ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 року

м. Київ

справа № 299/2490/16-ц

провадження № 61-19516св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Фаловської І. М.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Мартєва С. Ю., Стрільчука В. А.,

позивач за первісним позовом - ОСОБА_1 ,

відповідач за первісним позовом - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 22 травня 2018 року, ухвалене у складі судді Рішко Г. І., та постанову Закарпатського апеляційного суду від 17 вересня 2019 року, прийняту колегією у складі суддів: Собослоя Г. Г., Куштана Б. П., Джуги С. Д.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог за первісним та зустрічним позовами

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позову вказував, що 6 жовтня 2007 року сторонами укладено шлюб, зареєстрований виконкомом Квасівської сільської ради Берегівського району. У цьому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась дочка ОСОБА_3 . Вказував, що сторони не змогли створити справжню сім`ю, мають різні характери і погляди на життя. Шлюбні відносини фактично припинені, а шлюб існує формально.

За таких обставин просив розірвати шлюб, укладений ним з ОСОБА_2 .

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулась з зустрічним позовом до

ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, поділ майна та стягнення аліментів.

Зустрічний позов обґрунтовувала тим, що вона не заперечує щодо розірвання шлюбу, проте не згодна із мотивами, зазначеними ОСОБА_1 у первісному позові.

Вказувала, що дочка сторін проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. ОСОБА_1 тривалий час працює у Чеській Республіці на заводі і його заробітна плата в середньому складає 30 000 грн на місяць. На утриманні

ОСОБА_1 не має неповнолітніх дітей або непрацездатних осіб, тому вважала, що аліменти на дитину підлягають стягненню у розмірі 5 000 грн.

Також зазначила, що за час проживання у шлюбі сторони придбали майно, а саме: автомобіль марки «Fiat-Fiorino» 2008 року випуску і карабін для полювання «Ремінгтон 750», зареєстровані за ОСОБА_1 , та житловий будинок

на АДРЕСА_1 , який знаходиться на земельній ділянці площею 0,2381 га. В період шлюбу цей будинок був реконструйований і на час звернення до суду є незавершеним будівництвом готовністю 90%. Спірний об`єкт незавершеного будівництва реконструйований за час шлюбу за спільні кошти подружжя та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

За таких обставин просила розірвати укладений сторонами шлюб; стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти в твердій грошовій сумі по 5 000 грн щомісяця на дочку ОСОБА_3 , 2008 року народження; поділити у рівних частках спільне майно подружжя, яким є автомобіль і карабін для полювання, стягнувши з ОСОБА_1 на її користь грошову компенсацію за частку у вказаному майні

у розмірі 93 000 грн; визнати за нею право на 1/2 частку незавершеного будівництвом будинку з надвірними спорудами готовністю 90% на АДРЕСА_1 та

на 1/2 частку земельної ділянки за цією ж адресою площею 0,2381 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 22 травня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Розірвано шлюб, укладений ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 16 жовтня 2007 року у виконкомі Квасівської сільської ради Берегівського району Закарпатської області за актовим записом № 2.

Зустрічний позов задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на дочку ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі по 1 500 грн щомісяця (яка підлягає індексації), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 листопада 2016 року, і до досягнення дитиною повноліття. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Поділено спільне рухоме майно подружжя із залишенням ОСОБА_1 мисливської нарізної зброї марки «Remington-750 SYN» калібру 308 win

№ НОМЕР_1 вартістю 26 000 грн, а ОСОБА_2 - автомобіля марки «Fiat-Fiorino» номерний знак НОМЕР_2 2008 року випуску вартістю 160 000 грн.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 половину вартості мисливської нарізної зброї у розмірі 13 000 грн, а з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 - половину вартості вказаного автомобіля у розмірі 80 000 грн.

Визнано за ОСОБА_2 право на 1/2 частку незавершеного будівництвом будинку з надвірними спорудами готовністю 90% на

АДРЕСА_1 .

