Справа №442/6550/20
Провадження №2/442/170/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2021 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого - судді Нагірної О.Б.,

за участю секретаря судового засідання - Кмітя Р.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобичі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу №442/6550/20 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

встановив:

20.10.2020 року представник позивача - Акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому, з уточненням позовних вимог, просить стягнути з останньої в користь Акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк" заборгованість в розмірі 40936,69 грн. за кредитним договором б/н від 13.04.2010 та судові витрати в розмірі 2102,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 13.04.2010 року між сторонами укладено кредитний договір б/н, оформлений заявою позичальника, за умовами якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 8000 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку.

Згідно умов кредитного договору відповідач зобов`язалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

ОСОБА_1 , отримавши кредитні кошти систематично порушувала договірні зобов`язання щодо строків повернення кредиту, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка станом на 20.07.2020 становить -48361,02 грн. і яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту - 40936,69 грн. та нарахованої пені - 7424,33 грн. Заборгованість в добровільному порядку не погашається, що і стало підставою звернення до суду.

21.10.2020 суддею направлено запит до Відділу АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо реєстрації місця проживання відповідача, що містяться в картотеці реєстраційного обліку, відповідь на який судом отримано 30.10.2020.

Ухвалою від 05.11.2020 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подачі відзиву на позовну заяву. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення.

24.11.2020 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву із доказом направлення такого позивачу. У даному відзиві ОСОБА_1 щодо форми кредитного договору зазначає, що вона звернувшись до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, підписала Заяву № б/н від 13.04.2010. Підписавши заяву, Банк та Клієнт приєднуються і зобов`язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - Договорі банківського обслуговування в цілому, проте, відмітки про ознайомлення ОСОБА_1 з такими в матеріалах справи відсутні.

Посилаючись на позиції викладені в постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року по справі № 136/695/17 та ухвалі Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року по справі № 6-32662ск15 вказує, що згідно норм ч. 1 ст. 634, ч. 2 ст. 207, ч. 1, 2 ст. 1055 ЦК України надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку, які не були підписані позичальником, не можуть бути частиною кредитного договору, та не складають разом із підписаною заявою кредитний договір.

У зв`язку з відсутністю підтверджень в матеріалах справи про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг в АТ КБ „ПриватБанк", відсутність у анкеті - заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ „ПриватБанк" не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Крім того, стосовно доказів укладення кредитного договору доповнила про те, що належного розрахунку, який би узгоджувався із матеріалами справи, умовами кредитного договору, позивач не представив, також, згідно Анкети-заяви про приєднання до умов банківських послуг їй було встановлено бажаний кредитний ліміт у розмірі 00,00 грн., доказів про подання ОСОБА_1 заявки про збільшення кредитного ліміту позивачем не надано.

Щодо ознайомлення її з умовами та правилами надання банківських послуг зазначила, що позивачем не надано належних доказів, що на момент підписання Анкети-заяви б/н від 13.04.2010 та всієї дії кредитного договору діяли саме надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, у тій редакції, які надав позивач до суду, а не в будь-якій іншій редакції; Анкета-заява не містить відмітки, який саме вид картки було видано позичальнику, а отже який Тариф застосовується; не надано доказів, що вона розуміла та ознайомилася і погодилася з умовами договору, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання нею кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Також вважає, що відсутні підстави вважати, що сторони у письмовому вигляді обумовили, який саме тариф застосовується до кредиту, ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, тому що в анкеті-заяві відсутнє посилання і позичальник не обрав жодного варіанту, яку саме кредитну картку та з яким тарифом клієнт бажає оформити. Поля залишились не заповненими, не проставлено ні одної галочки чи іншої відмітки в розділі, де клієнт мав виявити згоду та обрати, яку-картку та тариф оформляє: Карта Универсальная, Карта Gold, Пенсионный пакет, Зарплатная карта и т.д. Позивачем не додано копії банківської карти, яка була видана позичальнику, а тому неможливо зрозуміти зі змісту анкети-заяви, який саме тариф із перелічених має застосовуватися до відповідача.

Стосовно достовірності розрахунку та виписки, наданої Банком.

