Ухвала

04 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 369/7613/17

провадження № 61-17851св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Ткачука О. С.,

учасники справи:

позивач (за первісним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач (за первісним позовом) - ОСОБА_2 (правонаступники: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ),

третя особа (за первісним позовом) - ОСОБА_6 ,

позивач (за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 (правонаступники: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ),

відповідач (за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

позивач - ОСОБА_6 (правонаступником якої був ОСОБА_2 ),

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (правонаступники: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ),

розглянувши заяву представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (правонаступниками якого є: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ), третя особа - ОСОБА_6 , про визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності, визнання права власності та стягнення коштів, позовом третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета спору ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання права власності та стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності.

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 подав до суду зустрічну позовну заяву, яка була мотивована тим, що 02 вересня 1989 року між ОСОБА_2 та, на той час, ОСОБА_8 був укладено шлюб, який зареєстрований Ленінградським ЗАГС м. Києва, про що в книзі реєстрації актів укладених шлюбів зроблено запис № 1581.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 червня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться на АДРЕСА_1 , загальною площею 314,3 кв. м, житловою площею 114,90 кв. м.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 3/4 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться на АДРЕСА_1 , загальною площею 314,3 кв. м, житловою площею 114,90 кв. м.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину земельної ділянки площею 0,0829 га, що знаходиться на АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:005:0073.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 3/4 частини земельної ділянки площею 0,0829 га, що знаходиться на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:005:0073.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля MITSUBISHI PAJERO, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля MITSUBISHI PAJERO, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля TOYOTA CARINA II 2.0, сірого кольору, 1992 року випуску.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля TOYOTA CARINA II 2.0, сірого кольору, 1992 року випуску.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину причіпу HUMBAUR Н 752010-30А, сірого кольору, 2011 року випуску.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину причіпу HUMBAUR Н 752010-30А, сірого кольору, 2011 року випуску.

В решті вимог первісного позову відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частину грошових коштів, яка становить 401 745,00 грн, отриманих внаслідок укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,0998 га, цільове призначення - будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :03:008:0246.

В решті вимог зустрічного позову відмовлено.

У позові третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета спору ОСОБА_6 відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивовано тим, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. ОСОБА_1 не надала суду належних, допустимих та достовірних доказів того, що спірний житловий будинок за час шлюбу істотно збільшився у своїй цінності внаслідок її трудових або грошових затрат, а тому відсутні підстави вважати домоволодіння в цілому спільною сумісною власністю подружжя. Під час перебування сторін у шлюбі ОСОБА_1 набула у власність земельну ділянку, яка є спільним сумісним майном подружжя і була відчужена ОСОБА_1 вже після розірвання шлюбу за 803 490,00 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 02 вересня 2019 року апеляційні скарги ОСОБА_6 , яку підтримав її правонаступник ОСОБА_2 , та ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 червня 2018 року задоволено.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 червня 2018 року скасовано в частині, в якій: визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться на АДРЕСА_1 , загальною площею 314,3 кв. м, житловою площею 114,90 кв. м; визнано за ОСОБА_2 право власності на 3/4 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться на АДРЕСА_1 , загальною площею 314,3 кв. м, житловою площею 114,90 кв. м; визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину земельної ділянки площею 0,0829 га, що знаходиться на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:005:0073; визнано за ОСОБА_2 право власності на 3/4 частини земельної ділянки площею 0,0829 га, що знаходиться на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:005:0073; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частину грошових коштів, яка становить 401 745,00 грн, отриманих внаслідок укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,0998 га, цільове призначення - будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :03:008:0246.

Постановлено в цій частині нове судове рішення за яким:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_6 , про визнання права власності задоволено.

Визнано житловий будинок з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться на АДРЕСА_1 , загальною площею 314,3 кв. м, житловою площею 114,90 кв. м і земельну ділянку площею 0,0829 га, що знаходиться на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:005:0073 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться на АДРЕСА_1 , загальною площею 314,3 кв. м, житловою площею 114,90 кв. м. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 2/3 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться на АДРЕСА_1 , загальною площею 314,3 кв. м, житловою площею 114,90 кв. м. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0829 га, що знаходиться на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:005:0073. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0829 га, що знаходиться на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:005:0073.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності, визнання права власності та стягнення коштів відмовлено повністю.

В іншій частині рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 червня 2018 року залишено без змін, зокрема в частині визнання права власності на транспортні засоби та в частині відмови у позові третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета спору ОСОБА_6 .

Судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій за позовом та апеляційною скаргою ОСОБА_1 компенсовано за рахунок держави.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що за час перебування сторін у шлюбі спірний житловий будинок був перебудований, що встановлено за матеріалами справи, як 1/2 частина, що була подарована, так і 1/2 частина, що була придбана за договором купівлі-продажу, які становили 46 % готовності. Збудовано було 54 % будинку, загальна вартість домоволодіння збільшилась у 4,1 рази станом на 2005 рік, площа значно збільшена, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про те, що він є спільним сумісним майном подружжя.

Земельна ділянка площею 0,0829 га, що знаходиться на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:005:0073, була набута сторонами також під час шлюбу, тому на неї поширюється правило спільної сумісної власності, а не стаття 120 ЗК України, а частки розподілу між власниками не можуть визначатись пропорційно часткам будинку.

Колегія суддів апеляційного суду не погодилася з висновком суду першої інстанції про те, що грошові кошти, які були отримані внаслідок продажу земельної ділянки підлягають розподілу в рівних частинах між колишніми співвласниками, оскільки встановлено та підтверджено матеріалами справи, що земельна ділянка була придбана за особисті кошти ОСОБА_1 , отримані нею за майно, що було набуте за договором дарування.

Суд першої інстанції зробив правильні висновки про поділ рухомого майна відповідно до ідеальних часток подружжя, визнаючи за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності по 1/2 частині на транспортні засоби MITSUBISHI PAJERO, TOYOTA CARINA II та причіп HUMBAUR Н .

Доводи ОСОБА_6 , які підтримав її правонаступник ОСОБА_11 , висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводяться до переоцінки доказів, належну оцінку яким надано судом першої інстанції.

Постановою Верховного Суду від 09 червня 2021 рокукасаційну скаргу ОСОБА_2 (правонаступниками якого є: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ) залишено без задоволення. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 червня 2018 року у нескасованій судом апеляційної інстанції частині та постанову Київського апеляційного суду від 02 вересня 2019 року залишено без змін.

У червні 2021 року до Верховного Суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення від представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 , у якій заявник посилається на невирішення у постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року позовних вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_6 про визнання права власності та стягнення грошових коштів.

Згідно протоколу передачі судової справи від 15 липня 2021 року визначено колегію суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду для розгляду справи у складі: Висоцької В. С., Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Ткачука О. С.

Відповідно до положень частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства.

Згідно із частиною першої статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

У грудні 2017 року до суду першої інстанції надійшла позовна заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_6 в якій вона просила визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на її користь 1 109 381,61 грн в якості відшкодування її затрат на придбання, будівництво та реконструкцію житлового будинку, що знаходиться на АДРЕСА_1 та вирішити питання розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції, з висновком якого в цій частині погодився суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні вказаного позову зазначив, що відповідно до статті 76 ЦПК України, яка визначає що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, ОСОБА_6 не довела того факту, що будівельні матеріали, які вона придбавала, були використані для будівництва будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, у постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року зазначено, щодоводи правонаступника ОСОБА_6 - ОСОБА_2 про те, що 1/2 частину незакінченого будівництва та земельну ділянку площею 0,0404 га він придбав у ОСОБА_12 за особисті кошти (взяті у борг у його матері ОСОБА_6 у сумі 45 000,00 грн), про що є відповідна розписка, до уваги не беруться, оскільки відповідно до статті 23 КпШС України при укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Тобто, допомога батьків подружжя у будівництві житлового будинку не спричиняє виникнення у них у зв`язку з такими обставинами права власності на це нерухоме майно.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Враховуючи вищезазначене, суди розглянули позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_6 та ухвалили рішення по суті спору.

Верховний Суд розглянув касаційну скаргу ОСОБА_2 (правонаступниками якого є: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ) у повному обсязі та залишив її без задоволення, а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 червня 2018 року у нескасованій судом апеляційної інстанції частині та постанову Київського апеляційного суду від 02 вересня 2019 року - без змін.

За таких обставин усі вимоги касаційної скарги ОСОБА_2 , який був правонаступником ОСОБА_6 , правонаступником якого є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Верховний Суд розглянув та ухвалив рішення по суті касаційної скарги.

Враховуючи вищезазначене, Верховний Суд у постанові від 09 червня 2021 року розглянув справу у межах доводів та вимог касаційної скарги, а тому у задоволенні заяви представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 про ухвалення додаткового рішення слід відмовити.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 260, 263, 268, 270, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 про ухвалення додаткового рішення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В. С. Висоцька А. І. Грушицький І. В. Литвиненко Є. В. Петров
О. С. Ткачук