Поділено між сторонами по 1/2 частці незавершений будівництвом будинок з надвірними спорудами на АДРЕСА_1 згідно висновку судового експерта № 255/05-17

від 27 липня 2017 року, а саме: ОСОБА_2 виділено квартиру АДРЕСА_2 ,

а ОСОБА_1 - квартиру АДРЕСА_3 .

З господарських споруд залишено ОСОБА_2 у користування котельню під літерою «И», гараж під літерою «Н» та частину господарської будівлі під

літерою «О» площею 16,2 кв.м; ОСОБА_1 - огорожу під № 2 довжиною

10,75 кв.м, господарську будівлю під літерою «З», сарай під літерою «К» та частину господарської будівлі під літерою «О» площею 31,3 кв.м.

У спільному користуванні сторін залишено ворота з хвірткою під № 1, огорожу під № 2 довжиною 4,95 м, колодязь під № 3, вбиральню під літерою «Л» та навіс під літерою «М».

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,2381 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 та виділено їй у користування земельні ділянки площами S3=61,1 кв.м, S4=17,0 кв.м, S5=43,6 кв.м та S7=917,2 кв.м, що у загальному розмірі становить 1 038,9 кв.м.

У спільному користуванні сторін залишено земельну ділянку на

АДРЕСА_1 площею 303,2 кв.м.

У задоволенні зустрічного позову в іншій частині відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції виходив з того, що

з лютого 2016 року сторони припинили фактичні шлюбні відносини і протягом тривалого часу примирення не відбулось, тому розірвання шлюбу не суперечить інтересам сторін.

Частково задовольняючи зустрічний позов в частині вирішення позовних вимог про стягнення аліментів, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість його вимог, визначивши з урахуванням обставин справи розмір аліментів у твердій грошовій сумі по 1 500 грн щомісяця.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що за час шлюбу сторони набули у власність автомобіль та мисливську нарізну зброю, які є неподільними речами, тому дійшов висновку про залишення у власності ОСОБА_2 автомобіля зі стягненням з неї на користь ОСОБА_1 компенсації вартості його частки у вказаному майні у розмірі 80 000 грн та залишення у власності ОСОБА_1 мисливської нарізної зброї зі стягненням з нього відповідної компенсації на користь ОСОБА_2 у розмірі 13 000 грн.

Вирішуючи позов у частині поділу майна, суд першої інстанції виходив з того, що незавершений будівництвом будинок з надвірними спорудами на АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності, оскільки придбаний та реконструйований під час перебування сторін у шлюбі, тому вказаний об`єкт нерухомого майна підлягає поділу у рівних частках. Місцевий суд відхилив доводи ОСОБА_1 про те, що вказаний будинок реконструйований ним за особисті кошти після припинення фактичних шлюбних відносин, вважаючи такі доводи не доведеними належними і допустимими доказами.

Здійснюючи поділ земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 , суд першої інстанції, пославшись на статтю 120 ЗК України та статтю 377 ЦК України, дійшов висновку, що при переході до ОСОБА_2 права на частку незавершеного будівництвом житлового будинку до неї перейшло й право власності на відповідну частку земельної ділянки, призначеної для будівництва та обслуговування будинку.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 17 вересня 2019 року задоволено частково апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 22 травня 2018 року щодо вирішення позовних вимог про поділ спільного майна подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності, у частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 половини вартості мисливської нарізної зброї «Remington-750 SYN» калібру 308 win № НОМЕР_1 змінено і стягнено відповідну компенсацію у розмірі 2 500 грн. У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині вирішення зустрічного позову про поділ незавершеного будівництвом будинку з надвірними спорудами, суд апеляційної інстанції погодився з його висновком про те, що спірний будинок придбаний та добудований сторонами за час шлюбу, тому є спільною власністю подружжя.

