Справа № 148/1526/18
Провадження №2/148/99/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 серпня 2021 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

в складі головуючого судді Ковганича С.В.

при секретарі Мрочко Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тульчині за правилами загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Тульчинський районний відділ ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (на даний час змінено назву на Тульчинський районний відділ державної виконавчої служби Центрального-Західного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), про скасування суми заборгованості аліментів на утримання дитини за минулий період,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Тульчинський районний відділ ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, про скасування суми заборгованості аліментів на утримання дитини за минулий період, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 28.08.2006 з нього на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

З часу окремого проживання з відповідачем, остання стала чинити перешкоди йому у спілкуванні з сином, не дозволяла його бачити та приймати участь у його вихованні. Через дані обставини він звернувся до Крищинецької опікунської ради з заявою про надання йому дозволу зустрічатися з дитиною та приймати участь у його вихованні.

15.11.2006 постановою Крищинецької опікунської ради йому було надано дозвіл зустічатися з сином.

У 2013 році відповідач під приводом туристичної подорожі вивезла сина за кордон до Італії, де він перебуває і досі. З того часу він сина не бачив і свій батьківський обов`язок по його утриманню та матеріальному забезпеченню виконувати не міг.

В липні 2018 року при отриманні заробітної плати у ПАТ "Миронівський Хлібопродукт" у меншому ніж звичайно розмірі він звернувся до бухгалтерії підприємства, де отримав інформацію що половина його заробітної плати утримана виконавчою службою на погашення наявного в нього боргу.

Ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження, ним було встановлено, що там міститься постанова від 05.04.2018 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, відповідно до якої з нього стягують 50% доходів боржника до погашення заборгованості, яка згідно з даною постановою станом на 01.03.2018 становить 81750,02 грн.

Згідно ч. 3 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; подання заяви стягувачем або боржником; надіслання постанови на підприємство, в у станову, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; закінчення виконавчого провадження.

Йому ж не було відомо про відкриття виконавчого провадження про стягнення аліментів, оскільки державним виконавцем на протязі усього часу з моменту пред`явлення виконавчого листа до виконання не було направлено жодного винесеного ним документа, а також розрахунку про наявність та розмір заборгованості, у зв`язку з чим, виникла заборгованість, яка станом на 01.03.2018 становить 81750,02 грн.

Про наявність вищевказаного виконавчого провадження про стягнення з нього аліментів він дізнався лише в липні 2018 року від співробітника бухгалтерії за місцем роботи, а тому сплачувати заборгованість по аліментах в такому розмірі вважає несправедливим, оскільки, якби йому було відомо про наявність відкритого виконавчого провадження, то заборгованості по сплаті аліментів не існувало б.

В зв`язку з даними обставинами він змушений звернутися до суду з даним позовом. Просить звільнити його від сплати заборгованості по аліментах, які стягуються за рішенням Тульчинського трайонного суду Вінницької області від 28.08.2006 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 14.09.2006 по 01.03.2018 в розмірі 81750,02 грн, а також стягнути з відповідача на його користь всі понесені та документально підтверджені судові витрати, в тому числі судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час, місце та дату судового засідання, про що свідчать розписка (а.с.53 т.2) та довідка про доставку SMS (а.с.48 т.2). Від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідач та її представник в судове засідання не з`явились, від представника відповідача надійшла заява, згідно якої він просить через неодноразові відкладення слухання справи та систематичні неявки в судове засідання позивача та його представника без поважних причин розглянути справу без участі відповідача та її представника, постановити рішення у справі та вирішити питання судових витрат, понесених відповідачем.

Третя особи - представник Тульчинський районнийо відділ державної виконавчої служби Центрального-Західного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) О.В. в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час, місце та дату судового засідання, про що свідчать розписка (а.с.56 т.2)

Судом враховано, що справа тривалий час не може бути вирішена по суті виниклого спору через неодноразову неявку в судові засідання позивача та його представника, неявку яких суд розцінює, як зловживання ними своїми процесуальними правами, що в свою чергу призводить до затягування розгляду справи. Відтак, відповідно до п.2 ч.3 ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутность учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що згідно копії довідки, виданої 15.08.2018 депутатом Тульчинської міської ради Овчаруком О.С. (а.с.8 т.1), ОСОБА_1 дійсно проживає з сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 в орендованій квартирі.

