ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 688/3516/20
Провадження № 22-ц/4820/493/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Купельського А.В. (суддя-доповідач),

Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 08 лютого 2021 року (суддя Стаднійчук Н.Л.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,

в с т а н о в и в :

В грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В обґрунтування позову посилається на те, що до квітня 2015 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, від спільного проживання мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач згідно рішення Шепетівського міськрайонного суду сплачує аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі по 400,00 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 22.05.2015 року до досягнення ними повноліття. З часу постановлення рішення збільшено прожитковий мінімум, діти стали старшими і потрібно більше коштів на їх утримання. А тому просить суд збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на її користь на утримання дітей з 400 грн. на 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, на кожну дитину починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 08 лютого 2021 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення ними повноліття.

Вказує, що діти проживають з нею, вони підросли і потреби їх збільшились.

Зазначає, що кошти, які сплачує відповідач не вистачає, її матеріальне становище погіршилося, оскільки на даний час вона перебуває в декретній відпустці та не працює.

Посилається на те, що ОСОБА_2 працює не офіційно та має постійний заробіток.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно з ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі, а розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, може бути змінений судом за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшенні здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів, однак за умови доведеності в суді тих обставин, що дійсно відбулися зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про їх народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно 24.03.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Шепетівського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис 5, серії НОМЕР_2 , виданим повторно 24.03.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Шепетівського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис 19, відповідно, та свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , виданим 7 серпня 2017 року Виконавчим комітетом Ленковецької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області, актовий запис 5 (а.с.8,9).

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 02.06.2015 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивачки аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн. на кожну дитину з врахуванням індексу інфляції, щомісяця, починаючи з 22 травня 2015 року і до досягнення ними повноліття (а.с.10-11).

Згідно довідки виконкому Ленковецької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області №573 від 09.12.2020 року діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають разом з позивачкою (а.с.13).

Відмовляючи в позові, суд виходив з того, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину, а також збільшення прожиткового мінімуму не є підставою для збільшення розміру стягуваних аліментів в розумінні ст.192 СК України.

З таким висновком погоджується Хмельницький апеляційний суд.

Доводи апеляційної скарги, що з часу винесення судом первинного рішення в Україні відбулися безповоротні інфляційні процеси, у зв`язку з чим на сьогоднішній день значно збільшився розмір витрат на утримання дитини, не можуть бути самостійною підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України, в якій зазначений вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів.

При розгляді справи в судах позивачем не надано належних та допустимих доказів, які відповідно до статей 76-78 ЦПК України обумовлюють можливість за рішенням суду збільшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача на утримання малолітніх дітей.

Зазначені висновки, викладені в правових позиціях Верховного Суду, а саме постановах від 04 липня 2018 року у справі № 536/1557/17, від 20 червня 2019 року у справі №632/580/17, а також у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс/13.

Вищенаведені доводи ОСОБА_1 були предметом розгляду суду першої інстанції, зазначеним доводам надана належна оцінка, висновків суду першої інстанції вони не спростовують.

Виходячи з вище викладеного, слід дійти висновку, що доводи апеляційної скарги та посилання, що судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального права є необґрунтованими, безпідставними, такими, що не підлягають задоволенню апеляційним судом, оскільки не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди скаржника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції.

Між тим, згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. (Частину першу статті 71 доповнено абзацом другим згідно із Законом № 2475-VIII від 03.07.2018).

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 08 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне судове рішення складено 7 квітня 2021 року.

Судді А.В. Купельський

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк