Номер провадження: 22-ц/813/612/21
Номер справи місцевого суду: 522/4199/17
Головуючий у першій інстанції Бойчук А.Ю.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Колеснікова Г.Я., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Чепрас А.І.,

за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:

представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_5,

від відповідача акціонерного товариства «УкрСиббанк» - не з`явились,

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_1 - не з`явились,

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 - не з`явились,

переглянувши справу №522/4199/17 за позовом ОСОБА_3 до акціонерного товариства «УкрСиббанк», за участю третіх осіб ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про захист прав споживачів, визнання недійсними кредитного та забезпечувальних договорів за апеляційною скаргою акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2018 року у складі судді Бойчука А.Ю., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_3 , звернувшись 3 березня 2017 року до суду з вищеназваним позовом, вказала, що уклала з АКІБ «УкрСиббанк» Договір про надання споживчого кредиту №0 від 29 листопада 2006 року, виконання зобов`язань за яким було забезпечено іпотекою нерухомого майна та порукою фізичних осіб. Укладений кредитний договір є договором про надання споживчого кредиту, кошти були надані на споживчі цілі (на поточні потреби). З кредитного договору вбачається, що його умови вводять споживача в оману стосовно таких істотних характеристик як дата надання (видачі) кредитних коштів, складу, кількості та порядку їх надання банком, а також стосовно очікуваного результату від отримання споживчого кредиту та його сукупної вартості. Не було також надано інформацію щодо таких істотних умов договору як загальна вартість кредиту, реальна процентна ставка за кредитом та порядок повернення кредиту. Позивачу під час укладення кредитного договору об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору банківської послуги, кредитний договір є договором приєднання та має стандартну розроблену банком форму, позивач не мав можливості внести до нього зміни та вимушений був підписати договір на запропонованих банком умовах. За таких умов формування волі позивача щодо укладення спірного правочину відбувалось під впливом інформації, що не відповідала дійсності та створювала помилкове уявлення про ціну фінансової послуги. Відповідач при укладенні спірного правочину свідомо та навмисно ввів позивача в оману щодо істотної умови кредитного договору як то його ціни, а саме абсолютного значення подорожчання кредиту та реальної відсоткової ставки з метою привернення уваги до фінансової послуги саме цього кредитора. Позивач вважає, що передумовою введення його в оману було навмисне невиконання банком переддоговірної роботи в порядку статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», з чого вбачається наявність в діях банку ознак нечесної підприємницької практики. Відповідач замовчував реальну ціну пропонованої фінансової послуги, що знайшло вираз у не наданні позивачу інформації та не включенні до умов договору значення реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту, а також не попередження позивача про валютні ризики, які він несе. Позивач вважає, що Кредитний договір №0 від 29 листопада 2006 року укладений з використанням нечесної підприємницької практики з боку банку підлягає визнанню недійсним на підставі частин 1, 3 статті 203, частини 1 статті 215, частини 1 статті 230 ЦК України, частини 6 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до частини 1 статті 261 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Згідно з частиною 2 статті 548 ЦК України недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до частини 5 статті 3, статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Іпотека припиняється у випадку визнання договору іпотеки недійсним. Згідно з частиною 1 статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. З урахуванням викладеного позивач вважає, що недійсними також є Договір поруки №67728 від 29 листопада 2006 року, Договір поруки №68230 від 29 листопада 2006 року, Іпотечний договір від 29 листопада 2006 року як такі, що укладені на забезпечення недійсного зобов`язання. Позов подано в межах строків, передбачених статтею 257 ЦК України, оскільки про порушення своїх прав позивач, як споживач банківських послуг, дізналась лише 13 лютого 2017 року. Посилаючись на вказані обставини, позивач ОСОБА_3 просила:

визнати недійсним Договір про надання споживчого кредиту №0 від 29 листопада 2006 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 ;

визнати недійсним Договір поруки №67728 від 29 листопада 2006 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 ;

визнати недійсним Договір поруки №68230 від 29 листопада 2006 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 ;

визнати недійсним Іпотечний договір від 29 листопада 2006 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рудницькою Ю.О., зареєстрований в реєстрі за №2564 (т.1 а.с.2-12).

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 23 березня 2017 року відкрито провадження у справі (т.1 а.с.93).

Відповідач АТ «УкрСиббанк» позов не визнав, звернувшись 25 липня 2017 року до суду із зустрічною позовною заявою, просив стягнути солідарно з позичальника ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_1 , солідарно з позичальника ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_2 на користь банку за Кредитним договором №0 від 29 листопада 2006 року заборгованість за кредитом та процентами в розмірі 93782,02 швейцарських франки, пеню в розмірі 382382,16 грн., розподілити витрати на сплату судового збору в сумі 44103,32 грн. (т.1 а.с.112-114).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2018 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, у прийнятті зустрічної позовної заяви відмовлено (т.2 а.с.137).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2018 року, ухваленим в порядку заочного розгляду справи, позов задоволено (т.2 а.с.141-148).

Висновок суду мотивовано тим, що при укладенні Договору про надання споживчого кредиту №0 від 29 листопада 2006 року в діях АКІБ «УкрСиббанк» містилися ознаки нечесної підприємницької практики стосовно споживача кредитних послуг, умови такого договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, справедливості, внаслідок істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків, погіршують становище споживача, що є підставою для визнання такого договору недійсним та, як наслідок, визнання недійсними договорів поруки та іпотеки, оскільки ці договори є похідними від основного.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 7 березня 2018 року в задоволенні заяви АТ «УкрСиббанк» про перегляд заочного рішення відмовлено (т.2 а.с.186-188).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16 жовтня 2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «УкрСиббанк» на рішення суду.

Справу з апеляційного суду Одеської області передано до Одеського апеляційного суду у зв`язку з ліквідацією суду.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29 січня 2019 року справу прийнято до провадження.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29 січня 2019 року справу призначено до розгляду.

В апеляційній скарзі АТ «УкрСиббанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про відмову в позові (т.3 а.с.2-9).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає в наступному. Визнаючи недійсним кредитний договір, суд у порушення вимог закону не зазначив конкретні правові підстави для визнання договору недійсним. Суд дійшов висновку, що Договір про надання споживчого кредиту №0 від 29 листопада 2006 року всупереч вимогам положень пункту 2 частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не містить детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача з урахуванням відсоткової ставки за кредитом, відсутня інформація з яких складових складається призначена до сплати сума, відсутня інформація щодо кінцевої суми та вартості всіх послуг, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням, погашенням кредиту тощо. АТ «УкрСиббанк» вважає, що суд неправомірно прийшов до вказаного висновку з огляду на те, що вимогами пункту 2 частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача про визначені законом умови договору. З вказаної норми закону вбачається, що кредитор повідомляє споживача до укладення договору та не зобов`язаний прописувати в договорі про надання споживчого кредиту зазначені вище норми пункту 2 частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Вказані норми не є підставою для визнання недійсним кредитного договору, оскільки відповідно до них у разі ненадання інформації, зазначеної цією статтею, суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену підпунктом 7 частини 1 статті 23 цього Закону, що не передбачає наслідком визнання кредитного договору недійсним. Крім того, відповідно до пункту 8.2 кредитного договору підписанням договору позичальник підтверджує, що повністю розуміє та вважає справедливими щодо себе всі умови договору, свої права та обов`язки за договором, погоджується з ними. Висновок суду про ненадання споживачу інформації до укладення договору зроблений у супереч положень статей 526, 628, 629 ЦК України щодо обов`язковості умов договору. Суд неправильно застосував норми у висновках щодо порушення статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, з огляду на що до спорів про виконання кредитного договору цей Закон не може застосовуватися, так як застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування. В оскаржуваному рішенні підставою для задоволення позову про визнання кредитного договору недійсним для суду став висновок судово-економічної експертизи про те, що на позичальника покладено додатковий тягар із виплати відсотків за кошти, яких позичальник фактично не отримував. Проте, відповідно до положень норм процесуального закону жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення, висновок експерта не має переваги над іншими джерелами доказів та підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності. Поза увагою суду залишено факт сплати позивачем грошових коштів за кредитним договором, що свідчить про обізнаність з умовами кредитного договору. Судом не проведено порівняльного аналізу достовірності наданих сторонами доказів, зокрема, залишено поза увагою умови договору про надання споживчого кредиту.