Згідно копії постанови Крищинецької опікунської ради "Про надання дозволу громадянину ОСОБА_1 зустрічатися з дитиною ОСОБА_4 , 2004 р.н. "(а.с.7 т.1) вбачається, що 15.11.2006 члени опікунської ради Крищинецької сільської ради, розглянувши заяву ОСОБА_1 , заслухавши батьків, постановили: дозволили ОСОБА_1 зустрічатися з сином та приймати участь у його вихованні згідно ст.157, 158 Сімейного Кодексу України в першу та третю суботу, другу та чертерту неділю з 10:00 до 16:00, з урахуванням стану здоров`я дитини та погодних умов

Згідно копії рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 28.08.2006 у справі №2-955/2006 (а.с.9 т.1) з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.08.2006 до його повноліття.

На підставі даного рішення 14.09.2006 Тульчинським районним судом Вінницької області було видано виконавчий лист (а.с.10-11 т.1).

Відповідно до копії розрахунку заборгованості по аліментах ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , складеного відділом ДВС Тульчинського районного управління юстиції (а.с.12 т.1), заборгованість по аліментах станом на 01.07.2015 становить 24900,27 грн.

Згідно копії постанови про закінчення виконавчого провадження від 28.07.2015 ВП №34595621 (а.с.13 т.1) та копії відповіді № від 05.06.2015 Пенсійного фонду України (а.с.13) вбачається, що державним виконавцем ДВС Тульчинського районного управління юстиції Галізою Ю.О. було встановлено, що ОСОБА_1 працює в Ладижинській філії ПАТ "Миронівський хлібопродукт" та його заборгованість по виплаті аліментів станом на 01.07.2015 становить 24900,27 грн. Керуючись п.10 ч.1 ст.49 Закону України "Про виконавче провадежння" виконавче провадежння з примусового виконання виконавчого листа №2-955, виданого 14.09.2006 було закінчено.

23.10.2015 виконавче провадження по виконанню вищезазначеного виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на підставі заяви про примусове виконання було відкрито начальником відділу ДВС по м.Ладижину Тростянецького МРУЮ, про що свідчить копія постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №49117584 (а.с.14 т.1).

Відповідно до копії розрахунку заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , складеного Ладижинським міським відділом ДВС ГТУЮ у Вінницькій області від 23.03.2018 №2026 (а.с.15 т.1), заборгованість по аліментах станом на 01.03.2018 становить 81750,02 грн.

Згідно копії постанови про передачу виконавчого провадження ВП №49117584 (а.с.16 т.1) та копії відповіді № від 03.03.2018 Пенсійного фонду України (а.с.14 т.1) вбачається, що державним виконавцем Ладижинського міського відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області Ткаченко Т.Ю. було встановлено, що ОСОБА_1 отримує дохід у ПАТ "Миронівський хлібопродукт", що не відноситься за територіальністю до Ладижинського МВ ДВС. Керуючись ч.4 ст.25 Закону України "Про виконавче провадежння", виконавчий документ №2-955, виданий 14.09.2006 було передано до Тульчинського районного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області.

04.04.2018 виконавче провадження №49117584 з приводу виконання виконавчого листа №2-955 від 14.09.2006 було прийнято старшим державним виконавцем Тульчинського районного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області Дерев`ягою О.П., про що свідчить копія постанови про прийняття виконавчого провадження (а.с.17 т.1).

05.04.2018 старшим державним виконавцем Тульчинського районного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області Дерев`ягою О.П. було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с.17 т.1), відповідно до якої: 1) звернено стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; 2) здійснено відрахування по 50% із доходів боржника до погашення заборгованості, після погашення заборгованості у відповідності до чинного законодавства в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% п.м. для дитини віповідного віку на користь стягувача. Богр по аліментах станом на 01.03.2018 становить 81750,02 грн; 3) зобов`язано підприємство, установу, організацію, фізичну особу, фізичну особу - підприємця здійснювати відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії на інших доходів боржника і перераховувати кошти у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення; 4) зобов`язано підприємство, установу, організацію, фізичну особу, фізичну особу - підприємця щокварталу надсилати виконавця звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстицій України; 5) попереджено відповідальну особу за утримання коштів з боржника про відповідальність за ненадання таких відомостей без поважних причин; 6) заборонено відповідальній особі за утримання коштів з боржника самостійно змінювати порядок стягнення боргу та розмір відрахувань.