Виконаний банком розрахунок заборгованості не є і не може бути належним доказом у справі, оскільки, не містить обов`язкових реквізитів документу, печатка на документах відсутня. Таким чином неможливо встановити походження даних документів. Вважає, що надані позивачем виписка та розрахунок заборгованості за кредитом, підготовлені робітниками банку - є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідачів. Сама позовна заява не містить таких даних, а лише констатує наявність недоказаного розміру всієї суми непогашеного кредиту. Також, позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та ін.), тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці є правильними.

Щодо зміни процентної ставки вказує, що з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що:

- з 01.04.2013 року процентна ставка за тратами складає 2,3%;

- з 01.09.2014 року процентна ставка за тратами складає 2,7%;

- з 01.04.2015 року процентна ставка за тратами складає 3,5%;

Виходячи з викладеного, остаточна заборгованість по процентах була розрахована, враховуючи змінені процентні ставки.

Позивачем не було надано суду доказів виконання умов договору та вимог закону про повідомлення відповідача про підвищення/зміну процентної ставки. Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк самостійно змінило умови Договору № б/н від 17.06.2011 року, не повідомивши її належним чином.

На підставі п. 4 ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» умова, якою встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки є несправедливою. Тоді така умова може бути змінена або визнана недійсною судом (правовий висновок Верховного суду 12.09.2012 р. у справі № 6-80цс12).

Щодо договірного списання зазначила, що згідно з умовами договору, а саме п. 1.1.3.1.6. Клієнт доручає Банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків Клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах сум які підлягають сплаті Банку по цьому договору, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку в випадку настання строків платежів по іншим договорам. Банк проводить списання коштів в грошовій одиниці України та іноземній валюті з будь-якого рахунку клієнта в сумі, що еквівалентна сумі заборгованості по договору.

Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення (Постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року №6-2891цс16).

Таким чином, списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення не може вважатися добровільним погашенням боргу.

Щодо строку дії договору та картки зазначила, що АТ КБ «ПриватБанк» було надано довідку в якій зазначено, що відповідач згідно кредитного договору б/н отримав картки:

- НОМЕР_1 , дата видачі - 04.04.2012 року, термін дії - вересень 2015 року;

- НОМЕР_2 , дата видачі - 31.12.2014 року, термін дії-квітень 2017 року.

Грошові кошти, згідно матеріалів справи були видані при випуску картки № НОМЕР_1, дата видачі - 04.04.2012 року, термін дії - вересень 2015 року.

Тобто, на момент подання позовної заяви, термін дії картки вже закінчився. Посилаючись на практику Верховного Суду у постановах від 30 січня 2018 року у справі №471/1403/14-ц, від 03 жовтня 2018 року у справі № 553/1449/16-ц, 23 січня 2019 року у справі №759/6799/15-ц, у разі закінчення строку дії кредитної лінії для продовження кредитних відносин між банком та клієнтом, що виникли внаслідок видачі попередньої кредитної картки, має переукладатися кредитний договір на таких самих умовах, на яких він був укладений, з видачею нової платіжної картки під підпис позичальника про її отримання. Виходячи з матеріалів справи, новий договір не укладався.

Таким чином, АТ КБ „ПриватБанк" незаконно нарахував проценти за користування кредитними коштами за період, коли строк дії кредитного договору закінчився. Точну суму заборгованості по процентах розрахувати та встановити неможливо, у зв`язку з відсутністю у матеріалах справи первинних банківських документів та неможливості використання розрахунку заборгованості , наданого позивачем, у зв`язку з допущеними порушеннями при розрахунку, а тому, просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

27.11.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача - ОСОБА_2 із доказом направлення такого позивачу. У відзиві представник відповідача зазначив, що відповідач позовні вимоги не визнає у повному обсязі, вважає їх необгрунтованими та такими, що задоволенню не можуть підлягати виходячи з наступного.

Вказує, що обґрунтування позовних вимог позивач посилається на звернення відповідачем із заявою від 13.04.2010 про надання банківських послуг до позивача по справі. При цьому є наявним ототожнення Банком такої заяви із укладеним договором між сторонами.

Крім того, заявляючи позовні вимоги, Банк вказує, що ОСОБА_1 ознайомилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг. Однак, такого ознайомлення не відбулось.

Акцентує увагу суду на тому, що позивач вказує про поступове збільшення кредитного ліміту за спірною кредитною карткою до 8000 грн., однак заявляє до стягнення заборгованість по тілу кредиту 40936,69 грн., пені 7424,33 грн. Разом з тим, Банком зазначено, що ОСОБА_1 мало б бути сплачено проценти внаслідок несвоєчасного погашення заборгованості у розмірі 86,4% річних для картки «Універсальна» та 84% для картки «Універсальна Голд». При цьому сам Банк не визначає, яку картку отримано Відповідачем та у якому чіткому розмірі нараховані відповідні проценти.

Більш того, згідно розрахунку, представленого АТ КБ «Приватбанк», останнім суми нарахованих відсотків начебто за користування грошовими коштами безпідставно віднесено до графи «заборгованість за тілом кредиту», що не відповідає за своєю сутністю нарахування зазначених сум.

Отже, заявлена до стягнення сума 40936,69 грн. не є заборгованістю виключно за тілом кредиту, а є сумою без розмежування, яка включає в себе, зокрема, нараховані проценти банком начебто за користування грошовими коштами.

З матеріалів позову взагалі неможливо встановити зазначений кінцевий термін повернення грошових коштів.

Позивачем до позову не надано ані первинної бухгалтерської документації в якості доказу отримання ОСОБА_1 суми кредитних коштів, ані первинної бухгалтерської документації в обґрунтовування наявності/відсутності заборгованості за вказаною особою, а також здійснення ним часткових оплат.

Звертає увагу суду на тому, що Відповідачем не отримувались грошові кошти у Банку саме у визначеному Позивачем розмірі. Всі правовідносини із Позивачем припинені Відповідачем у травні 2015 року.

Про встановлення саме вищевказаного тарифу відсотків (84% та 85%) за користування кредитом Відповідачка ознайомилась тільки з отриманого позову. З жодного, підписаного Відповідачкою документу, не вбачається така тарифікація послуг банку.

Матеріали справи не містять підтверджень, з якими Тарифами та Умовами була ознайомлена, розуміла Відповідачка, погоджувалася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання Відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Долучена роздруківка документації із сайту Позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Вважає, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» не дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Крім того, вказує, що правовідносини із Банком щодо користування грошовими коштами по кредитній картці відповідачем припинені ще у травні 2015 року, у зв`язку з чим представник відповідача заявляє щодо спливу строків позовної давності та вказує, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, зокрема, з урахуванням факту пропуску Позивачем строку позовної давності із зверненням з даним позовом до суду.

Враховуючи вищевикладене заявлені позовні вимоги є необгрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Разом з тим, вказує, що Відповідачка не очікує нести судові витрати у зв`язку із розглядом даної справи.

30.11.2020 від позивача надійшло клопотання про перенесення судового засідання у зв`язку з її хворобою.

30.11.2020 розгляд справи відкладено на 21.12.2020 у зв`язку з поданим клопотанням та неявкою учасників справи в судове засідання.

01.12.2020, 23.12.2020 та 28.12.2020 від представника позивача надійшли відповіді на відзив, в яких позивач заперечує доводи відповідача та його представника.

Щодо форми кредитного договору зазначає, що відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.

У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, Відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку www.privatbank.ua;https://client-bank.privatbank.ua, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено що Відповідачу було надано для ознайомлення Умови та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в Заявці про приєднання.

На підставі поданої Заяви, що разом з Умовами та Правилами зі зразками підписів та відбитком печатки, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua) складають Договір про надання банківських послуг Відповідачу було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 (п.п.1.1.1.90,2.1.1.11 Умов) - ключем до карткового рахунку є пластикова Картка (п. 1.1.1.62 Умов), яку отримав Відповідач та мобільний телефон, який вказав Відповідач (п. 1.1.1.15 та п. 1.1.1.16 Умов) в Заяві.

Щодо правомірності нарахування процентів до повного погашення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на норми ЦК України зазначає, що датою 04.2017 року ( останній день строку дії карти) визначено кінцеву дату для здійснення Позичальником останнього щомісячного платежу по погашенню кредиту в розмірі та в строки, встановлені Тарифами при відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін спливу виконання своїх грошових зобов`язань за Кредитним договором №б/н та припинення зобов`язань в цілому. Таким чином, відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування процентів на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами, оскільки розрахунок заборгованості здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. Вважає, що нарахування Банком відсотків після закінчення строку виконання зобов`язання є цілком законним та повністю узгоджується з Умовами надання споживчого кредиту та зовсім не суперечить положенням постанови Великої палати Верховного суду по справі № № 444/9519/12 та ч. 2 ст. 625 ЦК України.

16.12.2020 відповідачем подано клопотання про витребування доказів.

Ухвалою від 21.12.2020 клопотання задоволено.

22.12.2020 від ОСОБА_1 надійшло заперечення на відповідь на відзив та клопотання про застосування строку позовної давності, в яких викладені обґрунтування аналогічні зазначеним у відзивах.

13.01.2021 від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог. Просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Договором б/н від 13.04.2021 в розмірі 40936,69 грн. за тілом кредиту, в тому числі 40936,69 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, а також понесені судові витрати.

14.01.2021 від позивача надійшло пояснення, в яких викладені обґрунтування аналогічні зазначеним у відповідях на відзив.

21.01.2021 від ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення, обґрунтування яких аналогічні зазначеним у відзивах.

25.01.2021 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, розгляд справи відкладено на 16.02.2021.

16.02.2021 у справі оголошено перерву до 30.03.2021.

Представник позивача при поданні позову долучив клопотання про слухання справи у його відсутності та підтримання позову. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує.

Представник відповідача - адвокат Коцан Р.М. та відповідач в останнє судове засідання не з`явилися, представник подав заяву про розгляд справи у їх відсутності. У задоволенні позову просить відмовити з підстав, викладених у відзивах на позовну заяву та письмових поясненнях.

Відповідно до положень ст.247 ч.2 ЦПК України, так як сторони в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

З`ясувавши обставини справи, перевіривши їх поданими доказами, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, враховуючи наступне.

Відповідно до ст.12ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.76ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Між сторонами виникли правовідносини щодо неналежного виконання умов укладеного кредитного договору.

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначив, що на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», яка підписана сторонами, й умов та правил надання банківських послуг, які погоджені з відповідачем, між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 13.04.2010 укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого останній отримав кредитку картку, в подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 8000,00 грн., що підтверджується про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку. На підтвердження заявлених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» надано анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», яка підписана сторонами; також надано витяги з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»; витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

Як вбачається з анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, остання даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії, кредитний ліміт не містить, тобто, вказана анкета-заява взагалі не містить ніяких даних, крім прізвища, адреси та підпису відповідача. Містячться лише дані про отримання зарплатної картки з кредитним лімітом в сумі «0».

У матеріалах справи відсутні інші належні та допустимі докази, які підтверджують суму наданого відповідачу кредитного ліміту.

Згідно з розрахунку заборгованості, наданим позивачем, у відповідача станом на 20.07.2020 заборгоіаність становить -48361,02 грн. і яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту - 40936,69 грн. та нарахованої пені - 7424,33 грн.

При цьому, у самій анкеті-заяві про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг домовленості сторін щодо процентів та штрафних санкцій немає.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Оскільки, умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовій формі ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приват Банку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті:www://privatbank.ua не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048ЦК України позивач не пред`явив.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ПАТКБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», дотримано вимог, передбачених частиною другою статті 11Закону №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Такого ж висновку дійшов Верховний суд у складі Великої палати 03.07.2019 при розгляді справи № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Стаття 81ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором позичальник зобов`язується повернути всю суму кредиту, яку він отримав від кредитора.

Тіло кредиту - це сума позики, яку позичальник отримує в банку. Мова йде не про загальну вартість - тобто про те, скільки заплатить споживач в кінцевому підсумку разом з відсотками, комісіями і штрафами, якщо вони будуть нараховані. Важливо відзначити, що розмір тіла позики є основним чинником, що визначає суму щомісячних платежів, які позичальник повинен буде платити протягом всього періоду погашення.

У наданих суду додатках до позовної заяви, а саме у розрахунках заборгованості за договором №б/н від 31.05.2015 та 23.12.2020 зазначено, що за період з:

- 04.04.2012 по 31.05.2015 заборгованість за кредитом становить (тілом кредиту) - 7991,45 грн., заборгованість за відсотками - 228,94 грн., заборгованість за відсотками на поточну заборгованість - 228,94 грн., а всього заборгованість складає - 8220,39 грн.

- 01.06.2015 по 31.05.2020 заборгованість за тілом кредиту становить - 42836,69 грн., заборгованість за поточним тілом кредиту становить - 41665,63 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту - 1171,06 грн., заборгованість за пенею за прострочене зобов`язання - 7424,33 грн., погашено заборгованості за поточним тілом кредиту - 9440,54 грн., погашено заборгованості за простроченим тілом кредиту - 58502,83 грн., погашено заборгованості по пені - 8335,86 грн., а всього загальна заборгованість за кредитом становить - 50261,02 грн.

- 01.06.2020 по 23.12.2020 заборгованість за тілом кредиту становить - 40936,69 грн., простроченим тілом кредиту - 40936,69 грн., погашено заборгованості за простроченим тілом кредиту - 1900 грн., погашено заборгованості по пені - 7424,33 грн., а всього заборгованість складає - 40936,69 грн.

Як встановлено судом, згідно наданих розрахунків, станом на 23.12.2020 року сума позики, яку отримала відповідач ОСОБА_1 (витрати кредитних коштів) становить 15065,94грн, що і є тілом кредиту. .

Отже, як вбачається з розрахунків заборгованості, станом на 23.12.2020 позивачем погашалися (списувалися) відсотки за рахунок кредиту і додавалися до тіла кредиту , на яке в подальшому знову нараховувались відсотки. Такий факт підтвердив в судовому засіданні представник позивача. При цьому відповідачу розміру кредитного ліміту позивач взагалі не встановлював (розмір кредитного ліміту 0 грн.).

Такий порядок погашення заборгованості за відсотками, з якого виходив позивач, за користування кредитними коштами між сторонами, в письмовій формі не погоджувався, а односторонні дії позивача щодо погашення (списання відсотків за рахунок кредиту і додавання до тіла кредиту) не відповідають суті кредитних правовідносин, оскільки проценти є платою за використання кредитних коштів.

Разом з тим , банком зазначено, що заборгованості за відсотками у відповідача немає і позовної вимоги про таке позивач не заявляє.

Враховуючи наведене та те, що відповідачем фактично сплачено банку загальну суму 66838,69грн., які банком направлено на погашення поточного тіла кредиту, простроченого тіла кредиту та пені, а отже, відповідачем виконано взяті на себе зобов`язання по погашенню тіла кредиту, оскільки витрати за кредитною картою становлять 15065,94грн, а погашено 66838,69грн.

Відтак суду незрозумілим є розрахунок заборгованості, за яким заборгованість за тілом кредиту становить 48836,69грн. .

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги банку задоволенню не підлягають у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Щодо застосування строку позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 267 ЦКУ позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Із такою заявою до суду звернувся представник відповідача - ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 256 ЦКУ, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦКУ загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 258 ЦКУ для стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність строком в один рік. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦКУ).

Отже, позовна давність є строком для пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини (зазначений висновок був сформований ще в Постанові ВСУ від 29 жовтня 2014 р. у справі № 6-152цс14).

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року в справі № 357/9328/15-ц (провадження № 14-460цс18).

Між тим, для визначення початку перебігу виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) фактори. При цьому, правило ч. 1 ст. 261 ЦКУ містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення строку, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

Аналогічні правові позиції Верховного Суду України викладені у справах №6-2469цс16 від 16.11.2016 року; №6-832цс15 від 28.09.2016 року; №6-2165цс15 від 14.09.2016 року; №6-152цс14 від 29.10.2014 року; №6-1503цс16 від 21.12.2016 року; №6-3029цс16 від 8.06.2016 року.

Окрім цього, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст.141 ЦПК України судові витрати слід покласти на позивача.

На підставі ст. ст. 16, 526, 527, 530, 625, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 81, 89, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд -

ухвалив:

В позові відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 05.04.2021.

Суддя О.Б. Нагірна