Справа № 147/180/21
Провадження № 22-ц/801/1506/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Натальчук О. А.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2021 рокуСправа № 147/180/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л. О. (суддя-доповідач),

суддів Денишенко Т.О., Рибчинського В.П.,

розглянув у порядку письмового провадження справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 06 травня 2021 року, ухвалене у складі судді Натальчук О. А. в приміщенні суду в смт. Тростянець, -

в с т а н о в и в :

23 лютого 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету- заяву № б/н від 24 вересня 2010 року. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, внаслідок чого утворилась заборгованість. Відповідач та АТ КБ «ПриватБанк» 25 жовтня 2019 року підписали додаткову угоду.

Відповідно до укладеної додаткової угоди від 25 жовтня 2019 року банк здійснює анулювання частини заборгованості, яка зазначена в п.1.2 Додаткової угоди, якщо клієнт здійснить платіж в розмірі та строки вказані в п.1.5.1 Додаткової угоди. На даний час ОСОБА_1 продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача.

У зв`язку з зазначеним порушенням зобов`язань, станом на 16 грудня 2020 року відповідач має заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 65016,19 грн. з яких: 2435,80 грн. - заборгованість за кредитом; 1040,65 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом, 61539,74 грн. - заборгованість за пенею.

Виходячи з наведеного, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором від 25 жовтня 2019 року № SAМDN1160 у розмірі 65016,19 грн. з яких: 2435,80 грн. - заборгованість за кредитом; 1040,65 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом, 61539,74 грн. - заборгованість за пенею.

Заочним рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 06 травня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції залишено поза увагою правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/564/7/18, згідно якої доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою) виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. АТ КБ «ПриватБанк» надано суду докази на підтвердження розміру заборгованості відповідача, а тому позовні вимоги є доведеними.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

У справі встановлено наступні обставини.

ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету- заяву № б/н від 24 вересня 2010 року.

Відповідач та АТ КБ «ПриватБанк» 25 жовтня 2019 року підписали додаткову угоду, відповідно до якої банк здійснює анулювання частини заборгованості, яка зазначена в п.1.2 Додаткової угоди, якщо клієнт здійснить платіж в розмірі та строки вказані в п.1.5.1 Додаткової угоди.

У зв`язку з зазначеним порушенням зобов`язань, станом на 16 грудня 2020 року відповідач має заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 65016,19 грн. з яких: 2435,80 грн. - заборгованість за кредитом; 1040,65 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом, 61539,74 грн. - заборгованість за пенею.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що 24 вересня 2010 року відповідач підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку та виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну картку Кредитка «Універсальна». Разом з цим додаткова угода від 25 жовтня 2019 року укладена з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань саме за договором про надання банківських послуг від 21 березня 2012 року № SAМDN1160. Однак в матеріалах справи відсутній договір від 21 березня 2012 року про надання банківських послуг, а позивачем не доведено, що такий договір був укладений між сторонами. Доказів на підтвердження того, що додаткова угода від 25 жовтня 2019 року була укладена з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за договором б/н від 24 вересня 2010 року матеріали справи не містять.

Крім того, в прохальній частині позовної заяви АТ КБ «Приватбанк» просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 25 жовтня 2019 року SAМDN1160, однак суду надано лише додаткову угоду від 25 жовтня 2019 року. Даних про укладення між сторонами 25 жовтня 2019 року кредитного договору суду не надано.

Додаткова угода від 25 жовтня 2019 року містить посилання на незмінність умов договору, які не означені в угоді (п.1.10), а тому відсутність первинного кредитного договору унеможливлює встановити правовідносини, які виникли між сторонами та, як наслідок, не доводить підстав для задоволення позовних вимог.

Висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог зроблено за повного з`ясування обставин справи, правильного застосування норм матеріального та процесуального права, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу , інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України ).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України ).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ ПриватБанк ).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633 , 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини першої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 12 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У справі встановлено, що 24 вересня 2010 року відповідач підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку та виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну картку Кредитка «Універсальна».

Разом з цим, надана позивачем додаткова угода від 25 жовтня 2019 року укладена з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань саме за договором про надання банківських послуг від 21 березня 2012 року № SAМDN1160.

Водночас, позивачем не надано разом з позовною заявою договір від 21 березня 2012 року про надання банківських послуг та не доведено, що такий договір був укладений між сторонами.

Доказів того, що додаткова угода від 25 жовтня 2019 року була укладена з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за договором б/н від 24 вересня 2010 року позивачем суду не надано. При цьому, в прохальній частині позовної заяви АТ КБ «Приватбанк» просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 25 жовтня 2019 року № SAМDN1160, однак суду надано лише додаткову угоду від 25 жовтня 2019 року, даних про укладення між сторонами 25 жовтня 2019 року кредитного договору суду не надано.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Додаткова угода від 25 жовтня 2019 року містить посилання на незмінність умов договору, які не означені в угоді (п. 1.10), а тому відсутність первинного кредитного договору унеможливлює встановити правовідносини, які виникли між сторонами та, як наслідок, не доводить підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильні висновки суду першої інстанції, з якими погоджується суд апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат.

Беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 141, підпункту в пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, а також те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відтак судові витрати, понесені позивачем під час апеляційного розгляду справи, слід залишити за позивачем.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 06 травня 2021 рокуу даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: Т. О. Денишенко

В. П. Рибчинський