Постанова

Іменем України

04 серпня 2021 року

м. Київ

справа №201/6611/15-ц

провадження №61-3410св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Ткачука О. С.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Добробуд» до ОСОБА_1 , третя особа - Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, про визнання особи такою, що втратила право користування нерухомим майном, витребування нерухомого майна, скасування свідоцтва про право власності, визнання права власності, за касаційною скаргою акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 січня 2021 року у складі колегії суддів: Свистунової О. В., Красвітної Т. П., Єлізаренко І. А.

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Добробуд»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа - Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області,

особа, яка не брала участь у розгляді справи, подала касаційну скаргу - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог, рішення суду першої інстанції

1. У квітні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Добробуд» (далі - ТОВ «Добробуд») звернулося з позовом до

ОСОБА_1 , третя особа - Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, про визнання особи такою, що втратила право користування нерухомим майном, витребування нерухомого майна, скасування свідоцтва про право власності, визнання права власності.

2. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2016 року у складі судді Ходаківського М. П. позов

ТОВ «Добробуд» задоволено частково. Визнано недійсним свідоцтво

від 31 жовтня 2014 року про право власності, видане Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 . Визнано ОСОБА_1 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 . Витребувано

у ОСОБА_1 на користь ТОВ «Добробуд» квартиру АДРЕСА_1 . У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

3. Заочне рішення суду першої інстанції тим, що відповідач не набув права власності на спірну квартиру, оскільки без проведення процедури погашення цільових облігацій, передачі вказаного об`єкта

від ТОВ «Добробуд», не здійснивши придбання об`єкта нерухомості

і відповідно не набувши права власності, без правових підстав, звернувся до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області із заявою про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомості та зареєстрував на себе право власності на цю квартиру, отримавши свідоцтво про право власності на неї.

4. Місцевий суд виходив зі преюдиційності встановлених фактів

у постанові Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2016 року у справі № 804/20798/14 за позовом

ТОВ «Добробуд» до реєстраційної служби Дніпропетровського МУЮ, державного реєстратора реєстраційної служби Дніпропетровського МУЮ Лісоволенка Р. М., третя особа - ОСОБА_1 , про визнання протиправними дій і скасування рішення та свідоцтва про право власності та зобов`язання вчинити певні дії.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

5. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 січня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2016 року скасовано та прийнято постанову про відмову у задоволенні позовних вимог

ТОВ «Добробуд» в повному обсязі. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

6. Постанова апеляційного суду мотивована помилковістю застосування судом першої інстанції преюдиційності встановлених фактів. Суд першої інстанції визнав встановленими обставини, посилаючись на рішення судів, які в подальшому були скасовані.

7. Апеляційний суд також указав, що суд першої інстанції вийшов за межі заявлених позовних вимог, оскільки визнав недійсним свідоцтво про право власності, видане ОСОБА_1 при цьому правових підстав для визнання його недійсним не навів. Суд першої інстанції фактично розглянув вимоги, які не були заявлені позивачем.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

8. 01 березня 2021 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк), яке не брало участі у розгляді справи, звернулось із касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 січня 2021 року.

9. У касаційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати постанову апеляційного суду, справу передати на новий розгляд, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

10. Касаційна скарга мотивована тим, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 січня 2021 року порушено законні права та інтереси АТ КБ «ПриватБанк», що полягає, зокрема, у тому, що: останнім було придбано у позивача спірну квартиру; необізнаність Банку про фактичні обставини справи та стадії розгляду судових спорів призвело до незаконного відчуження ОСОБА_1 спірної квартири на користь третіх осіб.

11. Банк не брав участі ані в справі № 804/20798/14, ані справі

№ 201/6611/15-ц, де зокрема вирішувались питання щодо визнання недійсним свідоцтва серії НОМЕР_1 (індексний номер 28867785) від 31 жовтня 2014 року про праві власності на спірну квартиру, скасування відповідних рішень про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 та відповідно визнання його таким, що втратив право користування цією квартирою.

12. Банк також зазначає, що вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та законного рішення, оскільки посилався на факти, встановлені постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2016 року у справі №804/20798/14, яка була чинною на момент прийняття такого рішення.

Доводи інших учасників справи

13. Інші учасники справи відзиву щодо вимог і змісту касаційної скарги до суду не направили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

14. Ухвалою Верховного Суду від 15 квітня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі, справу витребувано з суду першої інстанції.

15. Ухвалою Верховного Суду від 28 липня 2021 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

16. Згідно із свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи,

довідки АА № 798494 та виписки з ЄДРПОУ і статуту ТОВ «Добробуд»

є будівельною організацією.

17. У 2007 році ТОВ «Добробуд» було розпочате будівництво житлового комплексу за адресою: АДРЕСА_2 з офісними приміщеннями та паркінгом загальною площею 4 236,2 кв. м, який згідно до Сертифікату від 27 лютого 2013 року, виданого Державною архітектурно-будівельною інспекцією України, був збудований та прийнятий в експлуатацію.

18. Зазначену адресу цьому будинку було присвоєно рішенням Дніпропетровської міської ради № 1616-р від 30 вересня 2008 року.

19. Збудовані в цьому будинку квартири реалізовувалися між зацікавленими громадянами шляхом викупу останніми цільових іменних (забезпечених) облігацій, які були розміщені позивачем

у бездокументарній формі відповідно до протоколу № 08/07-01 Зборів учасників ТОВ «Добробуд» від 01 липня 2008 року. Одночасно

з укладенням договору купівлі-продажу облігацій позивач як емітент

та покупець облігацій як інвестор мали укладати договір про пайову участь у будівництві об`єкта нерухомості.

20. На виконання вимог зазначеного рішення позивач отримав свідоцтво про реєстрацію випуску облігацій № 715/2/08 від 12 вересня 2008 року та здійснив реєстрацію проспекту емісії 30 вересня 2008 року.

21. 16 лютого 2009 року між ТОВ «КУА «Фінансовий капітал» в особі

ТОВ «Міжрегіональне фінансове об`єднання» та відповідачем

ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу цінних паперів

№ Б-52 - облігацій, емітованих позивачем, а 22 листопада 2009 року додаткова угода. Згідно до цього договору з додатковою угодою, відповідач придбав 19 164 облігації серії А, при цьому одна облігація дає право на отримання 0,01 квадратного метра загальної площі квартири

у житловому будинку з офісними приміщеннями та паркінгом за адресою: АДРЕСА_1 .

22. 16 лютого 2009 року між позивачем (забудовник) та відповідачем ОСОБА_1 (пайовик) укладено договір № Р-2-31-4 про пайову участь у будівництві об`єкта нерухомості.

23. Того ж дня між ТОВ «КУА «Фінансовий капітал» в особі

ТОВ «Міжрегіональне фінансове об`єднання» та відповідачем

ОСОБА_1 укладено ще два аналогічні договори про пайову участь у будівництві об`єкта нерухомості.

24. Відповідач ОСОБА_1 приймав участь у будівництві трьох квартир в зазначеному будинку:

АДРЕСА_3 25 . На кінцеву дату погашення облігацій, тобто 01 квітня 2013 року, так і станом на теперішній час відповідач цільові облігації по

квартирі АДРЕСА_1 не пред`являв до погашення, цільові облігації, що відповідають площі квартири АДРЕСА_1 , на рахунок в цінних паперах забудовника не переведені, акт приймання-передачі на об`єкт нерухомості (квартира) між сторонами договору про пайову участь

у будівництві об`єкта нерухомості № Р-2-31-4 не складався.

26. Відповідач звернувся до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області із заявою про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та зареєстрував на себе право власності на цю квартиру, отримавши свідоцтво про право власності на неї від 31 жовтня 2014 року.

27. Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2015 року, яке було залишено у відповідній частині без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2016 року, було скасовано рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстрованого згідно із свідоцтвом про право власності на неї від 31 жовтня 2014 року.

