Справа № 463/1710/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Шеремета Г.І.
Провадження № 22-ц/811/173/19 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складіколегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Жукровської Х.І.,

з участю: позивача ОСОБА_1 , її представника

ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , її представника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 07 листопада 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи: Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради, Львівське обласне комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», про усунення перешкод у користуванні майном,

в с т а н о в и в:

У квітні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила зобов`язати відповідачів ОСОБА_3 (правонаступника первісного відповідача ОСОБА_7 ), ОСОБА_5 та ОСОБА_6 усунути перешкоди у здійсненні нею права користування належним їй будинком АДРЕСА_1 шляхом знесення самочинно здійсненої добудови та надбудови до літньої кухні.

В обгрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 посилається на те, що первинно власником житлового будинку по АДРЕСА_1 , який знаходився на земельній ділянці площею 1902,00 кв.м., була ОСОБА_8 , яка згідно договору дарування від 23.07.1965 року подарувала 1/3 частину будинку ОСОБА_9 , а 2/3 частини будинку ОСОБА_10 , яким, в свою чергу, було побудовано і введено в експлуатацію житловий будинок з присвоєнням адреси: АДРЕСА_1 , який вона ( ОСОБА_1 ) отримала в дар від ОСОБА_10 на підставі договору дарування від 27.09.1993 року.

Інший співвласник будинку ОСОБА_9 самовільно збудував літню кухню, площею 42,60 кв.м., до якої, в подальшому, у 2011 році його дружиною ОСОБА_7 спільно із сім`єю внучки ОСОБА_5 та її чоловіка ОСОБА_6 самовільно, без отримання відповідних дозволів та погодження сусідів, здійснено добудову і надбудову до літньої кухні, при будівництві якої не дотримано протипожежних відстаней між спірною будівлею та її ( ОСОБА_1 ) будинком, чим створено загрозу її майну, а влаштоване вікно у спірній будівлі виходить прямо на її вхідні двері, й тим самим створюючи умови для втручання в її особисте та сімейне життя, сама ж надбудова до літньої кухні перекриває доступ природнього освітлення частини її будинку, чим порушено правила інсоляції.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 07.11.2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_1 , просить його скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апелянт вважає помилковим висновок суду про те, що рішенням виконавчого комітету Червоноармійської ради народних депутатів №223 від 12.04.1988 року було узаконено та надано ОСОБА_9 дозвіл на експлуатацію та реєстрацію у Львівському МБТІ самовільно побудованої літньої кухні у будинку АДРЕСА_1 , оскільки вказаному рішенню передувало рішення Червоноармійської ради народних депутатів №257 від 14.04.1987 року, в якому зазначалось, що в 1984 році власниками будинку АДРЕСА_1 самовільно споруджено два окремі житлові будинки.

Зазначає, що судом належним чином не досліджено матеріалів інвентаризаційної справи по будинку АДРЕСА_1 , якими підтверджено ту обставину, що Львівським МБТІ право власності на споруду «літньої кухні» не оформлялось, оскільки її будівництво здійснено самочинно. Окрім того, суд, вважаючи споруду як «літня кухня», не дослідив прийняття її в експлуатацію.

Звертає увагу, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 22.07.2014 року за ОСОБА_7 в порядку спадкування визнано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 29,1 кв.м., а також на літню кухню, площею 42,6 м.кв., однак, це рішення оскаржене в апеляційному порядку.

Апелянт наголошує, що право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці.

Зазначає, що судом першої інстанції призначалось три судових експертизи, дві з яких було доручено Науково-дослідному інституту судових експертиз, однак, при проведенні експертизи в першому випадку відповідачі не допустили експерта до об`єкта будівництва, в другому випадку не оплатили вартість експертизи, а в третьому випадку судом залучений експерт ОСОБА_11 , який не є фахівцем спеціалізованої установи, разом з тим, саме з його висновками погодився суд.

Апелянт вважає висновок №18-15 судової будівельно-технічної експертизи від 06.05.2016 року, складений судовим експертом Мельником О.П., помилковим й таким, що не відповідає дійсним обставинам справи та не узгоджується з нормативними положеннями ДБН, зокрема, в частині визначення протипожежних розривів.

Окрім того, звертає увагу, що суд, не володіючи спеціальними знаннями, визначив безпечність конструкції самочинно збудованого об`єкта.

Додатково вказує, що у так званій «літній кухні» відсутня каналізаційна система, в тому числі вигрібна яма, що є порушенням державних санітарних норм.

Апелянт констатує, що у відповідача відсутній проект будівництва, будівництво проведене з істотними порушеннями будівельних норм і правил, санітарних, екологічних, протипожежних норм, а проведені зміни конструктивних елементів житлового будинку впливають на їх міцність, безпечність; будівля не відповідає санітарно-технічним вимогам та правилам експлуатації за відсутності систем каналізації та водовідведення, чим порушені права та інтереси мешканців сусіднього будинку АДРЕСА_1 щодо безпечного користування та розпорядження власним майном у розумінні ст. 391 ЦК України, що в сукупності є підставою для приведення будівлі відповідача до попереднього стану.

В судове засідання апеляційного суду інші учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, а тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України у їхній відсутності.

Заслухавши пояснення сторони позивача ОСОБА_1 в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони відповідача ОСОБА_3 , перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно з договором дарування від 23.07.1965 року ОСОБА_8 подарувала ОСОБА_9 1/3, а ОСОБА_10 2/3 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 , загальною площею 65,1 кв.м., з відповідною частиною господарських будівель та споруд.

Рішенням виконавчого комітету Червоноармійської ради народних депутатів м. Львова №884 від 11.12.1990 року узаконено і дозволено ОСОБА_10 експлуатацію та реєстрацію у Львівському МБТІ самовільно обладнаного будинку №8а.

Рішенням виконавчого комітету Червоноармійської ради народних депутатів м. Львова №687 від 29.10.1991 року затверджено акт від 01.10.1991 року про закінчення будівництва і введення в експлуатацію індивідуального будинковолодіння, яке здійснено ОСОБА_10 по АДРЕСА_1 , житловою площею 61,6 кв.м., загальною площею 95,0 кв.м.

На підставі договору дарування від 27.09.1993 року ОСОБА_10 подарував ОСОБА_1 житловий будинок з усіма господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_9 , маючи на праві власності 1/3 частину в будинковолодінні по АДРЕСА_1 , самовільно побудував на присадибній земельній ділянці, належній до цього будинковолодіння, літню кухню.

Рішенням виконавчого комітету Червоноармійської районної ради народних депутатів №223 від 12.04.1988 року було узаконено та надано ОСОБА_9 дозвіл на експлуатацію і реєстрацію у Львівському МБТІ самовільно побудованої літньої кухні в будинку АДРЕСА_1 .

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 22.07.2014 року у справі №2/463/1601/14 визнано за ОСОБА_7 право власності в порядку спадкування на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 29,1 кв.м., що складається з однієї житлової кімнати площею 17,2 кв.м. та кухні площею 11,9 кв.м., а також на літню кухню, загальною площею 42,6 кв.м., яка складається з однієї житлової кімнати площею 16,6 кв.м., кухні площею 9 кв.м., коридору площею 9,4 кв.м., санвузла площею 3,8 кв.м., комори площею 3,8 кв.м.

В подальшому, вказане вище нерухоме майно було успадковане донькою ОСОБА_7 ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.12.2017 року.

За клопотанням позивачки, судом було призначено судову інженерно-технічну експертизу, за висновком №2173 від 14.03.2014 року якої (а.с.57-58 т.1), добудова та надбудова до літньої кухні будинку Б-1 по АДРЕСА_1 не відповідає діючим державним будівельним нормам, а саме ДБН 360-92** п.3.25 додатку 3.1. таблиці 3.1 щодо пожежного розриву між сусідніми будинками, який фактично становить 4,5 м, а повинен бути рівним не менше 6,4 м в досліджуваному конкретному випадку.

11.11.2015 року за клопотанням сторони відповідача було також призначено судову будівельно-технічну експертизу, за висновком №18-15 від 06.05.2016 року якої (а.с.210-220 т.1), прибудова та збільшення висоти горищного поверху літньої кухні Б-1, яка є в користуванні відповідачів ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , не погіршило протипожежний стан між будинком АДРЕСА_1 та літньою кухнею (Б-1), так як дані будівлі розташовані в межах однієї присадибної земельної ділянки, тому мінімальні протипожежні розриви між ними, згідно примітки 7 таблиці 1 додатку 3.1 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», не нормуються.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції врахував останній висновок експертизи, оскільки, як встановлено судом і наведено вище, кожний із співвласників будинку, отримавши в дар відповідну частину будинку із господарськими будівлями та спорудами, здійснив самовільне будівництво на присадибній земельній ділянці, яке в подальшому узаконював у позасудовому порядку, а тому доводи позивача про недотримання протипожежних відстаней між її будинком та спірною будівлею літньої кухні є безпідставними.

Не доведеною позивачем є й та обставина, що внаслідок спірного будівництва будівлі літньої кухні, порушено правила інсоляції, а вікно в будівлі літньої кухні, про яке позивач вказувала у своїй позовній заяві, на момент розгляду справи в суді замуроване цеглою, відтак, доводи апелянта в цій частині є також безпідставними.

Окрім того, як зазначив у своєму висновку експерт, спірна добудова до будівлі літньої кухні влаштована з протилежної до будинку позивача сторони, а тому не могла погіршити умови користування цим будинком.

Законність успадкування дружиною ОСОБА_9 ОСОБА_7 будівлі літньої кухні підтверджена рішенням суду, а тому доводи позивача в цій частині є також безпідставними.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення даного спору і не вказують на допущення судом порушення норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 07 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 06 серпня 2021 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.