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_3 заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги обґрунтовує тим, що апелянт визнав факт не проведення з позивачем передоговірної роботи, а отже позивачу не було надано математичного розрахунку сукупної вартості кредиту, що є суттєвою умовою договору, реальна відсоткова ставка не відповідає зазначеним в договорі показникам та є більшою за вказану в договорі ставку, дане підтверджено висновком судової економічної експертизи. Апелянт не враховує, що на момент укладення правочину позивач як споживач так само не була повідомлена про сукупну вартість на реальну відсоткову ставку, а отже ці обставини мали місце і під час вчинення правочину. Рішення суду містить посилання на статті 203, 215 ЦК України, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, зокрема, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яка передбачає необхідність вказівки в договорі детального розпису загальної вартості кредиту для споживача, який полягає саме в математичному розписі сум кредиту. Суд обґрунтував недійсність правочину статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої недійсними є правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики. Під нечесною підприємницькою практикою або введенням в оману споживача серед іншого розуміється ненадання або надання не в повному або незрозумілому обсязі інформації, необхідної споживачу для обрання послуги. Положення статті 23 Закону України «Про захист прав споживачів» не виключають собою недійсність правочину, а доповнюють вимоги статті 19 цього Закону та статті 203, 215 ЦК України, встановлюють відповідальність суб`єктів господарювання за порушення законодавства в сфері захисту прав споживачів перед державою, а не перед самим споживачем. Недійсність правочину не є мірою відповідальності. В договорі вказано валюту кредиту швейцарський франк, погашення кредиту також передбачено в швейцарських франках, проте на виконання кредитного договору видано гривню України. Операція із конвертації валюти з швейцарських франків в гривню була проведена на внутрішньо банківських рахунках, а не на рахунках позивача. В той же час позивачу під час укладення договору не було роз`яснено про валютні ризики та зазначення в договорі про те, що кредит є валютним, що позивачу фактично буде надано в користування гривня. Видача кредитних коштів відбулася не в швейцарських франках, а в гривні України шляхом її конвертації банком на власних внутрішньо банківських рахунках, в результаті чого позивач втратила тільки на одній операції за рахунок різниці курсу 55464,41 грн. Закон України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору (рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року по справі №1-26/2011, частина 2 статті 627 ЦК України, стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів», пункт 1.4 Кредитного договору). Порушення норм процесуального права не допущено, в рішенні співставлено умови договору із вимогами чинного законодавства та висновком судової економічної експертизи, тобто в повній мірі досліджено умови договору про надання споживчого кредиту, інших доказів з боку апелянта не надано. Недоцільним є посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду та на рішення Європейського суду з прав людини, так як принцип обов`язковості виконання договору не може обмежувати суд у встановленні відповідності чи невідповідності договору умовам закону, тільки через те, що в пункті 8.2 цього договору формально вказано, що сторони визнали всі умови договору справедливими (т.3 а.с.81-88).

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по суті вимог з огляду на наступне.

Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.

Між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» () та ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) укладено Договір про надання споживчого кредиту №0 від 29 листопада 2006 року, за умовами якого, зокрема, банк зобов`язується надати позичальнику, а позичальник зобов`язується прийняти належним чином використати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 358835 швейцарських франків та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим Договором; вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 1501569,46 грн. за курсом Національного банку України на день укладення цього Договору (п.1.1); строк кредитування: надання кредиту (грошових коштів) здійснюється у наступний термін: з 29 листопада 2006 року по 29 листопада 2017 року (п.1.2.1); позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту (Додаток №1), але в будь-якому випадку не пізніше 29 листопада 2017 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного банком терміну (достроково) відповідно до умов розділу 11 цього Договору на підставі будь-якого з п.п.2.3, 4.9, 5.3, 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 7.4, 9.2, 9.14 Договору (1.2.2); проценти та комісії банку (цим пунктом Договору сторонами визначено їх детальний розпис) (п.1.3); за використання кредитних коштів протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється в розмірі 8,49% річних; по закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов пункту 9.2 даного Договору; у випадку, якщо банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строк кредитування в порядку, передбаченому пунктом 9.2 даного Договору, застосовується розмір ставки, діючої за цим Договором в попередньому місяці (п.1.3.1); кредит надається позичальнику для його особистих потреб (безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника), а саме на поточні потреби (п.1.4); кредит надається шляхом видачі готівки через касу банку (п.1.5); у забезпечення виконання зобов`язань позичальника за даним Договором банком приймається застава нерухомого майна - квартира за адресою: АДРЕСА_1 ; порука фізичних осіб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (п.2.1); підписанням даного Договору позичальник підтверджує: свою здатність виконувати умови даного Договору; що даний Договір не суперечить будь-яким договірним обмеженням, що є обов`язковими для позичальника; що він володіє всіма необхідними документами, що необхідні для оформлення даного Договору; що відсутні будь-які перешкоди для виконання Договору на день його підписання; що позичальник повністю розуміє всі умови цього Договору, свої права та обов`язки за цим Договором і погоджується з ними тощо (п.8.2); підписання даного Договору позичальником свідчить про те, що всі умови даного Договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього; перед підписанням даного Договору позичальником отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема, пункту 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (п.9.13) (т.1 а.с.17-27, 28-33, 140-145, 145зв.-147).

Між акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк» () та майновим поручителем ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), майновим поручителем ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) укладено Іпотечний договір, яким для забезпечення виконання боржником ОСОБА_3 зобов`язань за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 29 листопада 2006 року передано в іпотеку нерухоме майно - квартиру житловою площею 164,3 кв.м загальною площею 329,3 кв.м, що знаходиться за адресом: АДРЕСА_1 . Договір посвідчено 29 листопада 2006 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рудницькою Ю.О., зареєстровано в реєстрі за №2564 (т.1 а.с.34-39).

Між акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк» () та поручителем ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) укладено Договір поруки №67728 від 29 листопада 2006 року, яким поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати за виконання боржником ОСОБА_3 зобов`язань за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 29 листопада 2006 року (т.1 а.с.40-41, 150-151).

Між акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк» () та поручителем ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) укладено Договір поруки №68230 від 29 листопада 2006 року, яким поручитель зобов`язалась перед кредитором відповідати за виконання боржником ОСОБА_3 зобов`язань за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 29 листопада 2006 року (т.1 а.с.42-43, 148-149).

Згідно розрахунку за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 29 листопада 2006 року заборгованість станом на 1 лютого 2017 року становила 93782,02 швейцарських франків, з них: 79510,45 швейцарських франків заборгованість за кредитом; 14271,57 швейцарських франків заборгованість по процентам; 302451,30 грн. пеня за прострочення сплати кредиту; 79930,86 грн. пеня за прострочення сплати процентів (т.1 а.с.115-126).

З розрахунку заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 29 листопада 2006 року вбачається, що ОСОБА_3 виконувала зобов`язання за кредитним договором з лютого 2006 року по травень 2015 року включно, починаючи з 10 червня 2015 року припинила вносити будь-які кошти в рахунок погашення кредиту та сплати процентів за користування коштами.

