка стверджує, що внаслідок дій відповідачки її син та вона постійно викликається до органу досудового розслідування із метою надання пояснень на повідомлення відповідачки про вчинення кримінальних правопорушень. Такі виклики негативно впливають на загальний розвиток сина позивачки, проте жодного разу факти наведені в заявах відповідачки не знайшли свого підтвердження.

Позивачка мотивує, що після постійного розповсюдження неправдивої інформації в відповідачкою відносно неповнолітнього сина позивачки, останній постійно знаходиться в нервовому напруженні, душевно страждає і це негативно впливає на його навчання і відносини у школі з однокласниками та вчителя , а також на відносини зі своїми друзями і односельчанами.

Відтак позивачка вважає, що поширення ОСОБА_2 відносно її сина відомостей, які не відповідають дійсності ганьблять його честь та гідність.

Стислий виклад позиції відповідача.

Відповідачка позовні вимоги не визнала. Вказала, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які є бабою та дідом ОСОБА_3 провокують сварки.

Відповідачка акцентує, що є інвалідом II групи та хворіє гіпертонічною хворобою II ступеню, має катаракту обох очей, однак змушена доглядати за своєю сестрою, яка має вади слуху та є інвалідом III групи з дитинства, що за існуючих обставин є досить є непростим завданням.

Відповідачка звертає увагу, що вона постійно звертається за допомогою до місцевих органів влади та самоврядування, а також до небайдужих людей, сусідів та правоохоронних органів, оскільки група підлітків постійно знущається із її хворої сестри ОСОБА_4 та завдають матеріальної шкоди майну останньої.

Відповідачка стверджує, що ОСОБА_3 , якого вона знає як ОСОБА_7 , є одним із учасників групи, які здійснюють глум над її сестрою.

ОСОБА_8 сказала їй, що ОСОБА_9 побив її та згвалтував. Таку інформацію вона їй повідомила за допомогою записки. Також, вона особисто бачила, як ОСОБА_9 кидав камінь у вікно. Через такі постійні цькування її сестри підлітками, вона боїться, що ОСОБА_10 може накласти на себе руки.

Відповідачка вважає, що нею не поширювалась інформація, яка порушувала би порушувала особисті немайнові права неповнолітнього ОСОБА_3 , а є лише фактами, які на її думку є особистим переконанням.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

06.11.2020 року - відкрито провадження у справі.

Відповідачці було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів подати відзив на позовну заяву.

Відповідачка подала відзив, у якому проти позовних вимог заперечила у повному обсязі. Вважає вимоги позивачки безпідставними, оскільки відповідачка не вчиняла жодних дій, які принижують честь та гідність неповнолітнього сина позивачки.

Позивачка та її представник - адвокат Микитюк С.М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просять суд їх задовольнити. Позивачка пояснила, що розповсюджуючи по селу недостовірну інформацію, яка є негативною, про її сина ОСОБА_3 , ОСОБА_11 заподіяла її синові душевних страждань. ОСОБА_9 є чотирнадцятирічним підлітком, а тому розповсюдження про нього інформації, що він, нібито, зґвалтував стару жінку, негативно позначається на психічному здоров`ї молодої людини та його духовному розвитку.

Представник відповідачки - адвокат Секретар О.Л. у судовому засіданні проти позовних вимог заперечила. Пояснила, що покази свідків та докази у справі не підтверджують жодним чином поширення невизначеному колу осіб інформації щодо вчинення сином позивачки кримінальних правопорушень. Вважає, що відомості, які були поширені відповідачкою насправді відповідають дійсності, проте працівниками поліції було поверхнево проведено розслідування. Тому просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланнями на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Відповідно до ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Аналіз зазначеного національного законодавства та ст.10 Конвенції і практики її застосування свідчить про те, що межі свободи вираження думок залежить від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені.

За змістом приписів ст. 91 ЦК України право на спростування недостовірної інформації, передбачене ст. 277 ЦК України, належить не лише фізичним, але й юридичним особам у передбачених законом випадках, у тому числі як спосіб судового захисту проти поширення інформації, що шкодить діловій репутації господарюючого суб`єкта (підприємця).

