КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-ц/824/773/2021 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коцюрби О.П.,

суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А.,

при секретарі: Перебитюку А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Правекс-Банк» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, визнання незаконною зміну істотних умов праці, скасування рішення про зміну істотних умов праці, зобов`язання поновити попередні умови праці,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Печерського районного суду міста Києва із вказаним позовом, в якому просила визнати незаконним наказ від 16.04.2018 р. № 582-к щодо її звільнення та поновити її на роботі; стягнути з відповідача заробітну плату за весь час вимушеного прогулу; визнати незаконною зміну істотних умов праці за рішенням банку від 31.10.2017 р. № 249 та рішенням Спостережної ради ПАТ КБ «Правекс-Банк» від 27.04.2017 р. № 5-17.18; скасувати вказані рішення; зобов`язати відповідача поновити попередні умови праці.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 16.04.2018 року її було звільнено з посади начальника відділу забезпечення головного фінансового управління за п. 6 ст. 36 КЗпП (в зв`язку з незгодою з істотними змінами умов праці).

Вважає своє звільнення незаконним, посилаючись на те, що рішенням ПАТ КБ «Правекс-Банк» від 31.10.2017 року № 249 щодо неї були змінені істотні умови праці, зокрема, тривалість робочого часу було скорочено з 40 годин на тиждень до двох годин, з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу. В подальшому, 06.02.2018 року її було поінформовано, що згідно рішення не раніше ніж через два місяці після попередження зміняться істотні умови праці, втім точної дати, з якої настануть змінені умови ні рішення, ні повідомлення не містять. Посилалась на те, що точна дата є істотною умовою відповідних змін, оскільки знаючи точну дату вона б могла прийняти для себе рішення, влаштовують її такі зміни чи ні. Отже, відповідач був зобов`язаний повідомити її про точну дату таких змін, не пізніше ніж за два місяці до їх запровадження.

Листом від 05.04.2018 року вона повідомила відповідача, що інформація, надана їй 06.02.2018 року у повідомлені про зміну істотних умов праці є неповною та недостовірною, що в свою чергу позбавило її можливості вирішити для себе прийняти такі зміни чи відмовитись.

Також, 06.04.2018 року відповідач прийняв наказ № 527 про встановлення їй режиму роботи: 2 години на тиждень з 10.04.2018 року, і, оскільки, вона відмовилась від такого режиму, вже 16.04.2018 року відповідач наказом № 582-к звільнив її за п. 6 ст. 36 КЗпП.

Посилаючись на порушення банком вимог п. 3 ст. 32 КЗпП щодо повідомлення її за два місяці про всі істотні умови змін до введення їх в дію, вважає своє звільнення незаконним.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Правекс-Банк» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі,стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, визнання незаконною зміну істотних умов праці, скасування рішення про зміну істотних умов праці, зобов`язання поновити попередні умови праці - відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення суду скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначає що суд не врахував, що 06.02.2018 року відповідач повідомив її про зміну суттєвих умов праці, проте ні в рішенні від 31.10.2017 року № 249 ні в повідомленні про зміну істотних умов праці не вказана точна календарна дата, з якої відповідні зміни вступають в силу, а тому висновок суду про те, що позивач була повідомлена про такі умови, не відповідає обставинам справи, зазначила що суд неправильно застосував ч. 3 ст. 22 Кодексу законів про працю України.

У відзиві на апеляційну скаргу, АТ «Правекс-банк» доводи апеляційної скарги, поданої ОСОБА_1 , заперечило. Звертає увагу суду на те, що заявлені позовні вимоги в частині визнання незаконної зміни істотних умов праці позивача, скасування рішення ПАТ КБ «Правекс-банк» від 31.10.2017 р. № 249 «Про проведення скорочення штату та зміну істотних умов праці для деяких працівників «Правекс-банк» та Рішення Спостережної ради банку від 27.04.2017 р.» не є належним способом захисту, що встановлено при розгляді Верховним Судом справи № 755/3495/16 у постанові від 28.03.2019 року.

Також просило врахувати судову практику Верховного Суду у аналогічній справі № 607/3416/18, постанова Верховного суду від 27.03.2019 року.

Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши законність і обгрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та залишення судового рішення без змін із наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01.07.2016 року працювала на посаді начальника відділу забезпечення головного фінансового управління в ПАТ КБ «Правекс-Банк».