Обґрунтовуючи вимогу про звільнення від сплати заборгованості за аліментами позивач вказує на свою необізнаність про наявність боргу і виконавчого провадження та посилається на норми ч.2 ст.197 СК України та п. 22 постанови Пленуму ВСУ № 15.05.2006 № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів".

Між тим, обставини, на які посилається позивач не заслуговують на увагу, через таке.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно з ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених статтею 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Верховний Суд у постановах від 18.01.2018 по справі № 706/136/16-ц, від 25.06.2018 у справі № 753/23672/16-ц та від 27.02.019 у справі № 307/1186/17 дійшов висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі, якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами у разі, якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення.

При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні даних спорів необхідно виходити з інтересів дитини (дітей), оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини (дітей) з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

В свою чергу, належних та допустимих доказів, які б давали суду підстави для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментах ні позивачем, ні його представником суду не надано.

Суд відхиляє твердження позивача про свою необізнаність про наявність боргу і виконавчого провадження, як на підставу звільнення його від сплати заборгованості, оскільки позивач знав про існування рішення суду про стягнення з нього аліментів, а тому міг передбачити про його примусове виконання. Відтак, суд не вважає дану обставину підставою для звільнення позивача від сплати аліментів.

Також, суд вважає, що посилання позивача на п.22 постанови Пленуму ВСУ 15.05.2006 № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" та зазначення підстави звільнення його від заборгованості по аліментах як відсутність його вини в утворенні заборгованості є безпідставним, оскільки даний пункт вказує на те, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. Тобто, наявність вини платника аліментів в утворенні заборгованості по сплаті аліментів є необхідною умовою при застосуванні до нього відповідальності за прострочення сплати аліментів (неустойки, пені). В даному ж випадку мова йде про звільнення від сплати заборгованості по аліментах, а не про неустойку.

За викладених обставин, суд не знаходить підстав для задоволення позову. При цьому судом взято до уваги, що звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам призведе до порушення прав його сина - неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме, передбачене законом право на утримання від батька та забезпечення достатнього матеріального рівня його життя.

Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених ним межах та про відсутність правових підстав для їх задоволення.

Вирішуючи питання, щодо стягнення судових витрат, судом враховано наступне.

Відповідно до вимог ч.1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 59 Конституції України гарантується кожному право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.48 Постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 вказаної постанови Кабінету Міністрів України, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічний висновок зробив ВС у постанові від 17.10.2018 у справі №301/1894/17.

У постанові від 03.05.2018 в справі №372/1010/16-ц ВС дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договір про надання правничої допомоги, а також відповідні докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Між тим, представником відповідача на підтвердження понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу було надано лише ордер від 24.04.2019 серія ВН №081328 (а.с.107 т.1) та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №766 від 24.10.2012 (а.с.108 т.1). Надану представником відповідача квітанцію №11/08/2 від 11.08.2021, яка подана разом із його заявою, зареєстрованою судом 11.08.2021, суд до уваги не бере, так як вона належним чином не завірена, зокрема відсутня печатка та не заповнена графа "Оплатив", відтак, дана квтінції не є належним доказом понесених відповідачем витрат на на професійну правничу допомогу.

Відтак, представном відповідача не надано доказів, які б підтверджували обсяг наданої правничої допомоги, її вартість, детальний опис робіт (наданих послуг), а тому підстави для стягнення витрат на професійну правничу допомогу з позивача на користь відповідача в розмірі 7000 грн відсутні.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, тому відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись ст. 180, ч.2 ст. 197 СК України, ст. ст.4, 13, 19, 76-81, 133, 137, 141, ст. 263- 265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Тульчинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального-Західного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), про скасування суми заборгованості аліментів на утримання дитини за минулий період відмовити.

Судові витрати, понесені позивачем, залишити за ним.

У стягненні витрат на професійну правничу допомогу з позивача на користь відповідача в розмірі 7000 грн відмовити.

Копію ухвали до відома надіслати учасникам справи.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: