Провадження № 2-з/752/701/21
У Х В А Л А

12 серпня 2021 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Машкевич К.В.

при секретарі Гненик К.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, -

В С Т А Н О В И В:

11.08.2021 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви до суду.

Заявник просить суд забезпечити майбутній позов шляхом зупинення дії наказу ОСОБА_2 від 09.08.2021 року про припинення повноважень ОСОБА_1 , як директора ТОВ «Аграрно-вантажна компанія» та заборонити державним реєстраторам, нотаріусам та іншим суб`єктам державної реєстрації, визначеним Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» вчиняти (здійснювати, проводити) реєстраційні дії відносно ТОВ «Аграрно-вантажна компанія» щодо зміни керівника ТОВ «Аграрно-вантажна компанія», а також вносити зміни до відомостей про керівника ТОВ «Аграрно-вантажна компанія» та про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені ТОВ «Аграрно-вантажна компанія», які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Вказує, що 12.02.2021 року ТОВ «Аграрно-вантажна компанія» видано наказ №5/К, яким ОСОБА_1 прийняв на себе обов`язки директора (керівника) Товариства.

Однак, 09.08.2021 року ОСОБА_2 , яка є учасником та має частку у Статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрно-вантажна компанія» в розмірі 66,67% видала наказ, яким скасувала наказ №5/К від 12.02.2021 року.

Вважає, що вказаний наказ підлягає скасуванню, оскільки він з 29.07.2021 року перебуває у щорічній оплачуваній відпустці, а з 03.08.2021 року перебуває за кордоном.

Зазначив, що ОСОБА_2 скориставшись його відсутністю, перебуваючи з ним у сімейному конфлікті з приводу розлучення намагається припинити повноваження заявника та отримати контроль над діяльністю Товариства, що перебуває у їх спільній сумісній власності.

На думку заявника порушено ст. 92 ЦК України, щодо набуття дієздатності юридичною особою через її органи управління та статуту Товариства, а саме положень повноважень директора Товариства щодо видання наказів та положення статті 40 КЗпП України щодо порядку звільнення працівників роботодавцем під час відпустки.

Заявник має намір оскаржити в судовому порядку наказ від 09.08.2021 року, у зв`язку з чим просив заяву задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України сторони в судове засідання не викликались, оскільки заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті..

Дослідивши матеріали заяви, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно положень п.4 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч. 2 ст.149 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

У п. 4 постанови №13 від 24.10.2008 р. «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що спори, пов`язані з оскарженням членами виконавчих органів товариства, а також членами наглядової ради товариства, які уклали з товариствами трудові договори, рішень відповідних органів товариства про звільнення (усунення, відсторонення, відкликання) їх з посади, розглядаються в порядку цивільного судочинства як трудові спори.

Таким чином, при розгляді зазначеної категорії справ необхідно звернути увагу на те, що у цьому разі позивач звертається до суду за захистом своїх трудових прав як найманого працівника, а не акціонера (учасника) господарського товариства. Способом захисту порушених або оскаржуваних прав у таких категоріях спорів є позов про поновлення на посаді, зобов`язання усунути перешкоди у виконанні посадових обов`язків тощо відповідної посадової особи господарського товариства, а не позов про визнання недійсним відповідного рішення загальних зборів акціонерів (учасників) товариства чи наглядової ради товариства.

Встановлено, що предметом майбутнього спору буде скасування наказу ТОВ «Аграрно-вантажна компанія» від 09.08.2021 року про скасування наказу №5/К від 12.02.2021 року, відповідно до якого обов`язки директора ТОВ «Аграрно-вантажна компанія» прийнято в особі ОСОБА_1 .

Заявник звертаючись з заявою про забезпечення майбутнього позову посилався на порушення його прав як учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрно-вантажна компанія».

Відповідно до позиції висловлено у постанові Великої палати Верховного Суду від 19.02.2020 року за №145/166/18, учасникам товариства має бути надано можливість у будь-який час оперативно відреагувати на дії особи, яка здійснює представницькі функції зі шкодою (чи можливою шкодою) для інтересів товариства, шляхом позбавлення її відповідних повноважень.

