Справа №443/2185/18
Провадження №2/443/278/21
РІШЕННЯ

іменем України

26 березня 2021 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Павліва А.І.,

секретар судового засідання Стасів С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно,

за участю:

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки Іваніва О.Б. ,

відповідачки ОСОБА_2 , -

встановив:

Стислий виклад позиції сторін.

Представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Іванів О.Б. подав до суду позовну заяву до ОСОБА_2 , в якій, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить визнати за позивачкою право власності вцілому на домоволодіння по АДРЕСА_1 , яке згідно технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок складається з: житлового будинку «А», стайні «Б», шопи «В», вбиральні «Г», криниці №1, воріт №2, огорожі №3, хвіртки №4, огорожі №5, воріт №6, хвіртки №7.

В обґрунтування вимог щодо предмета спору представник позивачки покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивачки ОСОБА_4 , яка на час своєї смерті постійно проживала та була зареєстрована в господарстві по АДРЕСА_1 . На випадок смерті баба склала заповіт, згідно якого все своє майно заповіла ОСОБА_1 , яка на час смерті баби була неповнолітньою. При зверненні до нотаріальної контори із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину, ОСОБА_1 було відмовлено, оскільки домоволодіння по АДРЕСА_1 являється власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначено. Станом на 1990 рік в житловому будинку, який відноситься до суспільної групи господарств - колгоспний двір були зареєстровані і проживали: ОСОБА_4 (баба), ОСОБА_5 (дід), ОСОБА_5 (дядько), ОСОБА_2 - мати позивачки і позивачка ОСОБА_1 . Дід ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому вибув із членів колгоспного двору. ІНФОРМАЦІЯ_3 помер дядько позивачки ОСОБА_5 , з яким позивачка постійно проживала до дня смерті. Крім цього, відповідачка ОСОБА_2 не претендує на частку у колгоспному дворі і відмовляється від своєї частки у спадковому майні на користь позивачки, не заперечуючи проти визнання за позивачкою права власності на цілий житловий будинок.

Відповідачка правом на подання відзиву не скористалася.

У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали повністю та просять суд позов задовольнити.

Відповідачка позов визнала повністю, ствердивши суду, що розуміє наслідки визнання позову. Крім цього, відповідачка ствердила суду, що не претендує на частку у майні колгоспного двору.

Заяви, клопотання учасників справи.

Позивачка подала заяви про: розгляд підготовчого засідання за її відсутності та призначення справи до судового розгляду по суті; відкладення розгляду справи (а.с.50, 59).

Представник позивачки подав заяви про: проведення підготовчого засідання за відсутності сторони позивача; уточнення позовних вимог (а.с.44, 64-66).

Відповідачка подала заяви про: прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первинним позовом та об`єднання їх в одне провадження; розгляд підготовчого засідання за її відсутності та призначення справи до судового розгляду по суті; залишення без розгляду її зустрічного позову та розгляд справи за її відсутності (а.с.47, 48, 68).

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 21.08.2020 прийнято справу до розгляду та призначено її до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.40-41).

Ухвалами підготовчого засідання від 02.11.2020 зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом та об`єднано їх в одне провадження. Підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.52-53, 54-55).

Ухвалою від 23.02.2021 відкладено розгляд справи (а.с.61).

Ухвалою від 26.03.2021 зустрічний позов залишено без розгляду на підставі подання позивачкою за зустрічним позовом до початку розгляду справи по суті заяви про залишення позову без розгляду (а.с.69, 75-76).

Суд, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення повністю виходячи з такого.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 і її батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 18.11.2011 (а.с.15)

ОСОБА_8 та ОСОБА_6 уклали шлюб 24.02.1979 і після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_9 », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_2 від 24.02.1979 (а.с.16).

ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 і її батьками є ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_3 від 23.08.1985 (а.с.13)

Відповідно до свідоцтв про смерть серії НОМЕР_4 від 23.08.1996, НОМЕР_5 від 17.02.1978 та НОМЕР_6 від 11.12.2013, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Млиниська Жидачівського району Львівської області, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Млиниська Жидачівського району Львівської області, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Млиниська Жидачівського району Львівської області (а.с. 6, 11, 12).

Згідно з свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок від 26.03.1990 цілий жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_4 (а.с.9).

10.08.1996 ОСОБА_4 заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати їй на день смерті і на що вона за законом буде мати право ОСОБА_1 (а.с.7).

Витягом з погосподарської книги від 19.02.2016 встановлено, що станом на 1990 рік у житловому будинку по АДРЕСА_1 , який відноситься до суспільної групи господарств - колгоспний двір були зареєстровані та проживали: ОСОБА_4 - голова двору, ОСОБА_5 - син, ОСОБА_6 - дочка, ОСОБА_1 - внучка (а.с.10).

Постановою нотаріуса Жидачівської ДНК від 12.06.2017 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її баби ОСОБА_4 , оскільки житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померла не є його останнім членом (а.с.8).

Згідно з технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 07.11.2018 у АДРЕСА_1 знаходиться житловий будинок «А» загальною площею 50,4 кв.м., житловою площею 39,5 кв.м., разом з господарськими будівлями і спорудами: стайнею «Б», шопою «В», вбиральнею «Г», криницею №1, воротами №2, огорожею №3, хвірткою №4, огорожею №5, воротами №6, хвірткою №7 (а.с.17-19).

Довідкою Млиниської сільської ради Жидачівського району Львівської області від 06.12.2018 встановлено, що ОСОБА_1 проживала разом з дядьком ОСОБА_5 в АДРЕСА_1 до дня смерті дядька, яка наступила ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.14).

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивачки права власності на частку у житловому будинку у порядку спадкування за заповітом після смерті баби, права власності на частку у житловому будинку у порядку спадкування за законом після смерті дядька, права власності на частку у житловому будинку як члена колгоспного двору та права власності на частку у житловому будинку як останнього члена колгоспного двору, який не заявляв про непретендування на частку у ньому, і неможливістю реалізації цього права (належного юридичного оформлення у позасудовому порядку) через його невизнання нотаріусом, який відмовив у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР (даної - ЦК УРСР), Закон України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин), Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та Цивільний процесуальний кодекс України (далі ЦПК України).

Так, з введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року.

Згідно з положеннями статті 4 Закону України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року.

Приписами частини 1 статті 120 ЦК УРСР передбачено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).

Згідно з положеннями частини 1 статті 121 ЦК УРСР володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору.

Нормою частини 2 статті 122 ЦК УРСР визначено, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Спірні правовідносини щодо прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , в силу приписів статті 5 та пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, регулюються нормами ЦК УРСР.

Так, згідно з положеннями частини 1, 2 статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до приписів статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Нормою частини 1 статті 534 ЦК УРСР передбачено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК УРСР).

Відповідно до частин 1, 2 статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Спірні правовідносини щодо прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 регулюються нормами ЦК України.

Так, нормою статті 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно з приписами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 1265 ЦК України передбачено, що у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Згідно з частиною 1 та 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.

Крім цього, суд зважає на роз`яснення, викладені у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», згідно з якими положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося;

в) у випадках, коли за рахунок майна колгоспного двору було внесено вклад у кредитну установу на ім`я члена двору, його частка має бути зменшена на суму вкладу, а якщо вклад перевищує належну цьому члену частку, з нього стягуються відповідні грошові суми на користь інших членів колгоспного двору;

г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону «Про власність» 885-12 загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

Також, суд зважає на роз`яснення, викладені у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», згідно з якими відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, в тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються ЦК України.

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що житловий будинок АДРЕСА_1 відносився до суспільної групи господарств - колгоспний двір, головою якого була ОСОБА_4 . Станом на 30.06.1990 у цьому житловому будинку були зареєстровані та проживали ОСОБА_4 - голова двору, ОСОБА_5 - син, ОСОБА_6 - дочка, ОСОБА_1 - внучка. Станом на 15.04.1991 ці члени колгоспного двору не втратили право на частку у ньому, відтак з огляду на те, що розмір частки члена колгоспного двору встановлювався законом виходячи з рівності часток усіх членів двору, тому кожному з них належало по 1/4 частці цього двору.

Після смерті баби ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина на належні їй права та обов`язки, що не припинилися у зв`язку з її смертю (зокрема на частку у колгоспному дворі). Оскільки ОСОБА_4 за життя зробила особисте розпорядження, склавши заповіт, тому в силу приписів статті 534 ЦК УРСР спадкування відбувається за заповітом і єдиним спадкоємцем, визначеним у ньому, є ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину, оскільки на час відкриття спадщини була неповнолітньою. Крім цього, фактично вступила в управління спадковим майном, так як проживала у спірному житловому будинку на час та після смерті спадкодавця і користувалася ним.

Після смерті дядька ОСОБА_5 відкрилася спадщина на належні йому права та обов`язки, що не припинилися у зв`язку з його смертю (зокрема на частку у колгоспному дворі). Оскільки ОСОБА_5 за життя не зробив особистого розпорядження, тому в силу приписів статті 1223 ЦК України спадкування відбувається за законом. Єдиним спадкоємцем другої черги є його сестра ОСОБА_10 , а п`ятої черги - племінниця ОСОБА_1 . Однак ОСОБА_2 відмовилася від прийняття спадщини після смерті брата ОСОБА_5 на користь дочки ОСОБА_1 , що однозначно вбачається з поданої нею заяви та позиції, висловленої у судовому засіданні. Водночас, ОСОБА_1 постійно проживала з дядьком ОСОБА_5 на день відкриття спадщини, не заявляла про відмову від неї, тому в силу приписів частини 3 статті 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла її.

Також, суд зауважує, що з позиції ОСОБА_2 вбачається непретендування нею на частку у майні колгоспного двору, відтак ця частка, яка б мала їй належати, переходить до того з членів колгоспного двору, хто є останнім живим членом цього двору та не заявляв про непретендування на майно у ньому, тобто до ОСОБА_1 .

Таким чином, ОСОБА_1 набула права власності на частку (1/4) у майні колгоспного двору у порядку спадкування за заповітом після смерті баби та частку (1/4) у майні колгоспного двору у порядку спадкування за законом після смерті дядька. Крім цього, їй належить частка (1/4) у майні колгоспного двору як члену колгоспного двору та частка (1/4) у майні колгоспного двору як останньому члену колгоспного двору. Однак позивачка позбавлена можливості у позасудовому порядку юридично оформити право на зазначене майно у визначений законом спосіб, через відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій.

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, а також зважаючи на те, що особисте майнове право ОСОБА_1 не визнається, відтак позивачка має законні сподівання на судовий захист цього права в силу приписів статті 16 ЦК України, у зв`язку з чим і звернулася до суду, тому суд, з огляду на обґрунтованість та підставність позову, вважає, що позов слід задовольнити повністю.

На підставі статей 120, 121, 123, 524, 525, 534, 548, 549 Цивільного кодексу Української РСР, статей 392, 1216, 1218, 1223, 1258, 1265, 1268 Цивільного кодексу України та керуючись статтями 10, 19, 81, 89, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: місце проживання: АДРЕСА_2 ) про визнання права власності на майно задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок «А» загальною площею 50,4 кв.м., житловою площею 39,5 кв.м., разом з господарськими будівлями і спорудами (стайня «Б», шопа «В», вбиральня «Г», криниця №1, ворота №2, огорожа №3, хвіртка №4, огорожа №5, ворота №6, хвіртка №7), що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини 6 статті 259 та частини 1 статті 268 Цивільного процесуального кодексу України складання повного рішення суду відкладено на десять днів.

У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення - 05 квітня 2021 року.

Головуючий суддя А.І. Павлів