Справа № 344/3662/21
Провадження № 2/344/2273/21
У Х В А Л А

08 квітня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Мелещенко Л.В.

секретаря судового засідання - Дементьєвої А.О.,

розглянувши у підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду міста Івано-Франківськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Перша Івано-Франківська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю, зміну черговості спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

У провадженні суду перебуває вищезазначена цивільна справа.

Ухвалою суду від 12 березня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі.

До суду 05 квітня 2021 року надійшло клопотання від відповідача ОСОБА_2 , в якій просить направити дану справу на розгляд до Овідіопольського районного суду Одеської області, оскільки відповідач з 10 лютого 2020 року зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 , про що було відомо позивачу та підтверджується копією посвідки на постійне проживання.

Суддя, розглянувши клопотання, вивчивши матеріали цивільної справи, виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 27 Цивільного процесуального кодексу України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідач ОСОБА_2 з 10 лютого 2020 року зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 , про що свідчить копія посвідки на постійне проживання.

Отже, вищевказаний позов є не підсудним Івано-Франківському міському суду Івано-Франківської області за правилом загальної територіальної підсудності, оскільки місцем проживання відповідача не є місто Івано-Франківськ.

Статтею 30 Цивільного процесуального кодексу України передбачена виключна підсудність.

Частиною першою статті 30 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що позови, які виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Зі змісту позовних вимог, які попередньо проаналізовані судом через призму юрисдикційності спорів, визначених Главою 2 Цивільного процесуального кодексу України, вбачається, що позивач просить встановити факт спільного проживання однією сім`єю, визнати спадкоємцем четвертої черги та визнати право на спадкування за законом разом зі спадкодавцями першої черги на спадкове майно, що складається з нерухомого майна, розташованого за межами міста Івано-Франківська.

При цьому спір підлягає розгляду за місцезнаходженням нерухомого майна, вартість якого є найвищою, а таке нерухоме майно знаходиться у Овідіопольському районі Одеської області (житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами).

Зважаючи на те, що спір пов`язаний із нерухомим майном, вартість якого є найвищою, розташованим у Овідіопольському районі Одеської області, тому даний спір непідсудний Івано-Франківському міському суду Івано-Франківської області.

Отже, вищевказаний позов є не підсудним Івано-Франківському міському суду Івано-Франківської області за правилом виключної підсудності.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 42 Постанови від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 Цивільного кодексу України України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 Цивільного кодексу України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 Цивільного кодексу України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 Цивільного кодексу України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідно до частини четвертої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у Постанові від 17 жовтня 2019 року у справі №461/6956/17 вказав, що перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності. Правила про виключну підсудність застосовуються до позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (наприклад, звернення стягнення на нерухоме майно, передане в заставу іпотечне майно, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, визнання договору іпотеки недійсним тощо). Виходячи з аналізу вищезазначеного, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно тощо.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У Постанові від 29 травня 2018 року Велика Палата Верховного Суду у справі №369/238/15-ц дійшла правового висновку, що розгляд справи судами з порушенням правил виключної підсудності є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки такі суди не є встановленими процесуальним законом для такого розгляду.

Згідно положень пункту 1 частини першої статті 31 Цивільного процесуального кодексу України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Частина друга статті 31 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.

На підставі викладеного, матеріали справи підлягають направленню для розгляду доОвідіопольського районного суду Одеської області, до територіальної юрисдикції якого належить дана справа.

У відповідності до положень частини першої-другої статті 32 Цивільного процесуального кодексу України, спори між судами про підсудність не допускаються і справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Керуючись ст.ст. 27, 30-32, 258-261, 263, 353 Цивільного процесуального кодексу України,-

У Х В А Л И В :

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Перша Івано-Франківська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю, зміну черговості спадкування передати за підсудністю доОвідіопольського районного суду Одеської області,.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області.

Суддя Мелещенко Л.В.