Справа № 703/3841/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2021 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Ігнатенко Т.В.

секретар судових засідань Бондаренко А.І.
за участю
заявника ОСОБА_1
представника заявника ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла Черкаської області в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Чубин Олексій Миколайович, заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 та Міністерством оборони України, про встановлення факту, що має юридичне значення
встановив:
19 листопада 2020 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Чубин О.М., звернувся до суду з вищевказаною заявою, в якій просить встановити юридичний факт, що він приймав участь у бойових діях та забезпеченні бойової діяльності військ на території Демократичної Республіки Афганістан, у період проходження строкової військової служби у лавах Збройних Сил Союзу Радянських Соціалістичних Республік у складі військової частини НОМЕР_1 прикордонних військ Комітету державної безпеки СРСР, з 01 жовтня 1984 року по 04 лютого 1985 року.
Заяву обгрунтовує тим, що з 03 листопада 1982 року по 04 лютого 1985 року заявник проходив строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_1 прикордонних військ Комітету державної безпеки СРСР. У вказаний період, а саме з 01 жовтня 1984 року по 04 лютого 1985 року, він приймав участь в бойових діях на території Республіки Афганістан. Командуванням військової частини заявнику заборонялося розголошувати будь-які відомості про бойові операції, в яких він приймав участь, та їх наслідки на території Афганістану. Зважаючи на вказане, на думку заявника, при його звільненні з лав Збройних Сил СРСР йому не було видано посвідчення та не поставлено у військовому квитку штампу про право на пільги як учаснику бойових дій, оскільки до моменту здобуття незалежності України в часлі пострадянських республік прийняла відповідне законодавство, яке наддало відповідні соціальні та правові гарантії особам, що приймали участь в бойових діях та забезпеченні бойової діяльності військ, в тому числі й на території інших держав. У звязку з припиненням існування СРСР, секретністю служби та російською агресією Центральний прикордонний архів ФСБ РВ повідомив, що не володіє інформацією про фактичну участь заявника у бойових діях на території Афганістану. Виключно через зазначену обставину комісія Міністерства оборони України 03 вересня 2020 року протоколом №12 відмовила заявнику у наданні статусу учасника бойових дій, не прийнявши до уваги пояснення свідків, в зв`язку з чим він звернувся до суду з даною заявою.
Ухвалою судді від 20 листопада 2020 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд.
16 лютого 2021 року на адресу суду надійшов відзив представника заінтересованої особи Черкаського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на заяву, відповідно до якого, вважає вимоги заявника такими, що не підлягають задоволенню. Так, розгляд даного питання покладено на комісію з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій. 03 вересня 2020 року засідання комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів, пов`язаних з встановленням статусу ветеранів війни та визначення осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» прийняла рішення відмовити ОСОБА_1 у наданні статусу учасника бойових дій. Заявник стверджує, що під час проходження строкової військової служби у військовій частині НОМЕР_1 прикордонних військ Комітету державної безпеки СРСР з 03 листопада 1982 року по 04 лютого 1985 року та в період з 01 жовтня 1984 року по 04 жовтня 1985 року приймав участь у бойових діях на території Республіки Афганістан.
Разом з тим, архівною довідкою Центрального прикордонного архіву Федеральної служби безпеки РФ від 12 листопада 2018 року №21/59/3-4578 зазначається, що в документальних матеріалах військової частини НОМЕР_1 за період з листопада 1982 року по січень 1985 року відомостей про фактичну участь в бойових діях на території Республіки Афганістан ОСОБА_1 не знайдено. Будь-яких інших офіційних документів, які б підтверджували участь заявника в бойових діях, до розгляду комісією не надано, окрім свідчень двох свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які проходили службу в одній військовій частині. Однак, у відповідності до законодавства України, комісією покази свідків можуть до уваги не прийматися.
Враховуючи наявність документів військової частини НОМЕР_1 за 1982-1985 роки в архівній установі Федеральної служби безпеки РФ та відсутність в них підтверджень участі ОСОБА_1 у бойових діях на території Республіки Афганістан, а також відсутність у військовому квитку заявника відмітки про право на пільги як учаснику бойових дій, в зв`язку з відсутністю документального підтвердження участі ОСОБА_1 в бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ, законних підстав надання йому статусу учасника бойових дій не має.
Крім того, відповідно до спільної директиви Міністра оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від 02 вересня 2020 року №Д-321/7/дск ІНФОРМАЦІЯ_1 з 31 жовтня 2020 року переформований у Черкаський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки. Керівних документів, які визначають, що Черкаський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки є правонаступником ІНФОРМАЦІЯ_2 немає. Таким чим, Черкаський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки не є належним відповідачем, а позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.
Просив відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 до Міністерства оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_2 у повному обсязі.
Також, 16 лютого 2021 року на адресу суду надійшов відзив представника заінтересованої особи Міністерства оборони України на заяву, в якому викладенні доводи, які є аналогічними доводам представника заінтересованої особи Черкаського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Крім того, зазначив, що у цивільних справах неправильне застосування дискреційних повноважень тягне винесення необґрунтованих або неналежно обґрунтованих судових рішень чи неправильне мотивування вердикту. З огляду на об`єктивну природу вітчизняного законодавства, дискреційність повноважень органів і посадових осіб владних інституцій є необхідним явищем. Просив відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 до Міністерства оборони України в повному обсязі.
03 березня 2021 року на адресу суду надійшли відповіді представника заявника ОСОБА_1 адвоката Чубина О.М. на відзиви заінтересованих осіб, в яких викладені доводи, які є аналогічними доводам, що викладені у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення. Крім того зазначає, що посилання заінтересованих осіб на те, що відповідно до Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, затверджених Наказом Міністерства оборони України від 16 квітня 2020 року №12, комісією покази свідків можуть до уваги не прийматися є нічим іншим, як свідомим умисним намаганням не встановити об`єктивну істину у даній справі, а віднайти будь-яку формальну причину, щоб цього не робити. Вказаним Положенням не заборонено комісії приймати до уваги покази свідків, тобто остаточне рішення щодо цих показів залишається за комісією, яка у разі бажання всебічно, повно та неупереджено розібратися у ситуації приймає їх до уваги. Також, вважає, що посилання заінтересованої особи на дискреційні повноваження є недоречними, оскільки заявник не просить суд визнати його учасником бойових дій чи відразу надати йому такий правовий статус, а лише встановити факт, що він приймав участь в тих подіях в Афганістані. Зміна організаційно-правової форми державної установи, а саме переформування, є незрозумілого у правовому полі походження, при цьому код ЄДР заінтересованої особи, згідно його штампу на відзиві, має такий же як і мав ЧОВК 07735288. Водночас, за цим кодом пошук у ЄДР досі видає саме ЧОВК, який згідно інформації загальнодоступного офіційного сайту Міністерства юстиції України досі не ліквідований. Заявник подавав документи на отримання статусу учасника бойових дій до ЧОВК і саме тому вказав його у заяві заінтересованою особою, з центром же він ніяких правовідносин не мав.
Заявник ОСОБА_1 та його представник адвокат Чубин О.М. у судовому засідання заяву підтримали та просили її задовольнити з підстав наведених у заяві та відповіді на відзив заінтересованих осіб.
Представники заінтересованих осіб Черкаського обласного військового комісаріата та Міністерства оборони України у судове засідання не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні надав покази, що він проходив військову службу у лавах Збройних Сил Союзу Радянських Соціалістичних Республік у складі військової частини НОМЕР_1 прикордонних військ Комітету державної безпеки СРСР у період з 1984 року по 1986 рік включно. У період часу з 01 жовтня 1984 по 04 лютого 1985 року він приймав участь у бойових діях та забезпеченні бойової діяльності військ на території Демократичної Республіки Афганістан. Разом з ним, у вказаний період часу, проходив військову службу заявник ОСОБА_1 , який також приймав безпосередню участь у бойових діях в Афганістані разом з ним. Після повернення з Афганістану у 1984 році йому видали посвідчення учасника бойових дій, однак коли він підтверджував право на отримання пенсії як учасник бойових дій, він неодноразово звертався до державних органів Російської Федерації, оскільки вказана військова частина перебувала на території даної держави. Підтвердження про його участь у бойових діях на території Афганістану він отримав через тривалий проміжок часу, оскільки архівні документи щодо осіб, які виконували свій інтернаціональний обов`язок в Афганістані були засекречені. Спочатку він отримував листи про відсутність такої інформації. Його знайомі, які також приймали участь у бойових діях в Афганістані, в зв`язку з ненаданням РФ достовірної інформації, не могли оформити статус учасника бойових дій.
Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні надав покази, що він проходив військову службу у лавах Збройних Сил Союзу Радянських Соціалістичних Республік у складі військової частини НОМЕР_1 прикордонних військ Комітету державної безпеки СРСР у період з 1983 року по 1985 рік включно. У період часу з 01 жовтня 1984 по 04 лютого 1985 року він приймав участь у бойових діях та забезпеченні бойової діяльності військ на території Демократичної Республіки Афганістан. Разом з ним, у вказаний період часу, проходив військову службу заявник ОСОБА_1 , який також приймав безпосередню участь у бойових діях в Афганістані разом з ним та був зв`язковим. Після закінчення служби у військовому квитку поставлено штамп щодо його участі у бойових діях, в зв`язку з чим він не мав клопоту в зв`язку з отриманням статусу учасника бойових дій. Однак інші його знайомі, які також проходили військову службу та приймали участь у бойових діях в Афганістані та їм у військовому квитку не поставили відповідний штамп, мали багато проблем з оформлення статусу учасника бойових дій, оскільки архівні документи КГБ, які були засекречені, зберігаються в Російській Федерації, яка їх не надає.
Суд, врахувавши доводи заявника та його представника, позицію заінтересованих осіб, яка викладена в їхніх відзивах, заслухавши покази свідків та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Так, як вбачається з військового квитка серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , наказом від 03 листопада 1982 року №269 був зарахований рядовим на строкову військову службу у військову частину № НОМЕР_1 , в якій обіймав посаду старшини роти зв`язку прикордонних військ. Наказом МО СРСР від 27 вересня 1984 року №202 звільнений з лав збройних сил СРСР 04 лютого 1985 року (а.с.10-12).
Як стверджує заявник ОСОБА_1 з 01 жовтня 1984 року по 04 лютого 1985 року, він приймав участь в бойових діях на території Республіки Афганістан.
Відповідно до ч.9 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці - особи, які проходять військову службу.
Згідно ст.5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Відповідно до п.2 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасниками бойових дій визнаються - учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів). Перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України.
Переліком держав і періодів бойових дій на їх території, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1994 року №63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено, що Республіку Афганістан віднесено до переліку держав, на території якої в період з квітня 1978 року до грудня 1989 року проходили бойові дії.
Згідно наказу Міністерства оборони України від 16 квітня 2020 року №122 «Про затвердження Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та Інструкції про порядок видачі в Міністерстві оборони України посвідчень учасника бойових дій, нагрудних знаків "Ветеран війни - учасник бойових дій" та листів талонів на право одержання проїзних квитків з 50-відсотковою знижкою їх вартості», зобов`язано утворити комісії в Міноборони - з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни; в Генеральному штабі Збройних Сил України, Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту, військових частинах НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , командуваннях видів Збройних Сил України, оперативних командуваннях "Північ", "Південь", "Схід" та "Захід" - з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій.
Відповідно п.6 вказаного Положення, на Комісію Міноборони покладається вирішення питань про визнання, зокрема, учасниками бойових дій відповідно до пунктів 1 - 5, 7 - 18 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
06 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 з заявою, в якій просив направити його документи на розгляд до комісії Міністерства оборони України щодо надання статусу учасника бойових дій у зв`язку з тим, що приймав участь у бойових діях на території Демократичної Республіки Афганістан, так як на його звернення до ДПС України рекомендовано звернутися до Міністерства оборони України (а.с.36).
Згідно витягу із протоколу №12 засідання комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та спірних питань щодо зарахування до вислуги років для призначення пенсії окремих періодів служби в календарному обчисленні або на пільгових умовах від 03 вересня 2020 року, комісією здійснено розгляд справи ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) щодо надання статусу учасника бойових дій в зв`язку з участю у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав Республіки Афганістан (а.с.37).
У вказаному протоколі зазначено, що «виступив ОСОБА_5 , який повідомив, що ОСОБА_1 звернувся із заявою про надання йому статусу учасника бойових дій за участь у бойових діях на території Республіки Афганістан.