Апеляційний суд не погодився з висновками суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсації вартості її частки мисливської нарізної зброї у розмірі 13 000 грн, зазначивши про недоведення належними і допустимими доказами того, що вартість цієї зброї складає 26 000 грн. Колегія суддів апеляційного суду врахувала пояснення ОСОБА_1 про продаж вказаної зброї за 5 000 грн, тому вважала, що вартість зброї у такому розмірі визнається ОСОБА_1 і змінила рішення місцевого суду в частині визначення компенсації вартості частки ОСОБА_2 у цьому майні у розмірі 2 500 грн.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та поділу автомобіля сторонами не оскаржується, тому в апеляційному порядку не переглядається.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення процесуального права, просить скасувати рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 22 травня 2018 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 17 вересня 2019 року і ухвалити нове рішення про задоволення первісного позову та зустрічного позову в частині вирішення позовних вимог про стягнення аліментів і відмовити у задоволенні зустрічного позову в іншій частині.

Касаційна скарга мотивована неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій частини першої статті 60 СК України. Вказує про недоведення

ОСОБА_2 того, що на час придбання спірного майна вона не мала самостійного заробітку (доходу) з поважних причин.

Заявник зазначає, що на час придбання будинку на АДРЕСА_1 його загальна площа становила 65,3 кв.м, а реконструкцію будинку заявник розпочав у липні

2016 року - після фактичного припинення шлюбних відносин. Суди не надали належної оцінки будівельному паспорту на реконструкцію житлового будинку та будівництво господарських будівель від 17 червня 2016 року і повідомленню про початок виконання підготовчих та будівельних робіт/про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт від 23 червня 2016 року № ЗК 71.

Суд першої інстанції безпідставно вважав належними доказами покази свідків, які перебувають у родинних відносинах з ОСОБА_2 . Також, на думку заявника, суди помилково прийняли до уваги покази осіб, які нібито здійснювали реконструкцію спірного будинку, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що вказані особи займаються підприємницькою діяльністю у сфері будівництва та доказів оплати коштів цим особами за проведені будівельні роботи.

На думку заявника, суд першої інстанції не надав належної оцінки довідкам про доходи ОСОБА_1 за період з 2011 до 2015 року та не зазначив у судовому рішенні мотивів відхилення таких доказів.

Заявник вважає помилковими висновки судів попередніх інстанцій про існування правових підстав для поділу земельної ділянки на АДРЕСА_1 , оскільки ця земельна ділянка відповідно до статті 57 СК України є його особистою приватною власністю. Суди помилково вважали, що у зв`язку з набуттям

ОСОБА_2 права власності на 1/2 частку житлового будинку до неї переходить право власності на 1/2 частку земельної ділянки, оскільки спірний житловий будинок знаходиться на земельній ділянці площею 0,03 га, а набута заявником внаслідок приватизації земельна ділянка має площу 0,2381 га.

Разом з тим, заявник не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про поділ мисливської нарізної зброї «Remington-750 SYN» калібру 308 win, № НОМЕР_1 , оскільки судами не встановлено обставини щодо набуття її сторонами, походження коштів, витрачених на її придбання, та перебування цієї зброї у власності заявника. Заявник вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що вартість вказаної зброї складає 26 000 грн, оскільки у справі відсутні докази на підтвердження вказаних обставин.

Позиція інших учасників справи

У квітні 2020 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому посилалась на безпідставність її доводів та відповідність висновків судів нормам матеріального і процесуального права. Просила врахувати, що ОСОБА_1 не довів належними і допустимими доказами того, що спірний будинок є його особистою приватною власністю та презумпцію спільності майна подружжя не спростував.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 4 листопада 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі, витребувано матеріали справи з суду першої інстанції та зупинено дію рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 22 травня 2018 року до закінчення його перегляду в касаційному порядку в частині вирішення позовних вимог про поділ майна подружжя.

Ухвалою Верховного Суду від 8 червня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій обставини справи

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 6 жовтня 2007 року сторони уклали шлюб, про що виконкомом Квасівської сільської ради Берегівського району Закарпатській області вчинено актовий запис № 2 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 .

За час шлюбу сторони придбали автомобіль марки «Fiat-Fiorino» 2008 року випуску номерний знак НОМЕР_2 .

З листа начальника Територіального сервісного центру 2146 Регіонального сервісного центру в Закарпатській області № 31/7/6-981 від 14 вересня 2016 року суди встановили, що транспортний засіб «Fiat-Fiorino» номерний знак НОМЕР_2 14 серпня 2014 року зареєстровано за ОСОБА_1 .

З листа Управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Закарпатській області № 221/106/8-2018 від 2 лютого 2018 року суди встановили, що ОСОБА_1 перереєстрував 20 жовтня 2016 року мисливську нарізну зброю марки «Remington-750 SYN» калібру 308 win № НОМЕР_1 .

За договором купівлі-продажу від 30 квітня 2011 року ОСОБА_1 купив

у ОСОБА_5 житловий будинок на АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 0,2381 га з цільовим призначенням для обслуговування будинку та господарських будівель.

Рішенням Квасівської сільської ради Закарпатської області № 10 сесії

6 скликання № 40/3 від 10 липня 2011 року надано дозвіл ОСОБА_1 на приватизацію земельної ділянки площею 0,2381 га на

АДРЕСА_1 . Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку

серії ЯЛ № 516729 від 21 грудня 2011 року ОСОБА_1 є власником вказаної земельної ділянки.

Судами встановлено, що вказаний будинок за час шлюбу був реконструйований і на час розгляду справи є незавершеним будівництвом.

З довідки Комунального підприємства «Берегівське бюро технічної інвентаризації Берегівської районної ради» № 156 від 18 жовтня 2016 року суди встановили, що готовність незавершеного будівництвом житлового будинку «А» на АДРЕСА_1 становить 90 відсотків.

Допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 повідомили, що вони безпосередньо брали участь у реконструкції спірного будинку, яка почалася у 2013 році і тривала 2 роки.

Суди встановили, що 10 серпня 2013 року ОСОБА_1 уклав з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8 договір на виготовлення та постачання товару (металопластикові вікна та двері) на суму 1 630 доларів США. Відповідно до рахунку-фактури № 0000182 від 8 лютого 2014 року ОСОБА_6 придбав матеріали для встановлення парового опалення та водопостачання.

Позиція Верховного Суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року

№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 22 травня 2018 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 17 вересня 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 8 лютого

2020 року.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України у редакції, чинній на час подання касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України у тій же редакції під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги і відзиву на неї, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «зміст

статей 60, 70 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

У справі, що переглядається, у сторін виник спір щодо незавершеного будівництвом будинку з надвірними спорудами готовністю 90 відсотків на АДРЕСА_1 .

У постановах від 7 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16 та від 16 грудня

2015 року у справі № 6-2719цс15 Верховний Суд України дійшов висновку, що новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

До того ж у постанові від 7 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16 Верховний Суд України зазначив, що за позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток кожного з подружжя. Суд може визнати право на частину об`єкта незавершеного будівництва за кожною із сторін.

За позовом членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

Встановивши, що житловий будинок на АДРЕСА_1 придбано і у подальшому реконструйовано сторонами за час шлюбу за спільні кошти, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про поділ між подружжям об`єкта незавершеного будівництва, визнавши за кожним із них право на 1/2 частку цього майна.

Касаційний суд відхиляє доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_1 придбав вказаний будинок та здійснив його реконструкцію за особисті кошти і ненадання судами оцінки довідкам про його заробітну плату, оскільки під час розгляду справи судами ОСОБА_1 не спростував презумпцію спільності права власності подружжя належними і допустимими доказами.

Також підлягають відхиленню посилання заявника про те, що ОСОБА_1 здійснив реконструкцію вказаного житлового будинку після припинення шлюбних відносин, оскільки судами попередніх інстанцій встановлено, що роботи з реконструкції спірного будинку проведені протягом 2013-2015 років. На спростування вказаних обставин ОСОБА_1 не надав належних і допустимих доказів, зокрема, щодо понесення ним після липня 2016 року витрат на будівельні матеріали або витрат на будівельні та оздоблювальні роботи тощо.

