Справа № 755/379/21
Провадження № 2/755/164/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"08" квітня 2021 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді - Хромової О.О.

при секретарі - Грицик М.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 31 січня 2014 року № 171918 в розмірі 14 349,64 грн та судові витрати в розмірі 2 102 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 31 січня 2014 року між приватним акціонерним товариством «Актабанк» (далі - ПАТ «Актабанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 171918. Банк свої зобов`язання перед відповідачем відповідно до укладеного договору виконав в повному обсязі. 23 березня 2018 року між ПАТ «Актабанк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого АТ «Актабанк» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги до позичальників. Позивач зазначає, що ОСОБА_1 має непогашену заборгованість за кредитним договором у розмірі 14 349,64 грн. з яких: 12 098,46 грн - заборгованість за основним боргом; 1 454,48 - заборгованість по процентам, 746,70 грн - заборгованість за комісією; 50,00 грн - штраф та пеня.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 20 січня 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи до 22 лютого 2021 року та встановлено відповідні строки.

Разом з позовом від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника Банку та про згоду на ухвалення заочного рішення.

У встановлений судом строк відповідач ОСОБА_1 відзив на позов не подав. Конверт з ухвалою про відкриття провадження та копією позовної заяви з додатками, що направлявся за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача, 02 лютого 2021 року повернувся до суду неврученим з відміткою «Укрпошти» про причини повернення - «За закінченням терміну зберігання».

Строки для подання відзиву та відповіді на відзив закінчились, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України та частини п`ятої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, прийнявши всі заходи по виклику відповідача, ухвалив розглянути справу заочно, згідно із статтями 223 та 280 ЦПК України.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до таких висновків.

З укладеного між ПАТ «Актабанк» та відповідачем договору про відкриття та обслуговування кредитного ліміту по картковому рахунку від 15 лютого 2013 року № 171918, вбачається, що Банк для задоволення споживчих потреб надав ОСОБА_1 на картковий рахунок кредитний ліміт в розмірі 10 000,00 грн. Кредитний ліміт надається з 15 лютого 2013 року на строк 12 місяців. Відсоткова ставка за користування кредитним лімітом складає 28 % річних.

Договір підписаний сторонами 15 лютого 2013 року, що не збігається з датою укладення кредитного договору, вказаною у позовній заяві 31 січня 2014 року.

З графіку платежів з детальним розписом сукупної вартості кредитного ліміту, що є Додатком № 2 до Договору № 171918 встановлено, що датою надання кредитного ліміту є 15 лютого 2013 року, графік щомісячних платежів розраховано з березня 2013 року, тобто з наступного місяця після укладення договору, що відповідає даті - 15 лютого 2013 року.

Також в матеріалах справи міститься згода фізичної особи-суб`єкта кредитної історії та згода-повідомлення суб`єкта персональних даних на обробку та передачу його персональних даних до бази «База клієнтів та контрагентів», які підписані ОСОБА_1 13 лютого 2013 року.

Крім того, в обґрунтування заявлених вимог, позивач долучає до матеріалів позову Повідомлення про умови кредитування фізичних осіб за продуктом Кредитний ліміт «До Зарплати». У повідомленні містяться відомості про те, що ОСОБА_1 ознайомлений з умовами кредитування за продуктом Кредитний ліміт «До зарплати» 14 грудня 2013 року.

Вказана дата ознайомлення не відповідає даті укладення договору - 15 лютого 2013 року. Крім того, в долученому до матеріалів справи договорі про відкриття та обслуговування кредитного ліміту по картковому рахунку № НОМЕР_1 не міститься жодних відомостей про те, що позичальнику на картковий рахунок встановлюється кредитний ліміт за тарифним пакетом «До зарплати».

Дослідивши заяву про зміну умов кредитування за кредитним лімітом, судом встановлено, що вказана заява, яка підписана ОСОБА_1 , взагалі не містить дати узгодження відповідних умов.

З наданих банком виписок по картковому рахунку вбачається, що ОСОБА_1 користувався кредитними коштами у період з 01 жовтня 2013 року по 31 грудня 2013 року, що не узгоджується з жодною з дат укладення кредитного договору - ні 15 лютого 2013 року, ні 31 січня 2014 року.

Долучена до матеріалів справи згода фізичної особи-суб`єкта кредитної історії та згода-повідомлення суб`єкта персональних даних на обробку та передачу його персональних даних до бази «База клієнтів та контрагентів», які підписані ОСОБА_1 31 січня 2014 року, не підтверджують факту укладання такого договору та не визначають його істотних умов.

23 березня 2018 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ПАТ «Актабанк» укладено договір про відступлення прав вимоги № 2.

Відповідно до п. 2.1 договору, в порядку та на умовах, визначених в цьому Договорі, Банк відступає шляхом продажу Новому кредитору належні банку, а Новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги Банку до позичальників, заставодавців та поручителів, зазначених у Додатку № 1 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників або які зобов`язані виконати обов`язки Боржників, за кредитними договорами, договорами про надання кредиту (овердрафту), договорами поруки та договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку № 1 до цього Договору. Новий кредитор сплачує плату за Права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором.

Згідно із Витягом з Додатку № 1 до Договору № 2 про відступлення права вимоги

від 23 березня 2018 року до ТОВ «ФК «ЄАПБ» від ПАТ «Актабанк» перейшло право вимоги за кредитним договором від 31 січня 2014 року № 171918.

27 березня 2018 року на адресу відповідача позивачем направлено повідомлення про відступлення права вимоги та про порядок погашення заборгованості по кредитному договору

від 31 січня 2014 року № 171918.

Частинами першою, третьою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що ц ивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами, вживає заходів для виконання ними їх обов`язків.

Відповідно до статті 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 79 ЦПК України д остовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

За змістом статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частинами першої, шостої, сьомої статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 95 ЦПК України визначено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Всупереч вимогам статті 81 ЦПК України позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що між ПАТ «Актабанк» та відповідачем дійсно укладався кредитний договір від 31 січня 2014 року № 171918, за невиконання умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 14 349 грн.

Таким чином, розглядаючи позов в межах заявлених позовних вимог і зазначених підстав, та виключно на підставі поданих доказів, і виходячи з того, що позивач не подав належних допустимих, достовірних і достатніх доказів на підтвердження позовних вимог, не допускаючи припущень, керуючись принципами диспозитивності і змагальності у цивільному судочинстві, враховуючи покладений на позивача обов`язок по доказуванню позовних вимог, і враховуючи неприпустимість перекладення на відповідача такого обов`язку, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову та недоведеність позовних вимог через відсутність доказів, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись статтями 509, 526, 626, 628, 638,1048-1048, 1054 ЦК України, , статтями 12, 13, 76, 78, 80, 81, 95, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Відповідно до п. п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме: Дніпровський районний суд міста Києва.

Повне рішення суду виготовлено 08 квітня 2021 року.

Суддя О.О. Хромова