Заявник стверджує, що під час проходження строкової військової служби у військовій частині НОМЕР_1 прикордонних військ Комітету державної безпеки СРСР з 03 листопада 1982 року по 04 лютого 1985 року та в період з 01 жовтня 1984 року по 04 жовтня 1985 року приймав участь у бойових діях на території Республіки Афганістан.
Разом з тим, архівною довідкою Центрального прикордонного архіву Федеральної служби безпеки РФ від 12 листопада 2018 року №21/59/3-4578 зазначається, що в документальних матеріалах військової частини НОМЕР_1 за період з листопада 1982 року по січень 1985 року відомостей про фактичну участь в бойових діях на території Республіки Афганістан ОСОБА_1 не знайдено.
Будь-яких інших офіційних документів, які б підтверджували участь заявника в бойових діях, до розгляду комісією не надано, окрім свідчень двох свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які разом з ОСОБА_1 проходили службу в одній військовій частині.
Водночас, Положенням про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, затверджених наказом Міністерства оборони України 16 квітня 2020 року №122, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24 квітня 2020 року за №3799/34662, покази свідків передбачено тільки для категорії для добровольців, які приймали участь в антитерористичній операції та осіб, які бари участь у всіх формах збройної боротьби за незалежність України у ХХ столітті у складі організацій, структур та формувань, визначених пунктом 16 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», тобто, комісією покази свідків можуть до уваги не прийматися.
Враховуючи наявність документів військової частини НОМЕР_1 за 1982-1985 роки в архівній установі Федеральної служби безпеки РФ та відсутність в них підтверджень участі ОСОБА_1 у бойових діях на території Республіки Афганістан, законних підстав надання йому статусу учасника бойових дій не має.
Ухвалили у відповідності до пункту 2 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у зв`язку з відсутністю документального підтвердження участі громадянина ОСОБА_1 в бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів) відмовити йому в наданні статусу учасника бойових дій» (а.с.37).
Як вбачається з вищевказаного протоколу, комісія прийшла до висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 виключно на підставі поданих ним документів, а саме: заяви ОСОБА_1 від 06 серпня 2020 року; пояснення ОСОБА_1 від 06 серпня 2020 року; копії паспорта громадянина України НОМЕР_5 ; копії довідки про присвоєння ідентифікаційного номера; копії військового квитка НОМЕР_2 ; архівної довідки Центрального прикордонного архіву ФСБ РФ від 12 листопада 2018 року №21/59/3-4578; заяви (нотаріально завіреної) громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та інші документи.
Відповідно до п.12 Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, затверджених наказом Міністерства оборони України 16 квітня 2020 року №122, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24 квітня 2020 року за №3799/34662, комісії зобов`язані, зокрема, приймати до розгляду заяви громадян про визнання їх учасниками бойових дій, учасниками війни відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; реєструвати заяви в спеціальній книзі обліку; розглядати заяви та інші документи в місячний строк з дня їх отримання; робити запити до відповідних архівних установ (за потреби), про що повідомляти заявника; заслуховувати (за потреби) пояснення осіб, які подали заяви, свідків, досліджувати інші докази особистої участі заявника в бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (сил).
Згідно копії довідки №21/59/3-4578 від 12 листопада 2018 року, виданої Центральним прикордонним архівом ФСБ РФ, останнє повідомило ОСОБА_1 про те, що в документальних матеріалах військової частини НОМЕР_1 у період з листопада 1982 року по лютий 1985 року інформації про фактичну участь в бойових діях на території Республіки Афганістан ОСОБА_1 не знайдено (а.с.16).
Разом з тим, відповідно до спільної заяви ОСОБА_3 (посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_6 , виконував інтернаціональний обов`язок на території ДРА з 21 червня 1984 року по 14 червня 1985 року) та ОСОБА_4 (посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_7 , виконував інтернаціональний обов`язок на території ДРА з 22 вересня 1984 року по 26 травня 1986 року) від 25 листопада 2019 року, справжність підписів яких у ній засвідчені приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Малою Н.А., вони цією заявою підтвердили, що громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебував разом з ними на військовій службі ВЧ НОМЕР_1 у Демократичній Республіці Афганістан (ДРА) з 01 жовтня 1984 року по 04 лютого 1985 року, виконуючи свій інтернаціональний обов`язок (а.с.17).
