справа № 489/1995/21
провадження №2/489/1511/21
УХВАЛА

про передачу справи до іншого суду

07 квітня 2021 року м. Миколаїв

Суддя Ленінського районного суду міста Миколаєва Коваленко І.В., який є головуючим у справі, ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення нікчемності заповіту,

встановив:

Позивач звернувся до Ленінського районного суду міста Миколаєва з позовом, в якому просить визнати заповіт нікчемним, складеного 11.03.2020 від імені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 .

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Відповідно до частини першої статті 27 ЦПК України позови, щодо фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Як вбачається з витягу з реєстру територіальної громади міста Миколаєва Про реєстрацію особи Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради №16.27- від 06.04.2021 відповідач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , яка відноситься до Інгульського району міста Миколаєва.

Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади міста Миколаєва Про реєстрацію особи Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради №16.27-4567-2021 від 06.04.2021 позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , яка відноситься до Інгульського району міста Миколаєва.

В той же час, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Довідки №251509058 та №251509148 від 07.04.2021 за ОСОБА_3 зареєстровано дві квартири, а саме квартира АДРЕСА_3 та квартира АДРЕСА_4 , що відносяться до Заводського району міста Миколаєва.

За положенням частини першої статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» №3 від 01.03.2013 визначено, що виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК України). Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Крім того, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 2 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 №5 роз`яснив, що до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявлення вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зі змісту частини другої статті 207 ЦК України слідує, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Отже, заповіт є одностороннім правочином (дія однієї сторони), породжує виникнення прав та обов`язків у спадкоємця після смерті заповідача.

Згідно змісту позовної заяви, позивач просить визнати нікчемним заповіт, предметом якого є майно, що розташоване на території Заводського району міста Миколаєва.

Згідно пункту 1 частини першої статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Враховуючи те, нерухоме майно, яке є предметом оспорюваного правочину, розташовано на території, яка не відноситься до територіальної підсудності Ленінського районного суду міста Миколаєва, суд вважає, що дана справа підлягає передачі за підсудністю до Заводського районного суду міста Миколаєва.

Керуючись статтями 4, 27, 30, 31 ЦПК України,

ухвалив:

Передати матеріали цивільної справи №489/1995/21 (провадження №2/489/1511/21) за ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення нікчемності заповіту за підсудністю до Заводського районного суду міста Миколаєва.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення або з дня складання повного тексту ухвали. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 07.04.2021.

Суддя І.В. Коваленко