Ухвала

10 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 457/174/16-ц

провадження № 61-12155ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Яремка В. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , від імені яких діє адвокат Крет Олег Ігорович, на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 21 травня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 26 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмет спору: Дрогобицький міськрайонний суд, Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, про визнання свідоцтва про право на спадщину дійсним, визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним і його скасування та ін.,

ВСТАНОВИВ:

19 липня 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , від імені яких діє адвокат Крет О. І., із застосуванням засобів поштового зв`язку звернулися до Верховного Суду з касаційною скаргою разом із клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження зазначених судових рішень.

Посилаються на те, що строк на касаційне оскарження ними пропущений з поважних причин, оскільки вони є особами похилого віку, ОСОБА_6 є особою з інвалідністю першої групи, перебувала на стаціонарному лікуванні з 16 березня 2021 року до 23 березня 2021 року, крім того, у період з 28 травня 2021 року до 20 червня 2021 року разом зі ОСОБА_2 перебували у реабілітаційному центрі в Дочірнього підприємства «Санаторій «Сонячне Закарпаття» Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» (далі - ДП «Санаторій «Сонячне Закарпаття»). ОСОБА_2 у період з 05 січня 2021 року до 14 січня 2021 року перебувала на стаціонарному лікуванні. Також зазначають, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду прийняте без їхньої участі і станом на 15 липня 2021 року жодна сторона не отримала копію постанови Львівського апеляційного суду від 26 січня 2021 року.

Згідно зі статтею 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Оскільки повний текст постанови Львівського апеляційного суду від 26 січня 2021 року складено 26 січня 2021 року, то останнім днем тридцятиденного строку для подання касаційної скарги є 25 лютого 2021 року.

Заявниці звернулися із касаційною скаргою 17 липня 2021 року.

Згідно з частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними.

Суд виходить з того, що підстави пропуску процесуального строку можуть бути визнані поважними, зокрема у тому випадку, якщо таке недотримання строку касаційного оскарження зумовлене діями (бездіяльністю) суду апеляційної інстанції, а так само наявністю інших об`єктивних перешкод для своєчасного звернення заявника з такою скаргою.

Наведені у касаційній скарзі підстави поновлення процесуального строку не можна вважати поважними, оскільки заявниці не подали будь-яких належних доказів не отримання копії судового рішення та доказів на підтвердження факту невиконання апеляційним судом положень статті 272 ЦПК України щодо направлення сторонам у справі копії оскаржуваного судового рішення та вжиття заявником невідкладних заходів, спрямованих на отримання копії судового рішення, а також з огляду на таке.

Заявниці посилаються на те, що зазначений строк ними пропущений з поважних причин, оскільки є особами похилого віку, ОСОБА_6 є особою з інвалідністю першої групи, перебувала на стаціонарному лікуванні з 16 березня 2021 року до 23 березня 2021 року, крім того, у період з 28 травня 2021 року до 20 червня 2021 року разом зі ОСОБА_2 перебували у реабілітаційному центрі в ДП «Санаторій «Сонячне Закарпаття». ОСОБА_2 у період з 05 січня 2021 року до 14 січня 2021 року перебувала на стаціонарному лікуванні. Також зазначають, що оскаржуване судове рішення прийняте без їхньої участі і станом на 15 липня 2021 року жодна сторона не отримала копію постанови Львівського апеляційного суду від 26 січня 2021 року.

Проте ці посилання не заслуговують на увагу з огляду на таке.

ОСОБА_6 перебувала на стаціонарному лікуванні у період з 16 березня 2021 року до 23 березня 2021 року та в реабілітаційному центрі ДП «Санаторій «Сонячне Закарпаття» у період з 28 травня 2021 року до 20 червня 2021 року, проте указане свідчить, що заявниця перебула на лікарняному та у реабілітаційному центрі у період за межами строку на касаційне оскарження, а тому заявниця на навела обставин об`єктивної неможливості подання касаційної скарги у період з 26 січня до 25 лютого 2021 року.

ОСОБА_2 перебувала на стаціонарному лікуванні у період з 05 січня 2021 року до 14 січня 2021 року та в реабілітаційному центрі ДП «Санаторій «Сонячне Закарпаття» у період з 28 травня 2021 року до 20 червня 2021 року, проте, на підтвердження того, що вона перебувала на лікарняному не подала належних й допустимих доказів цього. Крім того, заявниця перебула на лікарняному та у реабілітаційному центрі у період за межами строку на касаційне оскарження, а тому заявниця на навела обставин об`єктивної неможливості подання касаційної скарги у період з 26 січня до 25 лютого 2021 року.

Отже, заявниці не навели обставин та доказів об`єктивної неможливості подання касаційної скарги саме у період з 26 січня 2021 року до 25 лютого 2021 року (тридцятиденного строку для подачі касаційної скарги з моменту складання повного тексту оскаржуваного рішення).

Крім того, заявниці діють через адвоката Крета О. І., який брав участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції, та має право на подання касаційні скарги.

Посилання заявниць на те, що копію постанови Львівського апеляційного суду від 26 січня 2021 року вони не отримували не заслуговують на увагу, оскільки на підтвердження цього вони доказів не подали.

Саме на заявниць покладено обов`язок доведення наявності в них об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав на оскарження судового рішення.

Постанова Львівського апеляційного суду від 26 січня 2021 року оприлюднена у Єдиному державному реєстрі судових рішень 01 лютого 2021 року.

Також, відповідно до змісту оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції, саме заявниці подали апеляційну скаргу і зобов`язані були слідкувати за рухом справи.

Таким чином, заявницям необхідно навести інші підстави для поновлення строку та подати докази на підтвердження їх поважності, а також подати докази об`єктивної неможливості подання касаційної скарги у період з 26 січня до 25 лютого 2021 року (тридцятиденного строку для подачі касаційної скарги з моменту складання повного тексту), докази порушення апеляційним судом вимог щодо видачі (надсилання) їм чи їх представнику копії постанови, об`єктивної неможливості у розумний строк вжиття заходів для прискорення процедури касаційного оскарження.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Зазначена конвенційна норма зобов`язує щоб судові процедури були справедливі для обох сторін справи.

У рішенні від 29 жовтня 2015 року (заява №32053/13) у справі «Устименко проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив: «Суд повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Ryabov v. Russia» (Рябих проти Росії) від 03 грудня 2003 року). Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків ( рішення у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року).

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» (Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії) ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції.

З огляду на викладене, зазначені заявником підстави пропущення процесуального строку на оскарження судових рішень у конкретному випадку не можуть розглядатися як поважні.

Згідно з частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Касаційна скарга також не може бути прийнята судом касаційної інстанції, оскільки на порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України заявниці у касаційній скарзі не вказали підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У касаційній скарзі заявниці посилаються на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, недослідження зібраних у справі доказів.

Проте, посилаючись на недослідження судом доказів, заявниці не зазначили які докази та на підтвердження яких обставин недосліджено судом та як це вплинуло на повноту та об`єктивність розгляду справи, не зробили висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.

Тому заявницям необхідно подати уточнену касаційну скаргу та її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, із зазначенням підстав касаційного оскарження, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України.

Відповідно до положень частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням заявницям строку для усунення недоліків.

На підставі наведеного та керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , від імені яких діє адвокат Крет Олег Ігорович, на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 21 травня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 26 січня 2021 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали щодо зазначення підстав для поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень або якщо наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження будуть визнані судом неповажними, - у відкритті касаційного провадження буде відмовлено, а в разі невиконання вимог щодо зазначення підстав касаційного оскарження, - касаційна скарга вважатиметься неподаною та її буде повернуто заявницям.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Яремко