Справа № 234/7451/16-ц
Провадження № 2/234/977/21
РІШЕННЯ

Іменем України

23 березня 2021 року

Краматорський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Переверзевої Л.І.,

секретаря Горбатової Л.І.

за участю: представника відповідача адвоката Нещерета О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за договором позики, у якому з урахуванням останніх уточнень від 21.07.2020 року посилається на наступне.

11.08.2009 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики.

За умовами даного договору, ОСОБА_1 передає, а ОСОБА_2 приймає та зобов`язується повернути грошові кошти в розмірі 200300,00 гривень в строк по 26 грудня 2009 року або відповідно до п 1.2 вищезазначеного договору позики, згідно додаткової вимоги, еквівалентно 26000,00 доларів США за курсом Національного банку України, на 26.12.2009 року

У зазначений строк позика повернута не була, з 27 грудня 2009 року відповідач фактично є боржником, який прострочив виконання зобов`язання.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 10.08.2012 року по цивільній справі № 8319 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення процентів за час користування сумою позики були задоволені. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 проценти за час користування сумою позики з 12.08.2009 по 04.05.2012 у розмірі 46825 грн. 46 коп., всього 366649,90 гривень.

Заочним рішенням Краматорського міського суду від 12.09.2013 року по цивільній справі № 234/5863/13-ц позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволені, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сума процентів за користування позикою з 05.05.2012 року по 04.05.2013 року в сумі 15022, 50 грн., 3% пічних від простроченої суми за період з 05.05.2012 року по 04.05.20134 року в розмірі 6009,00 грн, пеню за період з 05.05.2012 року по 04.052013 року в розмірі 73109,50 грн., судові витрати в розмірі 941,45 грн, а всього 95082, 45 грн.

Основна сума боргу складає 200300 грн. та індекс інфляції у розмірі 28843,20 грн., а всього 229143,20 грн.

ОСОБА_2 по теперішній не повернув ОСОБА_1 отриману суму позики, що є підставою для застосування наслідків, передбачених ст. 1050 ЦК України.

Просив стягнути з ОСОБА_2 суму процентів за користування позикою за період з 05.05.2013 року по 31.03.2017 року у розмірі 1403427,67 грн., 3 відсотки річних за весь час прострочення з 05.05.2013 року по 31.03.2017 року у розмірі 26924,31 грн., додаткові суми до основної суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення з 01.01.2014 року по 31 березня 2017 року у розмірі 193855,12 гривень та судовий збір у розмірі 3612,00 гривень.

Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позивних вимог заперечував частково. Зазначив, що вважає незаконним стягнення на користь позивача процентів за користування позикою за період з 05.05.2013 року по 31.03.2017 року.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Згідно вимог ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами божник зобов`язаний сплачувати відсотки, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором.

Згідно ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, тобто неналежне виконання.

Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.

Згідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

11 серпня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошових коштів в сумі 200300,00 гривень (двісті тисяч триста гривень), про що укладено договір позики.

Відповідно до рішення Краматорського міського суду Донецької області від 22.06.2012 року по справі № 2/0528/2020/20 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу 200300 грн., 3% річних від простроченої суми за період з 27.12.2009 року по 04.05.2012 року в розмірі 14152,44 гривні, інфляційні за час прострочення за період з 01.01.2010 року по 31.03.2012 року в розмірі 28843,20 гривень, пеню за період з 04.05.2011 року по 04.05.2012 року в розмірі 73309,80 гривен, судові витрати в розмірі 3219 гривень, а всього 319824, 44 гривні.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 10.08.2012 року по справі № 2/0528/2020/20 також вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 проценти за час користування сумою позики з 12.08.2009 по 04.05.2012 у розмірі 46825 грн. 46 коп., всього 366649,90 гривень.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Щодо вимоги про стягнення додаткової суми до основної суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення з 01.01.2014 року по 31.03.2017 року суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що основна сума боргу з урахуванням заочного рішення Краматорського міського суду від 22.06.2012 року по цивільній справі № 2/0528/20202/2012, за яким стягнуто з відповідача на користь позивача інфляційні суми за період з 01.01.2010 року по 31.03.2012 року в розмірі 28843,20 гривень складає 229143,20 гривень.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати касаційного господарського суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 зазначено наступне.

При розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, і Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007. Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України № 1078).

Статтею 625 ЦК України передбачено розрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення і якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - "дефляція", то це не змінює його правової природи та не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення.

За наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць, який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, і від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).

У випадку, якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та ділиться на 100%.

Відповідно до повідомлення Державного комітету статистики України індексу споживчих цін (індексу інфляції) додаткові суми до основної суми боргу з урахуванням індексу інфляції за період з 01.01.2014 року по 31.03.2017 року становлять

229143,20*(100,2*100,6*102,2*103,3*103,8*101,0*100,4*100,8*102,9*102,4*101,9*103,0*103,1*105,3*110,8*114,0*102,2*100,4*99,0*99,2*102,3*98,7*102,0*100,7*100,9*99,6*101,0*103,5*101,1*99,8*99,9*99,7*101,8*102,8*101,8*100,9*101,1*101,0*101,8)% - 229143,20 = 228 501,40 гривень.

Таким чином, суд вважає що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню додаткової суми до основної суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення з 01.01.2014 року по 31.03.2017 року в межах заявлених позовних вимог у розмірі 193855,12 гривень.

Щодо вимоги про стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми позики за весь час прострочення з 05.05.2013 року по 31.03.2017 року, суд вважає, що відповідно до приписів статті 625 ЦК України на користь позивача з відповідача підлягає стягненню три відсотки річних від простроченої суми, за весь час прострочення з 05.05.2013 року по 31.03.2017 року, які у загальному розмірі становлять:

229143,20 * 1427 днів * 3% / 365 днів/100% = 26856,82 гривень.

Таким чином, суд вважає що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню три відсотки річних від простроченої суми позики за весь час прострочення з 05.05.2013 року по 31.03.2017 року в розмірі 26856,82 гривень.

Щодо стягнення процентів за користування позикою на рівні облікової ставки Національного банку України за період з 05.05.2013 року по 31.03.2017 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 464/3790/16-ц від 16.01.2019 року визначено, що під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась.

Такі висновки щодо періоду стягнення процентів Велика Палата Верховного Суду зробила також у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 та у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-318цс18.

Судом встановлено, що відповідно до договору позики від 11.08.2009 року, укладеного між сторонами, ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 прийняв та зобов`язався повернути грошові кошти в розмірі 200300,00 гривень в строк по 26 грудня 2009 року або відповідно до п 1.2 вищезазначеного договору позики, згідно додаткової вимоги, еквівалентно 26000,00 доларів США за курсом Національного банку України, на 26.12.2009 року.

Отже, період дії договору позики визначено сторонами до 26 грудня 2009 року.

Таким чином, відсутні підстави для стягнення з відповідача процентів за користування позикою на рівні облікової ставки Національного банку України за період з 05.05.2013 року по 31.03.2017 року і в цій частині позову слід відмовити.

Виходячи з викладеного, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення процентів за користування позикою за період з 05.05.2013 по 31.03.2017 року, 3% річних за період з 05.05.2013 по 31.03.2017 року та додаткових сум до основної суми боргу з урахування індексу інфляції за період з 01.01.2014 по 31.03.2017 року частково та стягнути з ОСОБА_2 3% річних за користування позикою за період з 05.05.2013 по 31.03.2017 року в розмірі 26856,82 гривень та додаткові суми до основної суми боргу з урахування індексу інфляції за період з 01.01.2014 по 31.03.2017 року в розмірі 193855,12 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3613,40 гривень, що підтверджується квитанціями від 03.05.2016 року (733,10 грн.), від 18.10.2016 року (919,40 грн.), від 25.04.2017 року (20,90 грн.), від 21.07.2020 року (1940,00 грн.).

Таким чином з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2207,12 гривень.

На підставі статей 625, 1046, 1048, 1049 ЦК України, керуючись статтями 8, 10, 60, 213, 215, 224 - 225 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 три відсотки річних за користування позикою за період з 05.05.2013 по 31.03.2017 року у розмірі 26856,82 гривень та додаткові суми до основної суми боргу з урахування індексу інфляції за період з 01.01.2014 по 31.03.2017 року в розмірі 193855,12 гривень, а всього 220711,94 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 судовий збір у розмірі 2207,12 гривень.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд Донецької області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Краматорського міського суду Л. І. Переверзева