Судами попередніх інстанцій надано оцінку чотирьом фотознімкам від 3 травня 2015 року та 23 серпня 2015 року, на яких зображено спірний незавершений будівництвом будинок з надвірними спорудами.

Посилання заявника на ненадання належної оцінки поданим ним доказам, що свідчать про початок реконструкції будинку у липні 2016 року, не впливають на правильність вирішення справи, оскільки будівельний паспорт на реконструкцію житлового будинку та будівництво господарських будівель від 17 червня

2016 року не є беззаперечним доказом початку реконструкції після його видання, а повідомлення про початок виконання підготовчих та будівельних робіт/про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт від 23 червня 2016 року № ЗК 71, на яке вказує ОСОБА_1 у касаційній скарзі, у матеріалах справи відсутнє.

Вказані доводи касаційної скарги та посилання заявника про те, що покази свідків є неналежними доказами, зводяться до необхідності переоцінки доказів і містять посилання на факти, що були предметом дослідження судів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено

статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про існування правових підстав для поділу земельної ділянки

на АДРЕСА_1 , виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

У частинах першій і четвертій статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

У постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року в справі № 686/9580/16-ц (провадження № 61-3478св18) викладено висновок про те, що земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу у приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частки будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки у праві власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України».

Суди попередніх інстанцій врахували, що перехід права на незавершений будівництвом об`єкт нерухомості має наслідком набуття права на земельну ділянку, що відповідає принципу «superficies solo cedit» (збудоване на землі слідує за нею), та дійшли обґрунтованого висновку про поділ між сторонами земельної ділянки на АДРЕСА_1 .

Доводи касаційної скарги про те, що спірна земельна ділянка є його особистою приватною власністю та не підлягає поділу, спростовується висновками судів попередніх інстанцій, які узгоджуються із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року в справі № 686/9580/16-ц (провадження № 61-3478св18).

Твердження заявника про те, що поділу підлягає лише земельна ділянка, розташована під незавершеним будівництвом житловим будинком, відхиляються касаційним судом, оскільки спірна земельна ділянка призначена не лише для будівництва вказаного будинку, а і для обслуговування будинку та господарських будівель, які також є предметом поділу в цій справі.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень в частині вирішення позовних вимог про поділ незавершеного будівництвом житлового будинку та земельної ділянки, розташованих на АДРЕСА_1 , оскільки суди, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалили в цій частині судові рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час подання касаційної скарги, є підставою для залишення касаційної скарги у вказаній частині без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду у відповідній частині без змін.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій в частині поділу мисливської нарізної зброї «Remington-750 SYN» калібру 308 win № НОМЕР_1 та підстав стягнення відповідної компенсації.

У справі, що переглядається, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1

5 липня 2013 року зареєстрував мисливську нарізну зброю «Remington-750 SYN» калібру 308 win № НОМЕР_1 , а 20 вересня 2016 року перереєстрував цю зброю за ОСОБА_9 .

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 зазначив, що продав мисливську нарізну зброю «Remington-750 SYN» 20 вересня 2016 року ОСОБА_9 за 5 000 грн.

Стаття 63 СК України передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, передбачено статтею 65 СК України.

Відповідно до частини другої статті 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, однак дружина або чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Частиною четвертою статті 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У відповідності до частини третьої статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном.

Отже, один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя 1/2 частку вартості спільного майна, якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби.

Частина перша статті 369 ЦК України визначає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно.

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Ухвалюючи рішення про поділ мисливської нарізної зброї «Remington-750 SYN» калібру 308 win, № НОМЕР_4 та залишаючи її у власності ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, не врахував, що ОСОБА_1 20 вересня 2016 року відчужив вказану мисливську зброю ОСОБА_9 , тому дійшов помилкового висновку про здійснення поділу такого майна і залишення його у власності ОСОБА_1 .