Таким чином, юридична особа, так само як і фізична особа, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України та право на недоторканість ділової репутації відповідно до ч. 1 ст. 299 ЦК України.

Відповідно до ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації щодо особи, яка померла, належить членам її сім`ї, близьким родичам та іншим заінтересованим особам. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування. Якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Якщо відповідь та спростування у тому ж засобі масової інформації є неможливими у зв`язку з його припиненням, така відповідь та спростування мають бути оприлюднені в іншому засобі масової інформації, за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок повідомлення викривачем інформації про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції" через зовнішні канали повідомлення в порядку, передбаченому Законом України "Про запобігання корупції", має право на відповідь. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

За правилами ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про інформацію" під інформацією слід розуміти документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі.

Відповідно до ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

За змістом ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про інформацію" (від 02.10.1992 №2657-12) оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України "Про інформацію" ( від 02.10.1992 №2657-12) якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

На підтвердження обставин, що зазначені у позовній заяві, позивачка заявила про виклик та допит свідків, які зможуть підтвердити факт розповсюдження відповідачкою недостовірних відомостей про її сина.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є її односільчанами. ОСОБА_2 скандальна особа, в кінці серпня 2020 року вона приходила у сільський магазин у смт. Підкамінь і нодноразово говорила, що на її сестру ОСОБА_10 тиснуть, з неї знущаються, б`ють, гвалтують, крадуть у неї дрова і казала, що це робить ОСОБА_9 . Однак, коли свідок зустріла у магазині ОСОБА_13 - сестру ОСОБА_2 , та їй повідомила за допомогою записки (оскільки вона німа і розмовляти не може), що вона впала з ліжка і її ніхто не бив. Наступного разу, коли свідок побачила ОСОБА_2 у магазині, то сказала їй, що це, що вона їй повідомила про ОСОБА_3 , є неправдою. Однак ОСОБА_2 настоювала і стверджувала, що ОСОБА_14 крав дрова, бив та ґвалтував її сестру. В кінці грудня 2020 року ОСОБА_2 припинила приходити у магазин.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_15 суду пояснила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є її односільчанами. Влітку 2020 року вона була особисто присутня при тому, як на вулицю до сусідки на ім`я ОСОБА_16 приїхала ОСОБА_2 і голосно сказала, щоб та була обережною, бо ОСОБА_9 створює групу і краде дрова, а також, що ОСОБА_14 побив і зґвалтував її сестру ОСОБА_10 . Це було сказано ствердно і умисно дуже голосно, так, щоб усі присутні на вулиці це почули. Пізніше свідок розмовляла із ОСОБА_10 мовою жестів, яку вона знає, і питала чи її хтось бив, однак вона сказала, що впала з ліжка і її ніхто не бив. Пізніше свідок чула ще раз такі висловлювання ОСОБА_2 , у яких вона стверджувала, що саме ОСОБА_9 побив і зґвалтував її сестру ОСОБА_10 .

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_17 суду пояснила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є її односільчанами. До неї у магазин, де вона працює касиром, приходить іноді за продуктами ОСОБА_18 , яка є німою і спілкується за допомогою письмових записок. Влітку 2020 року ОСОБА_10 писала їй записку, що вона вночі прокинулася, злякалася і впала з ліжка. А також писала, що діти з неї знущаються. ОСОБА_19 та ОСОБА_10 є сестрами. Але не спілкуються. ОСОБА_10 уникає спілкування із сестрою. Свідок не чула, щоб ОСОБА_2 звинувачувала ОСОБА_3 у чомусь. Зі слів ОСОБА_20 їй було відомо, що ОСОБА_1 хотіла звертатися до суду до ОСОБА_2 , оскільки остання стверджувала, що син ОСОБА_21 зґвалтував сестру ОСОБА_22 .

