Справа № 186/487/20
Провадження № 22-ц/810/318/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2021 року Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Карташова О.Ю., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Погребної Л.М.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 27 січня 2021 року, ухваленого Білокуракинським районним судом у складі: судді Максименко О.Ю. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, стягнення неустойки (пені) на заборгованість по аліментам, стягнення додаткових витрат на утримання дитини,

в с т а н о в и в:

У квітні 2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з вказаним позовом, який мотивувала тим, що з відповідачем позивачка перебувала у шлюбі, який розірвано 19 квітня 2013 року. Від шлюбу сторони мають двох дітей: доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Лутугинського районного суду Луганської області від 01 квітня 2013 року стягнуто аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи стягнення з 01 березня 2013 року до повноліття дітей.

Відповідач аліменти не сплачував.

У зв`язку із проведенням антитерористичної операції позивачка з дітьми була вимушена переміститися на підконтрольну українській владі територію.

На підставі виконавчого листа державним виконавцем Лутугинського районного відділу було відкрито виконавче провадження ВП №57317558. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів наданого державним виконавцем станом на 15.01.2020 сукупний розмір заборгованості складає 76164,55грн. Таким чином, неустойка складає: жовтень 2018р. (1588,75*1%*31) = 492,28 грн, листопад 2018 (1588,75* 1%*30) = 476,40 грн, грудень 2018р. (1588,75* 1%*31) = 492,28грн, січень 2019 (1573*0,1%*31) = 487,63 грн, лютий 2019 (1573*0,1%*28) = 440,44 грн, березень 2019 (1573*0,1%*31) = 487,63 грн, квітень 2019 (1853,2*0,1%*30) = 555,9 грн, травень 2019 (1853,2*0,1%*31) = 574,43 грн, червень 2019 (1853,2*0,1%*30) = 555,9 грн, липень 2019 (1853,2*0,1%*31)= 574,43 грн, серпень 2019 (1853,2*0,1%*31) = 574,43 грн, вересень 2019 (1853,2*0,1%*30) = 555,9 грн, жовтень 2019 (2134,75*0,1%*31) = 661,54гр, листопад 2019 (2134,75*0,1%*30)= 640,20 грн, грудень 2019 (2134,75*0,1 %*31 )= 661,54грн, січень 2020р. (1033,05*0,1%*15)= 154,95 грн, разом 8385,88 грн.

Крім того, вихованням та утриманням дітей займається позивачка у повному обсязі. Донька ОСОБА_5 та син ОСОБА_6 навчаються у Першотравенській загальноосвітній школи І-ІІІ ступенів № 4 з першого класу, мають позитивну характеристику. Класний керівник і директор підтверджують, що батько успіхами в навчанні дітей не цікавиться, батьківські збори не відвідує, зв`язок зі школою не підтримує. У зв`язку з тим, що син займається спортом - тхеквондо, навесні тренер планує вивезти команду, до якої входить ОСОБА_6 , на спортивні змагання до м. Харків тому позивачка просить стягнути з ОСОБА_2 додаткові витрати в розмірі 2000 грн.

Відповідач жодного з покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні дітей. Протягом останніх шести років місце знаходження відповідача не відомо. Аліменти на утримання дітей він не сплачує, дітей не відвідує, не телефонує, не цікавиться їх життям. Все вищезазначене свідчить виключно про те, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків.

У зв`язку з чим позивачка просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнути з ОСОБА_2 на її користь додаткові витрати на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 2000 грн; стягнути з ОСОБА_2 на її користь неустойку на заборгованість по аліментам в розмірі 8385,88 грн та судові витрати.

Ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2020 року цивільну справу передано за підсудністю на розгляд до Білокуракинського районного суду Луганської області.

Заочним рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 27 січня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку на заборгованість по аліментам в розмірі 8385,88 грн. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині позбавлення батьківських прав та в частині стягнення додаткових витрат на утримання дитини відмовлено за необґрунтованістю. Вирішено судові витрати.

Не погодившись з вказаним рішенням суду в частині позбавлення батьківських прав, позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, вважає оскаржуване рішення в частині відмови суду в позбавлення батьківських прав незаконним та необґрунтованим, просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав, ухвалити нове рішення в частині позбавлення батьківських прав, яким задовольнити позовні вимоги позивачки.

Доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не приділив належної уваги щодо з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей та повну відсутність відповідача в житті дітей, що є безумовним ухиленням відповідача від дітей та від виконання своїх батьківських обов`язків; відповідач жодного з покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні дітей; аліменти на утримання дітей не сплачує, дітей не відвідує, не телефонує, не цікавиться їх життям; суд не з`ясував фактичні відносини між дітьми та батьком, не допитав в якості свідків дітей, які можуть повноцінно зрозуміти значення будь-яких дій та висловити свої міркування.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.03.2021 визначено головуючим суддею (суддею-доповідачем) Назарову М.В., склад колегії суддів Кострицький В.В., Лозко Ю.П. Ухвалою суду від 26 березня 2021 року апеляційну скаргу було залишено без руху. Протоколом повторного автоматизованого розподілу справ від 12.04.2021 замінено суддю Кострицького В.В. на суддю Карташова О.Ю. у зв`язку із перебуванням першого на лікарняному. Апеляційне провадження у справі відкрито 12 квітня 2021 року, ухвалою суду від 12 травня 2021 року справу призначено до апеляційного розгляду на 08 червня 2021 року о 14-30 год.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 08 червня 2021 року зупинено провадження у справі у зв`язку з витребуванням від органу опіки та піклування письмового висновку відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітніх дітей, 26 липня 2021 року поновлено провадження та призначено до розгляду на 06 серпня 2021 року об 11-й год.

У судовому засіданні позивачка підтримали доводи апеляційної карги.

Відповідач ОСОБА_2 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у визначеному законом порядку, який передбачено ст. 1-1 закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції».

Наведене відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці першому пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», та частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У третьому абзаці пункту 15 названої постанови Пленуму зазначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Предметом апеляційного перегляду справи є рішення суду в частині відмови у задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.

Судом встановлено та ніким не оспорюється, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 9).

Батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 10).

Рішенням Лутугинського районного суду Луганської області від 19.04.2013 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 17).

ОСОБА_7 змінила прізвище на " ОСОБА_8 ", що підтверджується рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 24.03.2016 року по цивільній справі №186/202/16-ц та свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 (а.с. 18-19, 20).

Відповідно до довідки про склад сім`ї, наданої Першотравенською міською радою Дніпропетровської області від 29.01.2020 року, ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 та до складу її сім`ї входять: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.13).

Як вбачається з характеристики учня, наданої Першотравенською ЗОШ І-ІІІ ст. № 4 09.01.2020 року, ОСОБА_4 навчається в Першотравенській ЗОШ І-ІІІ ст. № 4, характеризується позитивно, мати регулярно спілкується з вчителями, класним керівником, приділяє достатньо уваги вихованню і навчанню сина, батько успіхами в навчанні дитини не цікавиться, батьківські збори не відвідує, зв`язок зі школою не підтримує (а.с. 12).

Як вбачається з характеристики учениці, наданої Першотравенською ЗОШ І-ІІІ ст. № 4 09.01.2020 року, ОСОБА_3 навчається в Першотравенській ЗОШ І-ІІІ ст. № 4, характеризується позитивно, мати приділяє належну увагу вихованню та навчанню доньки, регулярно спілкується з вчителями, класним керівником, приділяє достатньо уваги вихованню і навчанню дочки, батько успіхами в навчанні дитини не цікавиться, батьківські збори не відвідує, зв`язок зі школою не підтримує (а.с. 11).

Відмовляючи у задоволенні позову в частині позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітніх дітей, суд виходив з того, що вказане є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України), і в матеріалах справи відсутні дані про обставини, які б свідчили про винну поведінку відповідача щодо дітей, або дані про те, що раніше до нього застосовувалися попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, а висновок відповідного органу опіку та піклування у справі відсутній.

Переглядаючи справу за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19).

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Вирішуючи спір, належним чином дослідивши та давши оцінку наданим сторонами доказам, суд дійшов правильного висновку про те, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні.

Натомість, зазначивши про відсутність висновку відповідного органу опіки та піклування, яким суд вважав орган опіки та піклування виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області, суд не вжив заходів для виконання вимог ч 4 ст. 19 СК України, відповідно до якої при розгляді судом спорів щодо, зокрема, позбавлення та поновлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Формою участі органу опіки та піклування є подання суду письмового висновку щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина п`ята вказаної норми).

На виконання вказаних вимог закону та усуваючи прогалину, допущену судом першої інстанції, ухвалою Луганського апеляційного суду від 08 червня 2021 року витребувано від органу опіки та піклування виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області письмовий висновок відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_4 відносно його неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та зупинено провадження у справі до отримання висновку від органу опіки та піклування виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області.

На виконання ухвали Луганського апеляційного суду від 08 червня 2021 року від Служби у справах дітей виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області надійшов висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Першотравенської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , щодо малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , характеристики на дітей, акт обстеження умов проживання, акт про фактичне проживання, акт оцінки потреб сім`ї і висновок оцінки потреб сім`ї.

Згідно частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Колегія суддів не погоджується з вищезазначеним висновком органу опіки та піклування, оскільки він не є беззаперечним доказом ухилення батька від своїх батьківських обов`язків, він є недостатньо мотивованим та суперечить інтересам дітей, а його обґрунтуванням є фактично лише дослідження умов життя дітей в родині із матір`ю та її чоловіком та свідчать про належне виконання матір`ю своїх обов`язків щодо виховання та забезпечення дітей та не містить будь-якої об`єктивної інформації щодо свідомого ухилення батька від виконання своїх обов`язків щодо сина та дочки.

Тобто, неврахування судом вказаного висновку не призвело до неправильного вирішення спору.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що діти тривалий час проживають разом із матір`ю в її новій родині та не бачаться із відповідачем останні шість років, не є підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивачка не довела.

Що стосується того, що судом не було допитано дітей у судового засіданні, то таке клопотання позивачем не заявлялося, позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи, а саме процесуальним обов`язком сторони є доведення переконливості своїх доводів перед судом з огляду на змагальність та диспозитивність цивільного процесу (ст. 12, 13 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом наявної заборгованості за аліментами суд не бере до уваги, оскільки наявність такої заборгованості не є підставою для позбавлення особи батьківських прав.

Доводи скарги фактично є підставами позову, яким судом першої інстанції дана належна оцінка, всі вони враховані.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, зводяться до власного тлумачення норм права та необхідності переоцінки доказів.

Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні беззаперечні та достатні докази, які б свідчили про винну та свідому поведінку ОСОБА_2 щодо ухилення від участі у вихованні доньки ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4 , про умисне і свідоме нехтування обов`язками батька, суд першої інстанції зробив обґрунтовані висновки про відсутність правових підстав для позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав.

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення суду в оскаржуваній частині без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 27 січня 2021 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 10 серпня 2021 року.

Головуючий

Судді: