ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/7738/19 Номер провадження 22-ц/814/539/21Головуючий у 1-й інстанції Материнко М. О. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Лобова О.А., Одринської Т.В.,

при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 09 грудня 2020 року (повний текст рішення складено 18 грудня 2020 року) по справі за позовом ОСОБА_1 до Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки про стягнення недорахованої заробітної плати,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Октябрського районного суду м. Полтави з позовом до Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки про стягнення недорахованої заробітної плати.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що з 03 вересня 2012 року по 31 серпня 2018 року вона перебувала з відповідачем у трудових відносинах, а саме, працювала на посаді викладача митних дисциплін, що входить до переліку посад педагогічних працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року №963 «Про затвердження переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників».

12 квітня 2013 року їй, як педагогічному працівнику, присвоєна кваліфікаційна категорія «Спеціаліст вищої категорії».

Наказом відповідача від 01 жовтня 2015 року №100-К їй встановлено доплату за науковий ступінь кандидата педагогічних наук у розмірі 15% посадового окладу.

Наказом відповідача від 16 травня 2016 року № 21-К їй присвоєно педагогічне звання «Викладач-методист» з доплатою 15% посадового окладу згідно додатку №1 до постанови Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2007 року №643.

Позивач зазначила, що протягом спірного періоду з 01 грудня 2016 року по 31 серпня 2018 року її педагогічний стаж перевищував 10 років (станом на 01 вересня 2017 року становив 17 років та 9 місяців) і це безпосередньо впливає на розмір надбавки за вислугу років. Так, відповідно до частини четвертої статті 61 Закону України «Про освіту» педагогічним працівникам за вислугу понад 10 років встановлюється щомісячна надбавка у розмірі 20% посадового окладу.

31 серпня 2018 року позивач була звільнена за власним бажанням на підставі частини першої статті 39 КЗпП України. При цьому, зазначає, що причиною звільнення за власним бажанням стало порушення роботодавцем порядку обчислення і виплати заробітної плати, що зафіксовано під час перевірки Управлінням Держпраці у Полтавській області.

На думку позивача, розмір посадових окладів, встановлених доплат і надбавок педагогічним та науково-педагогічним працівникам закладів освіти недержавної форми власності, до яких відноситься відповідач, не може бути нижчим, ніж такі самі виплати та гарантії, визначені державою для працівників відповідних державних та комунальних закладів освіти.

Позивач вважає, що з 01 грудня 2016 року відповідач у меншому розмірі розраховував її посадовий оклад та погодинну ставку, які використані для нарахування заробітної плати, що, як наслідок, призвело до неповного нарахування та виплати заробітної плати та недоплати коштів за виконане педагогічне навантаження, надбавку за вислугу років, відпускні та лікарняні.

Позивачем зазначається, що з 01 грудня 2016 року її посадовий оклад та погодинна ставка (для розрахунку заробітної плати) мали бути збільшені з причини внесення змін до діючих нормативних актів з оплати праці України, але відповідач з 01 грудня 2016 року її посадовий оклад та погодинну ставку не перерахував (не збільшив), умови Колективного договору не змінив, що призвело до зменшення розміру її заробітної плати у спірний період з 01 грудня 2016 року по день звільнення - 31 серпня 2018 року, та, як наслідок, недоплату суми коштів за виконане педагогічне навантаження, надбавку за вислугу років, відпускні та лікарняні.

Позивач вважає доведеним факт порушення відповідачем норм трудового законодавства з огляду на проведене Управлінням Держпраці у Полтавській області інспекційне відвідування відповідача, у результаті якого було складено Акт і Припис про усунення виявлених порушень, зокрема, зобов`язано в.о. директора усунути порушення вимог наказу МОН від 26 вересня 2005 року №557 (пункт 10 Припису).

Крім того, 19 вересня 2018 року за дане порушення трудового законодавства на відповідача накладений штраф, який ним добровільно сплачено, але виявлені порушення щодо неправильно встановленого розміру посадового окладу відповідач не усунув, належні кошти заробітної плати не виплатив, що зафіксовано Актом повторного інспекційного відвідування.

В позовній заяві позивач просила стягнути з Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки на користь ОСОБА_1 суму невиплаченої заробітної плати у розмірі 23335,68 грн, у тому числі - невиплачену заробітну плату за виконане педагогічне навантаження у сумі 16416,64 грн; невиплачену надбавку за вислугу років у розмірі 3283,32 грн; невиплачену суму відпускних у розмірі 3253,31 грн; невиплачену суму лікарняних у розмірі 382,41 грн за вирахуванням з цих сум передбачених законодавством податків та зборів з доходів фізичних осіб.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 09 грудня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки про стягнення недорахованої заробітної плати відмовлено у повному обсязі.