Згідно КЗпП України, директор, як і будь-який інший співробітник підприємства є найманим працівником, на якого в повній мірі поширюються норми трудового законодавства, в тому числі пов`язані зі звільненням.

Виходячи зі специфіки посади, звільнення директора підпорядковується своїм правилам, основне з яких - воно відноситься виключно до компетенції загальних зборів учасників Товариства.

Відповідно до п.п. 4, 5, 13 ст. 39 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» виконавчий орган товариства є одноосібним. Назвою одноосібного виконавчого органу є "директор", якщо статутом не передбачена інша назва.

Статутом може бути встановлено, що виконавчий орган товариства є колегіальним, та визначено його кількісний склад. Назвою колегіального виконавчого органу є "дирекція", а його голови - "генеральний директор", якщо статутом не передбачені інші назви.

Повноваження одноосібного виконавчого органу чи голови колегіального виконавчого органу можуть бути припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень лише шляхом обрання нового одноосібного виконавчого органу чи голови колегіального виконавчого органу або тимчасових виконувачів їхніх обов`язків. У разі припинення повноважень одноосібного виконавчого органу або члена колегіального виконавчого органу договір із цією особою вважається припиненим. Статутом товариства може бути передбачено вимогу про обрання нових членів чи тимчасових виконувачів обов`язків для всіх членів колегіального виконавчого органу.

Отже, звільнити директора можна тільки шляхом обрання нового директора або тимчасово виконуючого його обов`язки.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму ВСУ №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6 -605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва, та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

З огляду на викладене та враховуючи предмет спору, суд вважає частково обґрунтованими вимоги позивача щодо вжиття заходів забезпечення позову у даній справі, т.я. невжиття таких заходів, про які просить заявник може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду.

При цьому, вимоги про зупинення дії наказу ОСОБА_2 від 09.08.2021 року про припинення повноважень ОСОБА_1 , як директора ТОВ «Аграрно-вантажна компанія» не підлягають задоволенню, оскільки вирішать майбутній позов по суті.

В даному випадку вжиття заходів забезпечення позову виступає як спосіб гарантування обов`язкового виконання судового рішення у разі задоволення майбутніх позовних вимог і не створює невиправданих обмежень інших осіб в їхніх правах.

Необхідність обрання такого виду забезпечення як заборона на вчинення реєстраційних дій в частині зміни керівника ТОВ «Аграрно-вантажна компанія» є обґрунтованим, оскільки відсутність заборони може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення, так як існує реальна можливість для інших осіб вчинити з Товариством дії, що в подальшому унеможливить виконання рішення.

Судом враховано, що заходи забезпечення позову, які заявник просить вжити, є співмірними із майбутніми позовними вимогами, а їх невжиття у вигляді заборони вчиняти дії може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист і поновлення порушених прав і інтересів позивача, оскільки наявна потенційна можливість прийняття рішень та вчинення реєстраційних дій, які унеможливлять або суттєво ускладнять захист прав заявника у випадку задоволення позову.

Згідно ч. 6 ст. 153 ЦПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

З врахуванням ч.7 ст.153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

Обставини, за яких суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення у відповідності до положень ч. 3 ст. 154 ЦПК України, відсутні.

Керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ст. 149 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви задовольнити частково.

Заборонити суб`єктам державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань, державним реєстраторам, нотаріусам та іншим суб`єктам державної реєстрації, визначеним Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» вчиняти в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань реєстраційні дії відносно Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрно-вантажна комісія» (ідентифікаційний код: 40965384, м. Київ, вул. Плещеєва, 10) в частині зміни керівника ТОВ «Аграрно-вантажна компанія» (), а також вносити зміни до відомостей про керівника ТОВ «Аграрно-вантажна компанія» () та про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені ТОВ «Аграрно-вантажна компанія» (), які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Заявник: ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ;

Особа, яка набуде статусу учасника справи при подачі позову: ТОВ «Аграрно-вантажна компанія», , м. Київ, вул. Плещеєва, 10).

Строк пред`явлення ухвали про забезпечення позову до виконання - три роки.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя