РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2021 р.

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Верніка В.М.;

із участю: секретаря Штойко О.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м.Жмеринка цивільну справу за позовом Крючкова Сергія Сергійовича в інтересах Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Головного управління по м.Києву та Київській області АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ :

07.07.2020 року (згідно дати поштового відправлення) АТ "Державний ощадний банк України" в особі філії Головного управління по м.Києву та Київській області АТ "Ощадбанк" звернулося до Жмеринського міськрайонного суду з цим позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, заяви про приєднання від 04.01.2017 року №352148211 станом на 27.11.2018 року в розмірі 2357,13 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 04.01.2017 року між АТ "Державний ощадний банк України" та ОСОБА_1 було укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), шляхом підписання заяви про приєднання №352148211. За умовами договору відповідачу відкрито поточний рахунок НОМЕР_1 в гривні на умовах тарифного пакету "Зарплатний". У заяві на встановлення відновлювальної кредитної лінії, яка є складовою заяви про приєднання, відповідач просив надати йому кредит на споживчі потреби в національній валюті шляхом встановлення відповідної кредитної лінії, що була встановлена банком в сумі 1500 грн. Згідно п.6.5.1. заяви про приєднання фіксована процентна ставка за кредитом складає 30% річних за користування кредитними коштами. Згідно додатку №1 до договору плата за перевищення витратного ліміту по поточному рахунку (овердрафт) становить 60% річних. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав повністю. Відповідач за умовами договору зобов`язаний в повному обсязі повернути суму кредиту, сплатити всі нараховані проценти та інші платежі, передбачені кредитним договором. За невиконання або несвоєчасне, не в повному обсязі виконання будь-якого грошового зобов`язання перед банком у розмірі та в строки, пердбачені договором, банк має право нараховувати на суми прострочених платежів та стягувати пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ (п.9.1 розділу ІХ договору). Відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання за договором. Станом на 27.11.2018 року за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 2357,13 грн, яка складається з боргу за кредитом в сумі 1451,37 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 669,96 грн, суми заборгованості за розрахунково-касове обслуговування в сумі 21 грн, заборгованості по пені за несвоєчасне погашення основного боргу в сумі 162,65 грн, 36,26 грн суми втрат від інфляції на суму прострочених процентів, 3% річних від прострочених сум по кредиту в сумі 2,39 грн, 3% річних від прострочених сум по відсотках в сумі 13,50 грн (а.с.1-3).

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 23.07.2020 року відкрито провадження в даній справі. Визначено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі матеріалами.

Заперечень сторони позивача проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не надійшло.

Відповідачу ОСОБА_1 у встановленому порядку було вручено ухвалу про відкриття провадження в справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих документів 31.07.2020 року, за наслідком чого відповідач відзиву на позов чи інших клопотань до суду не представив.

Суд на підставі ч.5 ст.279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Вивчивши доводи позовної заяви, дослідивши представлені докази, суд доходить наступного.

Так, в судовому засіданні відповідно до матеріалів справи встановлено, що 03.01.2017 року між АТ "Державний ощадний банк України" та ОСОБА_1 було укладено Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), шляхом підписання Заяви про приєднання від 03.01.2017 року №2606408/030117 сторонами була підписана Заява на встановлення відновлювальної кредитної лінії (а.с.19-20). За умовами даного договору банк зобов`язався відкрити клієнту рахунок за тарифним пакетом "Зарплатний". Поточний рахунок № НОМЕР_1 в гривні України. Банк надає клієнту платіжну картку типу "Mastercard Debit Standard". Процентна ставка за кредитом є фіксованою, становить 30% річних і сплачується щомісячно.

Позивач власні зобов`язання перед відповідачем виконав повністю. Позичальник не виконав належно умови договору щодо повернення кредиту та сплати процентів у встановлені договором строки та порядку, внаслідок чого виникла оспорювана заборгованість, яка станом на 27.11.2018 року рахується в розмірі 2357,13 грн, яка складається з боргу за кредитом в сумі 1451,37 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 669,96 грн, суми заборгованості за розрахунково-касове обслуговування в сумі 21 грн, заборгованості по пені за несвоєчасне погашення основного боргу в сумі 162,65 грн, 36,26 грн суми втрат від інфляції на суму прострочених процентів, 3% річних від прострочених сум по кредиту в сумі 2,39 грн, 3% річних від прострочених сум по відсотках в сумі 13,50 грн (а.с.5-8).

На адресу відповідача позивачем направлялася вимога від 08.10.2018 року (а.с.17,18) щодо усунення порушень за кредитним договором, погашення простроченої кредитної заборгованості.

Спірні правовідносини регулюються положеннями Цивільного кодексу України.

Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що визначається п.3 ч.1 ст.3 ЦК України; відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно положень ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до змісту ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу; якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу; якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки.

Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він, зокрема, не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до положень ч.1,2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. У відповідності до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Положеннями ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вказаними вище доказами позивачем у достатній мірі доведений факт отримання відповідачем оспорюваного кредиту, що узгоджується із правовою позицією, яка викладена в постанові Верховного Суду від 07.03.2018 року в справі №755/18246/15-ц.

Отримання вказаного оспорюваного кредиту також ні в який спосіб не заперечено відповідачем.