Таким чином, на основі показань позивачки, які підтверджуються показаннями свідків, судом було встановлено, що ОСОБА_2 в серпні 2020 року поширила в усній формі невизначеному колу осіб інформацію щодо неповнолітнього ОСОБА_3 , у якій фактично стверджувала, що останній побив та зґвалтував її сестру ОСОБА_13 , а також побив вікна у її домі та викрав дрова.

Інформація ОСОБА_23 про ОСОБА_3 була поширена у формі фактичних тверджень. Вказане стверджується показаннями свідків, а також поясненнями самої ОСОБА_23 , яка у судовому засіданні категорично стверджувала, що ОСОБА_9 цькував її сестру, побив її, викрав у неї дрова та побив вікна у її будинку.

Підстав вважати, що така інформація була оціночним судженням ОСОБА_23 у суду немає.

Така поширена інформація, а саме те, що ОСОБА_9 зґвалтував ОСОБА_13 , побив її, викрав у неї дрова та побив вікна у її будинку є недостовірною, оскільки жодних доказів на її підтвердження суду не надано і судом таких не здобуто.

Покликання ОСОБА_23 на записку сестри ОСОБА_24 , у якій нібито вона вказувала, що її згвалтували, побили, і хто саме це зробив, суд оцінює критично.

Надана суду ОСОБА_23 і досліджена в судовому засіданні записка, яка зі слів відповідачки написана саме ОСОБА_25 (а.с. 85), не містить такої інформації.

А тому твердження відповідачки ОСОБА_23 щодо дій ОСОБА_3 , є нічим іншим як домислами відповідачки, які не грунтуються на фактах.

Поширена недостовірна інформація про ОСОБА_3 за своїм змістом є негативною інформацією.

Таким чином, на основі наведеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивачки в частині зобов?язання ОСОБА_2 спростувати поширені нею неправдиві відомості, що ганьблять честь і гідність неповнолітнього сина позивачки, шляхом подачі письмового оголошення (вибачення) в ТОВ газета «Голос Відродженнязадоволенню не підлягають, у зв?язку з тим, що такий спосіб захисту порушеного права не передбачено нормами діючого ЦК України, а також нормами інших Законів України.

В той же час позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_26 є підставними та підлягають до часткового задоволення, з огляду на таке.

Способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди.

Позивачка у своїх позовних вимогах стверджувала про заподіяння її синові моральної шкоди в результаті поширення недостовірної інформації, що принижує його честь і гідність.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Як встановлено судом, інформація яка поширена про неповнолітнього ОСОБА_3 відповідачкою ОСОБА_11 є недостовірною і такою, що принижує честь і гідність вказаної особи, оскільки відповідачем стверджено, що ОСОБА_9 вчинив такі дії, як зґвалтування та крадіжку, які засуджуються суспільною мораллю і мають ознаки кримінального правопорушення. Таке твердження ОСОБА_27 усно довела до відома невизначеного кола осіб - односільчан позивачки та неповнолітнього ОСОБА_3 , чим принизила честь і гідність неповнолітнього ОСОБА_3 . Такими діями, відповідачка заподіяла моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню грішми.

Визначаючи розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди, суд виходить із вимог розумності та справедливості, і визначає його у розмірі 1000 грн.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно із частинами 1, 2 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Нормою ч. 1 ст. 141 ЦПК України закріплено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як встановлено судом позивачка при зверненні до суду із позовною заявою сплатила судовий збір у розмірі 2102 гривні.

Враховуючи, що позовні вимоги позивачки задоволено частково, а відповідачка, яка є інвалідом другої групи звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд вважає, що позивачці необхідно компенсувати частину судового збору за рахунок держави пропорційно до задоволених позовних вимог, та повернути із державного бюджету 987 гривень сплаченого нею судового збору.

Керуючись статтями 10, 12, 13, 81, 89, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_21 - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_21 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 1 000 (одну тисячу) гривень на відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повернути ОСОБА_1 987 гривень судового збору, який був нею сплачений при зверненні із позовною заявою до суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 15.5 ч. 1 Розділу ХІІІ ЦПК України, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне рішення складено 19.07.2021.

Позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Б.М. Петейчук