Згідно Висновку №02/01-18 від 25 січня 2018 року судово-економічної експертизи, складеного за заявою ОСОБА_3 судовим експертом Марчук Л.Л. (Свідоцтво №1654 від 23 серпня 2013 року), зокрема, розмір щомісячного платежу в сумі 2739,00 швейцарських франків, що визначено банком у Додатку №1 «Графік погашення кредиту» є зобов`язанням позичальника лише по погашенню основної суми кредиту (тіла кредиту) і не відповідає процентним зобов`язанням позичальника, що визначені в пункті 1.3.1 Кредитного договору в розмірі 8,49% річних. Погашення кредитних зобов`язань здійснюється 10 числа кожного місяця у вигляді за класичною системою, тобто щомісячно основна сума кредиту (тіло кредиту) погашається у розмірі 2739 швейцарських франків, до яких додатково нараховуються проценти за користування кредитом за ставкою 8,49% річних, виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом та за умови, що кількість днів у році дорівнює 360. У разі врахування лише процентів за користування кредиту, тобто без нарахування будь-яких додаткових платежів ані на користь банку, ані на користь третіх осіб (страхових компаній, нотаріусів, оцінювачів тощо) реальна процентна ставка дорівнює 8,96% річних; сукупна вартість кредиту дорівнює 529876,18 швейцарських франків, що складається з основної суми кредиту (тіло кредиту) у розмірі 358835,00 швейцарських франків і процентів у розмірі 171041,18 швейцарських франків (т.2 а.с.104-127, 128-129).

Висновок №02/01-18 від 25 січня 2018 року судово-економічної експертизи містить відповідь про не підтвердження видачі 29 листопада 2006 року ОСОБА_3 з каси готівкових коштів за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 29 листопада 2006 року в іноземній валюті в сумі 358835 швейцарських франків, яка ґрунтується на наданих на дослідження документах, на підставі яких встановлено, що випискою з особового рахунку № НОМЕР_4 , відкритого ОСОБА_3 у АКІБ «УкрСиббанк», МФО 351005, код валюти CHF (швейцарський франк) 29 листопада 2006 року, оформлені дві операції:

кредитова операція у розмірі 358835,00 CHF, гривневий еквівалент 1501569,46 грн., проведена платіжним документом №143840 у кореспонденції з рахунком № НОМЕР_5 , з призначенням платежу «Надання кредиту згідно угоди 0 від 29.11.2006»;

дебетова операція у розмірі 358835,00 CHF, гривневий еквівалент 1501569,46 грн., проведена платіжним документом №214 у кореспонденції з рахунком № НОМЕР_6 , з призначенням платежу «Вільний продаж швейцарських франків згідно заяви» (результати продажу відображають операцію 3144078 у розмірі 1446105,05 грн., за результатом продажу кредитні кошти знецінились на 55464,41 грн.).

Крім того, Висновок №02/01-18 від 25 січня 2018 року судово-економічної експертизи містить відповіді на правові питання, що не є компетенцією експерта.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України). Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України (ч.2 ст.509 ЦК України). Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч.1 ст.510 ЦК України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст.526 ЦК України).

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, заставою тощо (ч.1 ст.546 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ст.1054 ЦК України).

На підставі укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» () та ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) Договору про надання споживчого кредиту №0 від 29 листопада 2006 року виникли кредитні зобов`язання, на виконання яких банк надав грошові кошти (кредит) в іноземній валюті в сумі 358835 швейцарських франків строком кредитування з 29 листопада 2006 року по 29 листопада 2017 року, а позичальник зобов`язалась повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 385835 швейцарських франків та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим Договором.

Виконання банком договірних зобов`язань по наданню кредиту (грошових коштів) в іноземній валюті в сумі 358835 швейцарських франків має підтвердження даними особового рахунку № НОМЕР_4 , відкритого ОСОБА_3 у АКІБ «УкрСиббанк», МФО 351005, код валюти CHF (швейцарський франк) 29 листопада 2006 року, по якому оформлено кредитову операцію у розмірі 358835,00 CHF, гривневий еквівалент 1501569,46 грн., проведену платіжним документом №143840 у кореспонденції з рахунком № НОМЕР_5 , з призначенням платежу «Надання кредиту згідно угоди 0 від 29.11.2006».

Всі послідуючі операції (дії) з грошовими коштами в сумі 358825,00 швейцарських франків, що надійшли 29 листопада 2006 року на особовий рахунок № НОМЕР_4 ОСОБА_3 у АКІБ «УкрСиббанк», в тому числі й дебетова операція у розмірі 358835,00 CHF, гривневий еквівалент 1501569,46 грн., проведена платіжним документом №214 у кореспонденції з рахунком № НОМЕР_6 , з призначенням платежу «Вільний продаж швейцарських франків згідно заяви», проведені банком виключно за заявою власника коштів ОСОБА_3

ОСОБА_3 як позичальник зобов`язання за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 29 листопада 2006 року виконувала з лютого 2006 року по травень 2015 року включно, внесення грошових коштів в рахунок погашення кредиту та сплати процентів за користування коштами припинила, починаючи з 10 червня 2015 року та, відповідно, до закінчення строку кредитування 29 листопада 2017 року не повернула банку кредит в повному обсязі.

З позовними вимогами про визнання недійсними кредитного та забезпечувальних договорів ОСОБА_3 звернулась до суду 3 березня 2017 року, тобто через 11 років після укладення спірних договорів та виконання нею кредитних зобов`язань впродовж 9 років.

Визнання недійсними договорів заявлено з підстав, передбачених частиною 1 статті 203, частиною 1 статті 215 ЦК України, статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.202 ЦК України). Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (ч.2 ст.202 ЦК України). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч.4 ст.202 ЦК України).

Загальні вимоги, держання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України, відповідно до положень частини 1 якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Закріплена у статті 204 ЦК України презумпція правомірності правочину передбачає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1 ст.215 ЦК України).

У розумінні вказаних ОСОБА_3 підстав недійсності кредитного договору підлягає встановленню те, що зміст кредитного договору як правочину суперечить Закону України «Про захист прав споживачів», а саме положенням частини 1 статті 19 Закону, якою заборонена нечесна підприємницька діяльність.

Отже, для доведеності правових підстав недійсності кредитного договору (від дійсності кредитного договору залежить дійсність забезпечувальних договорів) підлягає встановленню здійснення банком в момент укладення договору (вчинення правочину) нечесної підприємницької діяльності.

Наявні в справі докази не надають підстав вважати, що заборонена частиною 1 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька діяльність» в момент укладення з ОСОБА_3 кредитного договору з боку банку мала місце.

Відповідно до положень статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на момент укладення 29 листопада 2006 року кредитного договору, нечесна підприємницька практика включала: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману (перелічені у пунктах 1-6 частини 2 випадки стосуються обставин, відмінних від кредитування). Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

ОСОБА_3 нечесну підприємницьку практику АКІБ «УкрСиббанк» пов`язує з діяльністю, що ввела її як споживача в оману. За змістом позовних вимог позивач вважає, що при укладенні спірного правочину банк свідомо та навмисно ввів її в оману щодо істотної умови кредитного договору як то його ціни, а саме абсолютного значення здорожчання кредиту та реальної відсоткової ставки з метою привернення уваги до фінансової послуги саме цього кредитора. Передумовою введення її в оману було навмисне невиконання банком переддоговірної роботи в порядку статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», з чого вбачається наявність в діях банку ознак нечесної підприємницької практики.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Відповідно до статті 6 ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ст.627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ҐЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.ч.1. 2 ст.638 ЦК України).

ОСОБА_3 не оспорює укладення кредитного договору, отже, у сенсі положень частин 1, 2 статті 638 ЦК України слід виходити з того, що сторонами договору якими був АКІБ «УкрСиббанк» (наразі АТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_3 , станом на 29 листопада 2006 року було досягнуто в належній формі згоди щодо усіх істотних умов договору, в тому числі й щодо предмету договору (валюти договору, строку кредитування, повернення кредиту, сплати процентів за користування коштами, надання кредиту для особистих потреб позичальника, черговості погашення заборгованості тощо), умов забезпечення кредиту, прав та обов`язків банку та позичальника, відповідальності сторін тощо.

За умовами укладеного сторонами Договору про надання споживчого кредиту №0 від 29 листопада 2006 року позичальник ОСОБА_3 підтвердила у пункті 8.2, зокрема, свою здатність виконувати умови даного Договору; що даний Договір не суперечить будь-яким договірним обмеженням, що є обов`язковими для позичальника; що вона володіє всіма необхідними документами, що необхідні для оформлення даного Договору; що відсутні будь-які перешкоди для виконання Договору на день його підписання; що позичальник повністю розуміє всі умови цього Договору, свої права та обов`язки за цим Договором і погоджується з ними тощо (п.8.2).

У пункті 9.13 укладеного сторонами Договору про надання споживчого кредиту №0 від 29 листопада 2006 року зазначено, що підписання даного Договору позичальником свідчить про те, що всі умови даного Договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього; перед підписанням даного Договору позичальником отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема, пункту 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Доводи ОСОБА_3 про не проведення банком переддоговірної роботи в порядку статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», що на думку позивача, вказує на наявність в діях банку ознак нечесної підприємницької практики, не мають підтвердження належними та допустимими доказами.

В силу передбаченого статтею 627 ЦК України принципу свободи договору ОСОБА_3 була вільною в укладенні кредитного договору саме з АКІБ «УкрСиббанк», у виборі саме цього банку як сторони кредитних відносин, у визначенні умов кредитного договору тощо.

На момент укладення у 2006 році спірного договору АКІБ «УкрСиббанк» мав передбачені законодавством ліцензії та дозволи, Національний банк України не мав зауважень щодо діяльності цього банку, в тому числі й щодо валютного кредитування.

Ризики надання кредиту в іноземній валюті рівною мірою були і є ризиками як банку так і позичальника, такі ризики жодним чином не свідчать про нечесну підприємницьку практику, введення в оману тощо.

ОСОБА_3 свідомо обрала АКІБ «УкрСиббанк» для кредитування власних поточних потреб, уклала договір на отримання кредиту в іноземній валюті швейцарських франках, отримала 29 листопада 2006 року кредитні кошти в сумі 358835 швейцарських франків на відкритий нею ж в банку особовий рахунок та розпорядилася коштами на власний розсуд.

Виконання ОСОБА_3 кредитного договору в частині погашення кредиту та сплати процентів за користування коштами впродовж 9 років з листопада 2006 року по червень 2015 року безспірно підтверджує те, що умови кредитного договору їй були відомі, зрозумілі та прийнятні.

ОСОБА_3 з червня 2015 року зобов`язання за кредитним договором виконувати перестала, питання недійсності кредитного договору порушила лише після виникнення з червня 2015 року заборгованості.

ОСОБА_3 не довела порушення її прав в момент укладення кредитного договору, правові підстави для визнання кредитного договору та забезпечувальних договорів недійсними відсутні.

В порядку статті 141 ЦПК України витрати АТ «УкрСиббанк» по сплаті за подання апеляційної скарги судового збору в сумі 2518,50 грн. покладаються на ОСОБА_3 .

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2018 року - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до акціонерного товариства «УкрСиббанк», за участю третіх осіб ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про захист прав споживачів, визнання недійсними кредитного та забезпечувальних договорів - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства «УкрСиббанк» () витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2518 грн. 50 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 6 серпня 2021 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Г.Я.Колесніков

Є.С.Сєвєрова