Судове рішення обґрунтовано тим, що твердження позивача щодо не донарахування їй заробітної плати та інших пов`язаних виплат у спірний період через незастосування відповідачем Єдиної тарифної сітки, ґрунтується на правовій позиції, яка не підлягає застосуванню до даних правових відносин.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції його в апеляційному порядку оскаржила позивач ОСОБА_1 . На думку позивача, судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи; обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, є недоведеними; висновки суду не відповідають обставинам справи; судове рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити у повному обсязі.

Позиції учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що судом першої інстанції не досліджувалось і не з`ясовувалось питання дотримання відповідачем умови оплати праці позивача (умови розрахунку посадового окладу), встановлені контрактом, який був укладений між позивачем та відповідачем.

Також суд першої інстанції не досліджував та не з`ясовував за якими тарифами відповідач встановлював посадові оклади педагогічному працівнику, а саме ОСОБА_1 .

Вказує позивач і на те, що суд першої інстанції не дослідив як саме відповідачем встановлювались посадові оклади, коли відповідач заперечує, що він мав їх розраховувати на основі Єдиної тарифної сітки у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, але при цьому і власної тарифної сітки не має.

ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі вказує на неточності, які допущені в мотивувальній частині рішення суду першої інстанції, а саме неправильно зазначена підстава звільнення позивача; неправильне встановлення предмета позову; помилково застосована практика Верховного Суду, яка пов`язана з іншим предметом спору; використання судом позиції позивача, яка ним не висловлювалась.

Також позивач зазначає, що при ухваленні рішення судом не було належно враховано наслідки проведення перевірок Управління Держпраці у Полтавській області, якими було встановлено порушення норм законодавства про працю і складено відповідні акти та приписи про усунення виявлених порушень.

На думку позивача, суд першої інстанції безпідставно стверджує, що розрахунок посадового окладу позивача у спірний період здійснений відповідачем з використанням погодинної ставки відповідно до норм Колективного договору, оскільки таких розрахунків матеріали справи не містять, а також наголошує на тому, що відповідачем не було виконано положення трудового договору (контракту)

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відповідач у відзиві зазначає, що законодавство не встановлює для приватного вищого навчального закладу обов`язок встановлення системи оплати праці науково-педагогічним працівникам на умовах гарантії, що передбачені Законом України «Про освіту».

Оплата праці науково-педагогічним працівникам здійснювалась на підставі умов оплати праці згідно із штатним розкладом та умовами, що зазначені в колективному договорі і встановленим окладом, до того ж, працівник при прийомі на роботу був ознайомлений з умовами праці.

Прохає відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 09 грудня 2020 року залишити без змін.

На виконання протокольної ухвали Полтавського апеляційного суду від 04 березня 2021 року Полтавський кооперативний коледж Полтавської облспоживспілки надіслав до суду: копії контрактів, укладених з ОСОБА_1 за 2016/2017, 2017/2018 навчальні роки; копії витягів з наявних штатних розписів, що стосуються викладачів коледжу за 2016, 2017, 2018 року; копії витягів з наявними тарифікаційними відомостями, що стосуються ОСОБА_1 за 2016, 2017 роки.

Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції

Позивач в суд апеляційної інстанції не з`явилася, будучи повідомленою про час та місце розгляду справи, її представники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали, пославшись на викладені в ній обставини та просили її задовольнити.

Крім того, 29 березня 2021 року до Полтавського апеляційного суду надійшли письмові доводи від позивача ОСОБА_1 , в яких зазначено, що відповідачем на протокольну ухвалу апеляційного суду не було надано тарифну сітку, що використовувалась Полтавським кооперативним коледжем Полтавської облспоживспілки для розрахунку посадового окладу. Разом з тим, позивач зазначає, що твердження суду першої інстанції про те, що даний навчальний заклад не фінансується з державного бюджету є помилковим, адже в Статуті зазначено, що фінансування коледжу здійснюється за рахунок, у тому числі, і коштів державного бюджету.

Представник відповідача - адвокат Москаленко І.О. в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та представника відповідача,перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Встановлені обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що з 03 вересня 2012 року по 31 серпня 2018 року позивач ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з Полтавським кооперативним коледжем Полтавської облспоживспілки, що підтверджується копією трудової книжки позивача НОМЕР_1 від 02 вересня 1981 року (т. 1, а.с. 31-33).