Рішенням Спостережної ради ПАТ КБ «Правекс-Банк» № 5-17.18, для досягнення цілей, визначених «Стратегією та планом прибутковості 2017-2019 років», а також з метою плавного переходу до нової бізнес-моделі і до цільового розміру Банку (включаючи заплановане скорочення мережі), оптимізації структури та процедур задля поліпшення процесів та виконання збереження видатків з точки зору кількості ресурсів, затверджено організаційну структуру ПАТ КБ «Правекс-Банк» та доручено начальнику відділу спеціальної координації, у співпраці з організаційним відділом кредитного відділу та інших головних управлінь ІСП та залученими структурними підрозділами організувати проведення належного аналізу та забезпечити, за необхідності, впровадження необхідних заходів щодо скорочення чисельності та штату персоналу Головного Офісу та зміни істотних умов праці працівників, зменшення видатків на утримання персоналу, з огляду на зміни в організації виробництва і праці, зумовлені бізнес-умовами та меншою мережею відділень.

31.10.2017 року на виконання рішень Спостережної ради банку від 27.04.2017 № 5_17.18 про організаційні зміни та від 22.12.2014 року № 10 прийнято Рішення Голови Правління № 249 від 31.10.2017 року «Про проведення скорочення штату та зміну істотних умов праці для деяких працівників «Правекс-Банк» (Рішення № 249), яким вирішено скоротити штат та чисельність працівників банку, виключивши із штатного розпису та організаційно-штатних структур банку згідно з додатком, у порядку та у строки, передбачені законодавством (пункт 1), та змінити істотні умови праці працівникам встановленням неповного робочого часу (тривалістю робочого часу 2 години на тиждень з 10 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв. у робочий день - середу, відповідно до додатку 2), з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу, перерахованим у додатку 2, у порядку та у строки, передбачені законодавством (пункт 2) (том 1 а.с.155-156).

В додатку № 2 до рішення, зазначено перелік працівників, щодо яких здійснюються заходи, передбачені пунктом 3.4 цього Рішення № 249, та яким встановлено тривалість робочого часу дві години на тиждень. У пункті 1 додатку № 2 переліку значиться ОСОБА_1 , начальник відділу забезпечення головного фінансового управління (том 1 а.с. 158).

ОСОБА_1 , 06.02.2018 року попереджена про наступну зміну істотних умов праці, зокрема в попереджені зазначено, що не раніше ніж через два місяці їй буде встановлено тривалість робочого часу дві години в тиждень з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу.

Відповідач, 06.04.2018 року видав наказ № 527-к «Про встановлення режиму роботи», яким ОСОБА_1 з 10 квітня 2018 року встановлено режим роботи із зміненими істотними умовами праці.

В зв`язку з тимчасовою непрацездатністю до 14 квітня 2018 року (том 1 а.с. 84) ОСОБА_1 вийшла на роботу 16.04.2018 року і ознайомившись із наказом № 527-к, не погодилася на таку зміну істотних умов праці, про що зазначила в наказі № 527-к від 06.04.2018 року ( том 1 а.с.97).

Наказом ПАТ КБ «Правекс-Банк» від 16.04.2018 року № 582-к ОСОБА_1 звільнено у зв`язку із відмовою від продовження роботи із зміненими істотними умовами праці за пунктом 6 ст. 36 КЗпП України з 16.04.2018 року з виплатою компенсації за 14 календарних днів невикористаної щорічної відпустки та 20 календарних днів невикористаної додаткової соціальної відпустки, як працівниці яка має двох і більше дітей до 15 років за 2017-2018 р.р., а також вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку (том 1 а.с.152).

Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в АТ «Правекс-Банк» відбулися зміни істотних умов праці, шляхом встановлення неповного робочого часу для деяких працівників, в коло яких увійшла позивач. Проте, ОСОБА_1 не погодилася на таку зміну істотних умов праці (том 1 а.с.154). Про такі зміни позивача було повідомлено 06.02.2018 року, тобто за два місяці до введення в дію таких змін ( том 1 а.с. 96).

Оскільки 16 квітня 2018 року ОСОБА_1 відмовилась від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці, то відповідач на передбачених законом підставах звільнив позивача з роботи за п.6 ст. 36 КЗПП України.