Неправильне застосування норм матеріального права надає суду касаційної інстанції повноваження не обмежуватися доводами та вимогами касаційної скарги як визначено частиною третьою статті 400 ЦПК України.

Відповідно до статті 412 ЦПК України в редакції Кодексу, чинній на час подання касаційної скарги, підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов помилкового висновку про поділ мисливської нарізної зброї «Remington-750 SYN» калібру 308 win, № НОМЕР_4 , оскільки таке майно на час ухвалення рішення судом першої інстанції вибуло із власності подружжя, рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду підлягає скасуванню в частині вирішення такої позовної вимоги з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Разом з тим, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про те, що мисливська нарізна зброя «Remington-750 SYN» калібру 308 win, № НОМЕР_4 була спільною сумісною власністю подружжя, набута за час шлюбу, є цінною та неподільною річчю.

Оскільки спірна мисливська нарізна зброя була спільним сумісним майном подружжя та відчужена без згоди ОСОБА_2 за 5 000 грн, що не спростовано сторонами, і доказів використання виручених від продажу коштів в інтересах сім`ї матеріали справи не містять, апеляційний суд на підставі досліджених доказів дійшов по суті правильного висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсації 1/2 частки вартості вказаної зброї у розмірі 2 500 грн, проте помилково залишив зброю у власності ОСОБА_1 .

Доводи касаційної скарги про неврахування судами попередніх інстанції того, що вказана мисливська нарізна зброя подарована йому батьками, відхиляються касаційним судом, оскільки доказів на підтвердження вказаних обставин матеріали справи не містять.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зміненого апеляційним судом, в частині стягнення компенсації 1/2 частки вартості мисливської нарізної зброї «Remington-750 SYN» калібру 308 win, № НОМЕР_4 , оскільки суди, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалили в цій частині судові рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до частини першої

статті 410 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час подання касаційної скарги, є підставою для залишення касаційної скарги у вказаній частині без задоволення, а рішення суду першої інстанції, зміненого судом апеляційної інстанції, та постанови апеляційного суду у відповідній частині без змін.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог первісного позову та позовних вимог зустрічного позову про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та поділ транспортного засобу в апеляційному порядку не переглядалось, і касаційна скарга не містить доводів і вимог про скасування рішення суду першої інстанції у вказаних частинах, тому, з урахуванням

статті 400 ЦПК України, судові рішення у вказаних частинах касаційним судом не переглядаються.

Щодо поновлення дії судового рішення

Ухвалою Верховного Суду від 4 листопада 2019 року зупинено дію рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 22 травня 2018 року у справі № 299/2490/16-ц до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Так як судові рішення судів попередніх інстанцій у частині вирішення позовних вимог про поділ незавершеного будівництвом житлового будинку та земельної ділянки на АДРЕСА_1 залишено без змін, а у частині вирішення позовних вимог про поділ транспортного засобу судові рішення не переглядались, касаційний суд поновлює дію рішення суду першої інстанції у вказаних частинах.

Висновок суду касаційної інстанції про незаконність судових рішень у частині залишення мисливської нарізної зброї у власності ОСОБА_1 і їх скасування у цій частині з ухваленням нового судового рішення про відмову у позові перешкоджає поновленню дії рішення суду першої інстанцій у цій частині.

Керуючись статтями 400, 410, 412 ЦПК України у редакції, чинній на час подання касаційної скарги, статтею 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 22 травня 2018 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 17 вересня

2019 року в частині поділу мисливської нарізної зброї «Remington-750 SYN» калібру 308 win № НОМЕР_4 та залишення її у власності ОСОБА_1 скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У іншій частині рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 22 травня 2018 року з урахуванням його зміни апеляційним судом та постанову Закарпатського апеляційного суду від 17 вересня 2019 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 22 травня 2018 року у справі № 299/2490/16-ц в частині поділу незавершеного будівництвом житлового будинку і земельної ділянки на АДРЕСА_1 та транспортного засобу.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: І. М. Фаловська В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко С. Ю. Мартєв В. А. Стрільчук