ОСОБА_1 присвоєно кваліфікаційну категорію «спеціаліст вищої категорії», що підтверджується витягом з протоколу №1 засідання атестаційної комісії Укоопспілки від 12 квітня 2013 року (т.1, а.с. 34).

Наказом Полтавського кооперативного технікуму Полтавської облспоживспілки від 01 жовтня 2015 року №100-К встановлено доплату за науковий ступінь кандидата педагогічних наук у розмірі 15% посадового окладу викладачу ОСОБА_1 (т.1, а.с. 35).

Наказом Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки від 16 травня 2016 року № 21-К ОСОБА_1 присвоєно педагогічне звання «викладач-методист» та встановлено доплату у розмірі 15 % посадового окладу згідно додатку № 1 до Постанови Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2007 року № 643 (т.1, а.с. 36).

Як вбачається з наказів Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки № 55-К від 23 вересня 2016 року, № 79-К від 25 вересня 2017 року, педагогічний стаж позивача перевищував 10 років, а саме станом на 01 вересня 2017 року становив 17 років та 9 місяців, у зв`язку з чим ОСОБА_1 здійснювалась виплата надбавок за вислугу років у розмірі 20 % до посадового окладу (т.1, а.с. 37-38).

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що з 15 серпня 2018 року по 29 серпня 2018 року Управлінням Держпраці у Полтавській області було проведено інспекційні відвідування Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки з приводу дотримання трудового законодавства з оплати праці.

За наслідками проведених перевірок Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки установлено, що було порушено вимоги законодавства про працю, про що складено відповідні акти від 29 серпня 2018 року, 27 вересня 2018 року та від 26 жовтня 2018 року, винесено припис про усунення виявлених порушень від 06 вересня 2018 року, а також складено постанову від 19 вересня 2018 року, якою на відповідача накладено штраф за неусунення порушень, що був сплачений останнім добровільно у визначений строк. Зокрема, згідно з пунктом 10 Припису про усунення виявлених порушень №ПЛ1734/169/АВ/П від 06 вересня 2018 року зобов`язано в.о. директора Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки усунути порушення вимог наказу МОН від 26 вересня 2005 року №557.

Згідно з довідкою Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки № 445 від 21 вересня 2018 року позивач працювала на посаді викладача митних дисциплін (т.1, а.с. 29).

Зазначена посада викладача входить до переліку посад педагогічних працівників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року № 963 «Про затвердження переліку посад педагогічних та науково-технічних працівників».

Також судом першої інстанції встановлено та не заперечувалось сторонами, що Полтавський кооперативний коледж Полтавської облспоживспілки () є юридичною особою, самостійним суб`єктом в системі вищої освіти України, який здійснює свою діяльність на засадах неприбутковості. Організаційно-правова форма Коледжу: приватна організація (установа, заклад). Коледж є самостійною юридичною особою, створеною і зареєстрованою у встановленому законом порядку, що підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Наказом Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки №76-К від 30 серпня 2018 року звільнено ОСОБА_1 , викладача дисциплін митного спрямування, 31 серпня 2018 року за власним бажанням у зв`язку з порушенням працедавцем законодавства про працю (т.1, а.с. 30).

Позиція суду апеляційної інстанції

Частиною третьою статті 21 КЗпП України передбачено, що особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін

Згідно зі статтею 20 Закону України «Про оплату праці» оплата праці за контрактом визначається за угодою сторін на підставі чинного законодавства, умов колективного договору і пов`язана з виконанням умов контракту.

Укладання трудових контрактів з науково-педагогічними та педагогічними працівниками вищих навчальних закладів може здійснюватися на підставі частини третьої статті 54 Закону України «Про освіту» від 23 травня 1991 року № 1060-XII, чинного в період спірних правовідносин.

Частиною першою статті 57 Закону України «Про освіту» від 23 травня 1991 року № 1060-XII, чинного в період спірних правовідносин, передбачено, що держава забезпечує педагогічним та науково-педагогічним працівникам: належні умови праці, побуту, відпочинку, медичне обслуговування; підвищення кваліфікації не рідше одного разу на п`ять років; правовий, соціальний, професійний захист; надання пільгових довготермінових кредитів на будівництво (реконструкцію) і придбання житла; компенсації, встановлені законодавством, у разі втрати роботи, у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці; призначення і виплату пенсії відповідно до чинного законодавства; встановлення підвищених посадових окладів (ставок заробітної плати) за наукові ступені і вчені звання; виплату педагогічним і науково-педагогічним працівникам надбавок за вислугу років щомісячно у відсотках до посадового окладу (ставки заробітної плати) залежно від стажу педагогічної роботи у таких розмірах: понад 3 роки - 10 відсотків, понад 10 років - 20 відсотків, понад 20 років - 30 відсотків; надання педагогічним працівникам щорічної грошової винагороди в розмірі до одного посадового окладу (ставки заробітної плати) за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків; виплату педагогічним і науково-педагогічним працівникам допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки.

За особливі трудові заслуги педагогічні та науково-педагогічні працівники можуть бути нагороджені державними нагородами, відзначені знаками, грамотами, іншими видами морального та матеріального заохочення (стаття 58 Закону України «Про освіту» від 23 травня 1991 року № 1060-XII, чинного в період спірних правовідносин).

Згідно з частинами другою, третьою статті 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про оплату праці» джерелом коштів на оплату праці працівників госпрозрахункових підприємств є частина доходу та інші кошти, одержані внаслідок їх господарської діяльності. Для установ і організацій, що фінансуються з бюджету, - це кошти, які виділяються з відповідних бюджетів, грантів, а також частина доходу, одержаного внаслідок господарської діяльності та з інших джерел.

Держава здійснює регулювання оплати праці працівників підприємств усіх форм власності шляхом встановлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій, встановлення умов і розмірів оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, працівників підприємств, установ та організацій, що фінансуються чи дотуються з бюджету, а також шляхом оподаткування доходів працівників (стаття 8 Закону України «Про оплату праці»).

Фінансування державних вищих навчальних закладів здійснюється за рахунок коштів державного бюджету на умовах державного замовлення на оплату послуг з підготовки фахівців, наукових і науково-педагогічних кадрів та за рахунок інших джерел, не заборонених законодавством, з дотриманням принципів цільового та ефективного використання коштів, публічності та прозорості у прийнятті рішень (стаття 71 Закону України «Про вищу освіту» від 01 липня 2014 року № 1556-VII).

Згідно частини 5 даної статті фінансування приватних вищих навчальних закладів здійснюється їх засновниками та з інших джерел, не заборонених законодавством.

Суд першої інстанції встановив, що Полтавський кооперативний коледж є приватним закладом, який не фінансується з бюджету, оплата праці його працівників не здійснюється за рахунок бюджетної сфери, а фінансування здійснюється їх засновниками з інших джерел, не заборонених законодавством.

Так, Колективним договором на 2015-2017 роки Полтавського кооперативного технікуму Полтавської облспоживспілки, який пройшов повідомну реєстрацію та зареєстрований управлінням соціального розвитку виконавчого комітету Полтавської міської ради (реєстровий номер 72 від 07 травня 2015 року) у розділі 2 «У сфері гарантій оплати праці» передбачено, що формування тарифних сіток (схеми посадових окладів) проводиться на основі тарифної ставки робітника за вимогами статтей 96, 97 КЗпП України. Водночас загальний розмір нарахованої заробітної плати працівника, який виконав місячну (годинну) норму праці з відповідними доплатами, надбавками та іншими заохочувальними виплатами , не може бути меншим законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати, на відповідний рік (пункт 22).

Також контракти, укладені між педагогічним працівником ОСОБА_1 та Полтавським кооперативним коледжем Полтавської облспоживспілки 31 серпня 2016 року та 31 серпня 2017 року містять в собі норми, які закріплюють особливості оплати праці.

Так, в контракті від 31 серпня 2017 року (термін дії з 01 вересня 2017 року до 31 серпня 2018 року) в розділі 4 «Оплата праці та соціально-побутове забезпечення педагогічного працівника» закріплено, що педагогічному працівнику коледжу ОСОБА_1 за виконання обов`язків, передбачених цим контрактом, виплачується за рахунок засобів навчального закладу, в тому числі, заробітна плата (оклад) згідно тарифікаційної відомості до законодавства України про оплату праці, з урахуванням економічного і фінансового стану коледжу, коефіцієнту трудової участі, результатів діяльності по організації навчально-виховного процесу, виконання завдань профорієнтаційної роботи і т.п.

З тарифікаційної відомості, наданої відповідачем за 01 травня 2016 року та за 01 листопада 2017 року вбачається, що тарифна ставка за годину праці ОСОБА_1 становила відповідно 46,14 грн та 73,58 грн.

Тобто розрахунок посадового окладу позивача у спірний період здійснений відповідачем з використанням погодинної ставки відповідно до норм Колективного договору, який пройшов повідомну реєстрацію та зареєстрований Управлінням соціального розвитку Виконавчого комітету Полтавської міської ради та контракту, який був укладений між позивачем і відповідачем.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» держава гарантує забезпечення основних потреб громадян на рівні встановлених законом державних соціальних стандартів і нормативів.