Таким чином, в розпорядженні комісії були наявні два документи, обставини, які в них викладені, містили суперечності щодо однієї і тієї ж обставини, в зв`язку з чим, з метою усунення вищевказаних розбіжностей, зобов`язана була зробити запити до відповідних архівних установ та заслухати пояснення особи, яка подала заяву, та свідків.
Відповідно до п.п.2 п.13 Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, затверджених наказом Міністерства оборони України 16 квітня 2020 року №122, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24 квітня 2020 року за №3799/34662, комісії приймають рішення про надання особам статусу учасника бойових дій на підставі таких документів: для військовослужбовців, які перебували у відрядженні в державах, де в той час велися бойові дії: заява військовослужбовця або клопотання командира (начальника); рішення Міністра оборони України, Головнокомандувача Збройних Сил України (начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України) про відрядження; витяг із наказу (по стройовій частині) відповідного командира (начальника) про направлення у відрядження; копії посвідчень про відрядження з відповідними відмітками про вибуття та прибуття.
Разом з тим, вищевказаний перелік документів на підставі яких комісія приймає рішення про надання статусу учасника бойових дій не є вичерпним.
Згідно п.15 Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, затверджених наказом Міністерства оборони України 16 квітня 2020 року №122, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24 квітня 2020 року за №3799/34662, крім документів, зазначених у пунктах 13 - 14 цього Положення, підставами для надання статусу учасника бойових дій, учасника війни можуть бути такі документи: оригінали довідок відповідного періоду, підписані й завірені печаткою; партизанський квиток; посвідчення учасника підпілля; посвідчення до знака "За розмінування"; грамоти, фотографії (оригінали); газетні матеріали періоду, який потребує підтвердження; історичні довідки, документи та інші архівні матеріали; документи потрібного періоду, де зазначено прізвище, ім`я, по батькові заявника; документи, які підтверджують службу чи роботу заявника у відповідний період; інші документи, на підставі яких можна зробити достовірний висновок про участь у бойових діях.
Таким чином, доводи заінтересованих осіб про те, що Положенням про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, затверджених наказом Міністерства оборони України 16 квітня 2020 року №122, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24 квітня 2020 року за №3799/34662, покази свідків передбачено тільки для категорії для добровольців, які приймали участь в антитерористичній операції та осіб, які бари участь у всіх формах збройної боротьби за незалежність України у ХХ столітті у складі організацій, структур та формувань, визначених пунктом 16 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», в зв`язку з чим покази свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не приймалися під час вирішення заяви ОСОБА_1 є безпідставними.
Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч.1 ст.90 ЦПК України, показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи.
Так, допитані під час судового розгляду свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтвердили доводи заявника ОСОБА_1 та надали суду покази, що вони проходили військову службу у лавах Збройних Сил Союзу Радянських Соціалістичних Республік у складі військової частини НОМЕР_1 прикордонних військ Комітету державної безпеки СРСР разом з ОСОБА_1 та спільно з останнім приймали участь у бойових діях і забезпеченні бойової діяльності військ на території Демократичної Республіки Афганістан у період 01 жовтня 1984 по 04 лютого 1985 року.
При цьому, підстави для неприйняття до уваги вищевказаних показів свідків суд не знаходить, оскільки вони надані безпосередньо суду будучи приведеними до присяги та попередженими про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів, їх участі у бойових діях на території Демократичної Республіки Афганістан у період 01 жовтня 1984 по 04 лютого 1985 року, проходження військової служби в одній військовій частині з заявником у вказаний проміжок часу та їх статус учасника бойових дій повністю підтверджується матеріалами справи.
Разом з тим, враховуючи покази свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про те, що документи щодо участі у бойових діях на території Демократичної Республіки Афганістан мали гриф секретності, який в подальшому було знято, однак особи, які приймали участь у вказаних бойових діях, при отриманні необхідних їм архівних документів з установ ФСБ Російської Федерації, де вони зберігаються, мали значні проблеми, в зв`язку з їх ненаданням або наданням не з першого разу, та приймаючи до уваги військову агресію Російської Федерації по відношення до України, громадянином якої є заявник, з 2014 року по даний час, суд не може прийняти до уваги довідку №21/59/3-4578 від 12 листопада 2018 року, яка видана Центральним прикордонним архівом ФСБ РФ, як належний та допустимий доказ у даній справі.