Відмовляючи в частині вимог про визнання незаконною зміни істотних умов праці, скасування рішення про зміну істотних умов праці, зобов`язання поновити попередні умови праці, суд виходив із того, що ОСОБА_1 обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, так як прийняття відповідачем рішення ПАТ КБ «Правекс-Банк» від 31.10.2017 року № 249 та Рішення Спостережної Ради ПАТ КБ «Правекс-Банк» від 27.04.2017 року № 5-17.18 є виключною компетенцією власника такого підприємства чи установи або уповноваженого ними органу та є складовою права на управління діяльністю підприємством чи установою, вказавши, що таку правову позицію висловив Верховний Суд в своїй постанові від 28.03.2019 року у справі № 755/3495/16-ц.

Колегія суддів погоджується із такими висновками, так як вони відповідають обставинам справи і узгоджуються із вимогами закону.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

У пункті 31 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що згідно з частиною третьої статі 32 КЗпП України в межах спеціальності, кваліфікації і посади, обумовленої трудовим договором, зміна істотних умов праці: систем і розмірів оплати, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміна розрядів і найменування посад та інших - допускається за умови, що це викликано змінами в організації виробництва і праці, та що про ці зміни працівник був повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Згідно з положеннями п. 6 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.

Відповідно до роз`яснень, наданих у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», припинення трудового договору за пунктом 6 статті 36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці, які не супроводжуються скороченням чисельності чи штату працівників. У тому ж разі, коли такі зміни в організації виробництва і праці супроводжуються скороченням чисельності або штату працівників, змінами в їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями може мати місце звільнення працівників за пунктом 1 статті 40 КЗпП України.

Отже, встановивши, що в АТ «Правекс-Банк» відбулися зміни істотних умов праці, шляхом встановлення неповного робочого часу для деяких працівників, в число яких увійшла позивач ОСОБА_1 , яку було попереджено про наступну зміну істотних умов праці за два місяці до введення в дію таких змін і позивач не погодилася на роботу в нових умовах, відповідач на передбачених законом підставах ( п.6 ст.36 КЗПП України) видав наказ і звільнив позивача з роботи в зв`язку з відмовою від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.

Відповідає також вимогам закону висновок суду щодо обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав в частині позовних вимог про визнання незаконною зміну істотних умов праці, скасування рішення про зміну істотних умов праці, зобов`язання поновити попередні умови праці з посиланням на ч. 4 ст. 263 ЦПК України та висновок щодо застосування відповідних норм права, викладений в постанові Верховного Суду від 28.03.2019 року у справі № 755/3495/16-ц.

З врахуванням вказаних обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Доводи ОСОБА_1 викладені в апеляційної скарги на неправильне застосування судом ч. 3 ст. 22 КЗпП України, з підстав того, що відповідач, повідомивши її про зміну суттєвих умов праці, не вказав точну календарну дату, з якої відповідні зміни вступають в силу, підлягають відхиленню, оскільки за змістом ч. 3 ст. 22 КЗпП України про зміну істотних умов праці працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Встановлено, що відповідач вказаного порядку дотримався. Законом не передбачено повідомлення працівника із визначенням йому конкретної дати, з якої відповідні зміни вступають в силу.

Доводи апеляційної скарги про те, що звільнення позивача з 16.04.2018 року за п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗПП України є неправомірним, так як новий режим роботи їй було встановлено з 10.04.2018 року, а вийшовши на роботу 16.04.2018 року позивач приступила до роботи за нових умов праці і трудовий договір з нею вважався продовженим підлягають відхиленню, оскільки саме 16.04.2018 року ОСОБА_1 вийшла на роботу після тимчасової непрацездатності і ознайомившись із наказом № 527-к від 06.04.2018 року, висловила своє волевиявлення про відмову працювати на зазначених в наказі умовах.

За таких обставин, трудовий договір із ОСОБА_1 відповідно до п. 6 ч.1 ст. 36 КЗПП України є припиненим і відповідач на передбачених законом підставах видав оспорюваний наказ № 582-к від 16.04.2018 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу забезпечення головного фінансового управління АТ «Правекс-Банк».

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П. Коцюрба

Судді: І.М. Білич

Т.А. Слюсар