Так, у статті 17 цього Закону передбачено, що основні державні соціальні гарантії встановлюються законами з метою забезпечення конституційного права громадян на достатній життєвий рівень. До числа основних державних соціальних гарантій входять: 1)мінімальний розмір заробітної плати; 2) мінімальний розмір пенсії за віком; 3)неоподатковуваний мінімум доходів громадян; 4)розміри державної соціальної допомоги та інших соціальних виплат.

Основні державні соціальні гарантії, які є основним джерелом існування, не можуть бути нижчими від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, що з відомостей про оплату праці, що містяться у розрахункових листках Полтавського кооперативного коледжу щодо ОСОБА_1 , які відповідають вимогам статті 30 Закону України «Про оплату праці», остання отримувала заробітну плату у строки та в розмірах, що передбачені законодавством, не менше гарантованого державою мінімуму, зокрема, позивачу нараховувались посадовий оклад, вислуга років, надбавка за педагогічне навантаження, а також виплачувались відповідачем передбачені законодавством нарахування та доплати за звання кандидата наук, матеріальні допомоги, премії, відпускні та лікарняні відповідно до обсягу відпрацьованого часу з врахуванням розміру встановленого посадового окладу за відповідний період.

Також відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі №234/4621/18 зазначено, що Постанова Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2002 року № 1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» та виданий на її підставі наказ Міністерства освіти і науки від 26 вересня 2005 року № 557, регулює відносини в сфері оплати праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери та прийнята з метою упорядкування оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери.

Врахувавши все вищевикладене, апеляційний суд дійшов до висновку, що за вказаних вище обставин у відповідача відсутня заборгованість перед позивачем із виплат у вигляді недонарахованої заробітної плати.

Мотиви відхилення доводів апеляційної скарги

Посилання ОСОБА_1 на те, що відповідач при розрахунку за спірний період не використовував Єдину тарифну сітку визначену Кабінетом Міністрів України, не маючи при цьому власної тарифної сітки, не є підставою для скасування рішення суду, оскільки розрахунки проводилися відповідно до норм Колективного договору, який пройшов повідомну реєстрацію та зареєстрований Управлінням соціального розвитку Виконавчого комітету Полтавської міської ради та умов контракту, який укладено між працівником та роботодавцем. При цьому суд керується принципом змагальності сторін тоді як позивачем не надано належних та достатніх доказів того, що розрахунок здійснений в супереч положенням Колективного договору.

Що ж стосується посилань позивача в апеляційній скарзі про неточності, які допущені в мотивувальній частині рішення суду першої інстанції, то вказані доводи не ставлять під сумнів правильність рішення, адже не спростовують законність та обґрунтованість висновків, викладених судом в оскаржуваному рішенні.

Також позивач зазначала в апеляційній скарзі, що при розгляді даної справи суд першої інстанції помилково використовує постанову Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі №234/4621/18, адже в ній зазначений інший предмет позову. Однак суд апеляційної інстанції наголошує, що вищевказане не може слугувати причиною для скасування рішення суду першої інстанції, адже як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції в даному випадку використана правова позиція Верховного Суду щодо застосування норм Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2002 року № 1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» у сфері оплати праці працівників установ, закладів та організацій приватної форми власності.

Що ж стосується Акту інспекційного відвідування Управління Держпраці у Полтавській області, яким зафіксовано порушення відповідача щодо встановлення розміру посадового окладу позивачу ОСОБА_1 та винесеного Припису про усунення недоліків і повторного Акту, яким зафіксовано, що недоліки усунуті не були, за що притягнуто відповідача до відповідальності, то суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до норм цивільного процесуального законодавства жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Тому оцінивши всі докази в сукупності, суд дійшов до висновку, що наявність вищевказаних актів Управління Держпраці у Полтавській області не може слугувати підставою для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Щодо письмових доводів, поданих під час розгляду справи

Суд апеляційної інстанції не може взяти до уваги твердження особи, яка подала апеляційну скаргу про фінансування навчального закладу, адже даний довід не був відображений а ні в позовній заяві, а ні в апеляційній скарзі позивача, а відповідно до норм чинного процесуального законодавства суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Крім того, позивач не надала доказів щодо фінансування відповідача за рахунок державного бюджету та не заявила клопотання про їх витребування, а сам факт зазначення вказаної обставини у статуті свідчить про можливість такого фінансування, але не доводить даної обставини.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Як вбачається з частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не ставлять під сумнів правильність по суті прийнятого рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 09 грудня 2020 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 квітня 2021 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді О.А. Лобов

Т.В. Одринська