При цьому, інформація, яка викладена у вказаній довідці повністю суперечить показам свідків, які визнані судом достовірними.
Відповідно до ч.1-3 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що доводи ОСОБА_1 про те, що він приймав участь у бойових діях та забезпеченні бойової діяльності військ на території Демократичної Республіки Афганістан, у період проходження строкової військової служби у лавах Збройних Сил Союзу Радянських Соціалістичних Республік у складі військової частини НОМЕР_1 прикордонних військ Комітету державної безпеки СРСР, з 01 жовтня 1984 року по 04 лютого 1985 року, повністю підтверджуються матеріалами справи.
Згідно Рекомендацій Комітету міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11 березня 1980 року на 316 нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акту.
У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є, на думку колегії суддів, втручанням у дискреційні повноваження.
У постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі №819/570/18 висловлено позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.
Відповідно до п.6 Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, затверджених наказом Міністерства оборони України 16 квітня 2020 року №122, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24 квітня 2020 року за №3799/34662, на Комісію Міноборони покладається вирішення питань про визнання, зокрема, учасниками бойових дій відповідно до пунктів 1 - 5, 7 - 18 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
При цьому, згідно норм Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, затверджених наказом Міністерства оборони України 16 квітня 2020 року №122, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24 квітня 2020 року за №3799/34662, комісією приймаються рішення про надання особам статусу учасника бойових дій або про відмову у наданні такого статусу.
Як вбачається з вимог заяви ОСОБА_1 , останній не просить суд прийняти рішення про надання йому статусу учасника бойових дій або зобов`язати комісію прийняти таке рішення, а звернуся до суду із заявою про встановлення юридичного факту щодо прийняття ним участі у бойових діях та забезпеченні бойової діяльності військ на території Демократичної Республіки Афганістан у певний період часу, у разі задоволення якої він має можливість повторно звернутися до комісії для прийняття нею рішення про надання йому відповідного статусу або відмову у його наданні.
Таким чином, встановлення судом факту, що ОСОБА_1 приймав участь у бойових діях та забезпеченні бойової діяльності військ на території Демократичної Республіки Афганістан, у період проходження строкової військової служби у лавах Збройних Сил Союзу Радянських Соціалістичних Республік у складі військової частини НОМЕР_1 прикордонних військ Комітету державної безпеки СРСР, з 01 жовтня 1984 року по 04 лютого 1985 року, не відноситься до дискреційних повноважень комісії Міністерства оборони України.
Крім того, відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 24 лютого 2021 року, ІНФОРМАЦІЯ_1 , , не реорганізований, не припинений, у стані припинення не знаходиться, правонаступники відсутні.
Таким чином, доводи заінтересованої особи про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 з 31 жовтня 2020 року переформований у Черкаський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, є безпідставними.
Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Даний принцип закріплено у ст.3 Конституції України.
Крім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. theUnitedKingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню у повному обсязі.
Керуючись ст.4, 76, 81, 82, 89, 95, 247, 263-265, 268, 293, 315-319 ЦПК України, суд, -
вирішив:
Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Чубин Олексій Миколайович, заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 та Міністерством оборони України, про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.
Встановити юридичний факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 , приймав участь у бойових діях та забезпеченні бойової діяльності військ на території Демократичної Республіки Афганістан, у період проходження строкової військової служби у лавах Збройних Сил Союзу Радянських Соціалістичних Республік у складі військової частини НОМЕР_1 прикордонних військ Комітету державної безпеки СРСР, з 01 жовтня 1984 року по 04 лютого 1985 року.
Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники у справі:
Заявник ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 .
Заінтересована особа Черкаський обласний військовий комісаріат, адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_9 .
Заінтересована особа Міністерство оборони України, адреса: 03168, м. Київ, Повітрофлотський проспект, буд.6, .
Повний текст рішення виготовлено 06 квітня 2021 року.

Головуючий Т.В. Ігнатенко