Про застосування позовної давності щодо спірних правовідносин або певної частини з них суду ніким із сторін у справі не заявлено.

В судовому засіданні встановдено, що відповідач ОСОБА_1 в порушення вимог кредитного договору та норм ЦК України, не виконав взятого на себе зобов`язання, позаяк ним не представлено суду будь-яких доказів щодо здійснення інших платежів в рахунок виконання власних зобов`язань за вказаним договором кредиту, а отже, не доведено відсутність своєї вини у його невиконанні, що згідно вимог закону є обов`язком особи, яка порушила зобов`язання. Відтак суд приходить до висновку, що оспорювана заборгованість в сумі 2173,48 грн, що складається із основного боргу за кредитом в розмірі 1451,37 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 669,96 грн, 36,26 грн суми втрат від інфляції на суму прострочених процентів, 3% річних від прострочених сум по кредиту в розмірі 2,39 грн, 3% річних від прострочених сум по відсотках в розмірі 13,50 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, тому позов підлягає частковому задоволенню у вказаній частині вимог.

Разом з тим, суд вважає, що позивачем не доведено власні позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по комісії та пені з огляду на наступне.

Так, у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 року в справі №342/180/17 зроблено висновок про те, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Безпосередньо укладеним між сторонами кредитним договором у вигляді заяви про приєднання від 03.01.2017 року №2606408/030117 та повідомлення про умови кредитування, підписаних сторонами, не визначено розмірів комісії та неустойки.

Положеннями договору комплексного обслуговування фізичних осіб ПАТ "Державний ощадний банк України" та додатку №1 до даного договору, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені серед іншого плптп зп користування кредитом, плата за перевищення витратного ліміту (овердрафт), плата за послуги банку (комісійні винагороди), тарифи, відповідальність сторін, зокрема пеня за невиконання або несвоєчасне, не в повному обсязі виконання позичальником будь-якого грошового зобов`язання перед банком. Проте, вказаний договір із додатком №1, що представлений суду позивачем, не містить відомостей щодо його підписання відповідачем ОСОБА_1 (а.с.9-16).

Отже, матеріали справи не містять об`єктивних підтверджень, що саме ці положення договору розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до договору комплексного обслуговування фізичних осіб, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати комісій, неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначених в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Тому при вирішенні даного цивільного спору не підлягають застосуванню положення ч.1 ст.634 ЦК України, якими передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, а друга сторона не може запропонувати свої умови договору, оскільки не виключено, що Договір комплексного обслуговування фізичних осіб, що розміщений на офіційному сайті позивача, змінювався самим АТ "Ощадбанк" з часу виникнення спірних правовідносин 03.01.2017 року до моменту вказаної дати звернення до суду із цим позовом 07.07.2020 року, тобто кредитор міг додати до позовної заяви договір та тарифи у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

З огляду на наведене без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу положення Договору комплексного обслуговування фізичних осіб додатку №1 до нього, відсутність у заяві про приєднання домовленості сторін про сплату комісії за розрахунково-касове обслуговування, неустойки за прострочення виконання зобов`язань, тобто пені, а також їх розміру та порядку нарахування, надана банком копія Договору комплексного обслуговування фізичних осіб не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати комісії за розрахунково-касове обслуговування, а також належно не визначили відповідні види неустойки за невиконання кредитних зобов`язань (пеню, штрафи).

Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка"), ("Стандарт"), оскільки такі не містять підпису позичальника, викладена у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року в справі №6-16цс15.

Судом враховується, що відповідно до вимог ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за розрахунково-касове обслуговування в сумі 21 грн та нарахованої пені в розмірі 162,65 грн є безпідставними та задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю передбаченого обов`язку відповідача щодо їх сплаті позивачу у заяві про приєнання від 03.01.2017 року, та внаслідок неналежності стосовно цих умов решти представлених позивачем доказів, а саме вказаного витягу з договору комплексного обслуговування фізичних осіб.

Пропорційно задоволеним позовним вимогам з відповідача згідно ч.1 ст.141 ЦПК України необхідно стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати, понесені ним при подачі позовної заяви до суду в розмірі 2102 грн. (а.с.4), виходячи з обмеженої законом мінімальної ставки судового збору стосовно вимог майнового характеру для юридичної особи, яка не підлягає іншому зменшенню, незалежно від розміру фактично задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст.15, 16, 509, 526, 527, 530, 548-551, 610, 612, 614, 625, 634, 1048, 1054, 1055 ЦК України, ст.4, 5, 10, 13, 19, 23, 27, 76, 82, 89, 141, 223, 259, 263, 264, 274, 275, 279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , мешканця АДРЕСА_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", в особі філії Головного управління по м.Києву та Київській області АТ "Ощадбанк" (м.Київ, вул. Володимирська, 27, ) заборгованість за Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, заяви про приєднання від 03.01.2017 року №2606408/030117 станом на 27.11.2018 року в сумі 2173 (дві тисячі сто сімдесят три) гривні 48 копійок, а також 2102 (дві тисячі сто дві) гривні судового збору.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по комісії за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 21 гривня, а також нарахованої пені в сумі 162 гривні 65 копійок відмовити.

Рішення набуває законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подано апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення, Вінницькому апеляційному суду через Жмеринський міськрайонний суд.

Суддя Вернік В.М.