28. У вказаній адміністративній справі суд апеляційної інстанції, зокрема, дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 на підтвердження обставини передачі об`єкта нерухомості - квартири АДРЕСА_1 надав суду копію акту від 20 червня 2013 року. Суд вказав, що копія акту не може розглядатися судом як належний доказ, на підставі якого можна встановити обставину передачі квартири АДРЕСА_1 від ТОВ «Добробуд» ОСОБА_1 . Крім того, як зазначено апеляційним судом у вказаній постанові, у судовому засіданні спростовані доводи ОСОБА_1 щодо здійснення ним переказу облігацій на рахунок забудовника згідно із договором № Р-2-31-4 від 16 лютого 2009 року.

29. У подальшому, постановою Великої Палати Верховного Суду

від 30 травня 2018 року постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2015 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2016 року в частині позовних вимог ТОВ «Добробуд» про визнання протиправним і скасування рішення державного реєстратора реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції скасовано, а провадження у справі в цій частині закрито. Роз`яснено позивачу право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства

30. В іншій частині постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2015 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2016 року залишено без змін.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

31. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

32. Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

33. Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

34. Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

35. Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

36. Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

37. У справі, яка переглядається, у квітні 2015 року ТОВ «Добробуд» ініціювало спір про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою

АДРЕСА_1 , секція, що є наслідком припинення права власності на це житлове приміщення; витребування у відповідача вказаної квартири та передачу її позивачу; визнання за позивачем право власності на вказану квартиру; скасування свідоцтво про право власності відповідача на неї, виданого 31 жовтня 2014 року реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області.

38. У статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

39. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

40. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

41. Відповідно до статей 317 і 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

42. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

43. Згідно з пунктом третім частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

44. Аналіз наведених норм дає підставу для висновку, що право витребування майна з чужого незаконного володіння належить лише його власнику.

45. У касаційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 січня 2021 року порушені законні права та інтереси Банку, що полягає, зокрема, у тому, що: останнім на підставі договору купівлі-продажу від 31 березня

2016 року було придбано у позивача спірну квартиру; необізнаність Банку про фактичні обставини справи та стадії розгляду судових спорів призвело до незаконного відчуженні ОСОБА_1 спірної квартири на користь третіх осіб.

46. Так, заочним рішенням Жовтневого районного суду

м. Дніпропетровська від 11 травня 2016 року позов ТОВ «Добробуд» задоволено частково.

47. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 січня 2021 року за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 , заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2016 року скасовано та прийнято постанову про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «Добробуд» в повному обсязі.

48. З наявної у матеріалах справи Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна слідує, що на підставі договору купівлі-продажу від 31 березня 2016 року власником квартири АДРЕСА_1 , був ПАТ КБ «ПриватБанк» (а. с. 14 т. 2).

49. Матеріали справи не містять доказів про те, що на момент ухвалення

11 травня 2016 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська заочного рішення по суті позовних вимог, суд першої інстанції був повідомлений про зміну власника спірного майна.

50. 27 серпня 2018 року державну реєстрацію права власності скасовано на підставі постанови Верховного Суду від 30 травня

2018 року.

51. На момент прийняття судом апеляційної інстанції оскаржуваної постанови 28 січня 2021 року Банк власником спірного майна не був.

52. ТОВ «Добробуд», яке є позивачем у цій справі, з касаційною скаргою на постанову суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позову не зверталось.

53. Ураховуючи наведені обставини, відсутні підстави вважати, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 січня 2021 року порушені законні права та інтереси Банку.

54. Крім того, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень на розгляді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебуває справа № 201/7235/19 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Скосарєвої Вікторії Вікторівни, Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Рябих Вероніки Михайлівни, ОСОБА_4 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Добробуд» про визнання договорів дарування недійсними та визнання незаконними і скасування рішень про державну реєстрацію прав.

55. Розгляд вказаної справи триває.

56. За викладених обставин, відмова ТОВ «Добробуд» у задоволенні позовних вимог у межах цієї справи не позбавляє Банк права вирішувати питання щодо права власності на спірне майно при розгляді іншої справи за № 201/7235/19.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

57. Згідно із пунктом 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

58. Згідно статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

59. Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.

60. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

1.Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

2.Постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров

О. С. Ткачук