Справа № 405/2661/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2021 Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі

головуючої судді: Шевченко І.М.

з участю секретарів: Фришко А.Ю., Мачулка П.Л.

позивача: ОСОБА_1 та її представника адвоката Усатенко В.Ю..

представників відповідачів адвокатів Горпинко С.М. та Ковальова Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення земельного сервітуту, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідачів, в якому просить встановити безоплатний земельний сервітут шириною 3 метри через земельну ділянку, що знаходиться у власності ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , для права проходу, проїзду автомобілем до земельної ділянки площею 0,0477 га з кадастровим номером 0:28:239:0037 т розташованого на ній нерухомого майна за адресою АДРЕСА_2 ; встановити безоплатний постійний земельний сервітут шириною 3 метри через земельну ділянку, що знаходиться у власності ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , для права проходу, проїзду автомобілем до земельної ділянки площею 0,0477 га з кадастровим номером 0:28:239:0037 та розташованого на ній нерухомого майна за адресою АДРЕСА_2 ; стягнути з відповідачів судові витрати.

Позов обґрунтовує тим, що вона на праві спільної власності володіє земельною ділянкою площею 0,477 га з кадастровим номером 0:28:239:0037 та розташованим на ній нерухомим майном квартирою АДРЕСА_2 . Право власності на земельну ділянку посвідчене свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 08.09.2015 року. Право власності на квартиру посвідчено договором купівлі-продажу від 19.04.2008 року.

Відповідачі є власниками суміжних земельних ділянок, через які можливий єдиний вільний доступ до земельної ділянки та квартири якими вона володіє. На теперішній час відповідачами чиняться перешкоди у вільному доступі до належної їй земельної ділянки та квартири: відповідач ОСОБА_2 перекрив прохід до земельної ділянки, встановивши огорожу, альтанку та вузеньку хвіртку, яка постійно зачинена на замок, що унеможливлює прохід, проїзд автомобіля, автомобілів екстрених та аварійних служб, так як ворота ним не встановлювались взагалі.

Неодноразові звернення до відповідачів з проханням надати вільний доступ до земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна, виявились безрезультатними, а тому посилаючись на вказані обставини, норми чинного законодавства, просить задовольнити позов.

Ухвалою суду від 09.04.2019 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

02.05.2019 року відповідачами подано відзиви на позов.

Ухвалою суду від 02.08.2019 року у справі призначена судова земельно-технічна експертиза.

Ухвалою суду від 13.05.2021 року підготовче провадження у справі закрите, справа призначена до розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили його задовольнити. Позивач пояснила, що коли придбавала дану нерухомість, то була наявна огорожа. Будувались всі співвласники, відповідач Помаза придбав нерухомість від банку. Коли стало питання приватизації, то вона погодилась, її завірили, що буде сервітут. Вказує, що допустила помилку, відповідачі поставили загорожі і допуску до свого майна вона не має. За даною адресою вона не проживає, купувала квартиру для доньки та онуків. В нотаріальній конторі підписала документи по фактичному користуванню.

Представники відповідачів ОСОБА_2 адвокат Горпинко С.М. та ОСОБА_3 адвокат Ковальов Ю.В. позов не визнали, посилаючись на викладені у відзиві обставини, просили відмовити в задоволенні позову, зазначивши про необґрунтованість вимог і наявність у позивача можливості влаштування іншого доступу до своєї квартири.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, допитаних в судовому засіданні свідків та дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно до технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 - на земельній ділянці загальною площею 962,19 кв.м. розташований житловий будинок з прибудовами літ. «АА2а1а2аЗ» з належними до нього господарськими будівлями, згідно плану будинку, він складається з трьох квартир: квартира АДРЕСА_3 належить ОСОБА_2 ; квартира АДРЕСА_4 належить ОСОБА_3 ; квартира АДРЕСА_5 по праву приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Відповідно до проекту землеустрою, розробленого ТОВ «Гранд-Інформ» в 2014 році, який виконувався на підставі рішення Кіровоградської міської ради від 14.11.2014 року № 3638, земельну ділянку загальною площею 0,0962 га було розділено на три земельні ділянки, а саме: земельна ділянка за кадастровим номером :28:239:0037 загальною площею 0,0477 га, яка по праву приватної спільної часткової власності (по 1/2 частки) належить ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ; земельна ділянка за кадастровим номером :28:239:0038 загальною площею 0,0210 га, яка по праву приватної власності належить ОСОБА_3 ; земельна ділянка за кадастровим номером :28:239:0039 загальною площею 0,0275 га, яка по праву приватної власності належить ОСОБА_2 .

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Подібні положення містяться й у статті 321 ЦК України.

Статтею 98 ЗК України визначено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Згідно з положеннями статей 91, 96 ЗК України власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Земельний сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки. При цьому, слід довести, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити яким-небуть іншим способом.

Судом встановлено, що при розробці землевпорядною організацією проекту відведення земельних ділянок ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був виготовлений план встановлення меж та був узгоджений ними, в подальшому було прийнято рішення міської ради про затвердження технічної документації з землеустрою для складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Окрім цього в матеріалах даної справи знаходиться нотаріально завірена заява сторін - суміжних землевласників щодо вирішення приватизувати земельну ділянку у відповідності до схеми поділу земельної ділянки від 17.97.2014 року.

Допитані в судовому засіданні, в якості свідків, які були заявлені позивачем, пояснили, а саме ОСОБА_5 зазначив, що знає позивача з 90-х років, в 2008 році, за її проханням, перевозив речі на ОСОБА_6 , з вулиці були ворота, завозили будівельні матеріали, років зо два назад перевозив речі і вантажники їх заносили, до квартири ОСОБА_7 стоять ворота. Свідок ОСОБА_8 пояснив, що знає позивача з 2000 року, у 2008 році був у неї по Преображенській, допомагав перевозити речі, були одні ворота, один під`їзд був вільний, він допомагав вивозити сміття, тепер під`їзду не має, в наявності паркан та хвіртка, в 2018 році також був закритий проїзд до квартири позивача, сусіди поставили залізну сітку-паркан, доступу не має, заходити можна, але заїхати ні. Свідок ОСОБА_9 пояснив, що знайомий з позивачем з 93-94 років, на ОСОБА_6 робив ремонт, останній раз був років 3-4 назад, подвір`я було огорожене сіткою, не можна було пройти, ОСОБА_7 не живе за вказаною адресою. Свідки не змогли підтвердити твердження позивачки про існування перешкод у користуванні позивачем своїм майном, а також підтвердити той факт, що єдиний вільний доступ до її майна можливий тільки через суміжні земельні ділянки ОСОБА_10 га ОСОБА_3 .

Допитані в судовому засіданні, в якості свідків зі сторони відповідачів, підтвердили обставини на які посилаються відповідачі. Свідок ОСОБА_11 пояснила, що ОСОБА_12 знає давно, бувала у неї вдома на свята, спорів щодо земельної ділянки не було, але в 3-й квартирі живуть квартиранти, були негаразди та проблеми, не пускали ОСОБА_12 вікна помити, ОСОБА_7 відгородила свою квартиру від квартир АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , у ОСОБА_12 в дворі порядок, квіти посадили, дерева, біль квартири АДРЕСА_5 бур`яни по коліна, вхід до будинку лише через хвіртку, воріт не має. Свідок ОСОБА_13 пояснила, що знає ОСОБА_12 біля 20 років, буває у неї вдома часто, вона відкриває хвіртку та зустрічає її, 3-я квартира відділена була, а потім і ці квартири відділились, в 3-ій квартирі живуть квартиранти, бур`яни по коліна, квартирантам нічого не шкода, а у ОСОБА_12 бабуся 90 років.

Покази свідків спростовують твердження позивача про те, що вона немає вільного проходу, вона та інші, використовують ключ від воріт, який її надав ОСОБА_2 .

В матеріалах даної справи знаходиться відповідь з Міської ради міста Кропивницького № 3748/520524 від 24.07.2019 року на адвокатський запит щодо передачі у власність або користування чи оренду земельної ділянки яка знаходиться між земельними ділянками 0:28:239:0039; 0:28:239:0038; 0:28:23:0037 та 0:28:239:0042 і судом встановлено, що вказана земельна ділянка не перебуває не у власності, не у користуванні чи оренді, тобто відповідно до висловленої позиції відповідачів, саме через дану земельну ділянку можливо організувати вільних прохід, проїзд та здійснювати паркування автомобіля тощо.

Вказана обставина також підтверджується висновком судової земельно-технічної експертизи № 3292/3293/19-27 від 26.02.2021 року, відповідно до якого на земельній ділянці по АДРЕСА_1 можливо влаштувати прохід, проїзд, здійснення паркування автомобіля, під`їзду будь-якої екстреної служби до земельної ділянки за кадастровим номером :28:239:0037 загальною площею 0,0477 га, яка по праву приватної спільної часткової власності (по1/2 частки) належить ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та нерухомого майна: квартири АДРЕСА_2 , при умові вирішення питання стосовно знесення господарських будівель: сараїв літ. «Б», «В» та погрібу літ. «Г», які розміщені на земельній ділянці по АДРЕСА_1 та облаштування даного проїзду у відповідності до вимог пункту 6.1.27 ДБН Б.2.2-12:2019.

Як вбачається з відповіді з Кропивницької міської ради виконавчого комітету № 2843/52-05-22 від 17.06.2021 року на адвокатський запит, Кропивницької міської радою не приймалося рішення про передачу у власність земельної ділянки під кадастровим номером 0:28:239:0043, площею 0.022 га по АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Згідно з ч.ч. 1,3 ст. 402 ЦК України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Статтею 404 ЦК України визначено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

За таких обставин, оскільки між сторонами не була досягнута домовленість про встановлення сервітуту та про його умови, відповідно до ч. 3 ст. 402 ЦК України, позивач мав підстави для звернення до суду з позовом про встановлення сервітуту.

За змістом статті 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Статтею 99 Земельного Кодексу України передбачено, що власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: а) право проходу та проїзду на велосипеді: б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху: в) право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм): г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку: г) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку: д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми: є) право прогону худоби по наявному шляху: ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд: з) інші земельні сервітути.

Відповідно до частин 1, 2 статті 100 ЗК України, власник або землекористувач земельної ділянки має право вимагати встановлення земельного сервітуту для обслуговування своєї земельної ділянки. Земельний сервітут встановлюється за домовленістю між власниками сусідніх земельних ділянок на підставі договору або за рішенням суду.

Згідно п. 22-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року № 7 надано роз`яснення, що види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99 ЗК України і цей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання: умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

Крім того, земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлюється.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 22-2 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7, пункті 38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи спори про встановлення сервітуту, суд має враховувати, що земельний сервітут встановлюється стосовно певного об`єкта і не залежить від власників цих об`єктів, оскільки його дія зберігається в разі переходу права на земельну ділянку, щодо якої його встановлено, до іншої особи (ч.1 ст. 401 ЦК, ч.1 ст. 101 ЗК), а в разі встановлення особистого сервітуту права закріплюються за певною особою і він припиняється внаслідок її смерті (ч.2 ст. 401, п. 6 ч.1 ст. 406 1 ЦК).

Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки в ефективному її використанні; умовою встановлення сервітуту є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, а сервітут, який встановлюється, є найменні обтяжливим для власника земельної ділянки.

З врахуванням вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, закон вимагає саме від позивача надання суду доказів того, що нормальне господарське використання своєї земельної ділянки неможливо без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки та він зобов`язаний довести, що задоволення його потреб неможливо здійснити яким-небудь іншим необтяжливим для відповідача способом.

Під час розгляду справи, судом встановлено, що прохід до земельної ділянки позивача можливий і іншим шляхом, а саме по земельній ділянці, яка знаходиться між земельними ділянками 0:28:239:0039: 0:28:239:0038: 0:28:23:0037 та 0:28:239:0042.

Суд приходить до висновку, що позивач не довела та не надала належних доказів того, що вона не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом, окрім як встановленням права земельного сервітуту на проїзд та прохід через земельні ділянки відповідачів, а тому у суду відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 щодо встановлення земельного сервітуту.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмовив позові на позивача, суд стягує з позивача на користь відповідача ОСОБА_2 понесені ним витрати за проведення експертизи в сумі 3 140,00 грн.

Керуючись ст. ст. 7, 12, 17, 18, 76, 141, 259, 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення земельного сервітуту відмовити.

Судові витрати по справі віднести за рахунок позивача.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі в сумі 3 140,00 грн.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення в повному обсязі виготовлене 09.08.2021 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , прож. АДРЕСА_6 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , прож. АДРЕСА_7 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , прож. АДРЕСА_8 .

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Ірина Миколаївна Шевченко