Провадження № 2/463/509/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Головатого Р.Я.

з участю секретаря судових засідань Крегель З.Ю.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення,-

встановив:

ОСОБА_3 звернулася в суд із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення у розмірі 10000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 09.03.2017 відповідач нанесла позивачу удар кулаком лівої руки у верхню губу справа, що призвело до утворення синця, крововиливу, садна на верхній губі справа та спричинило тілесні ушкодження, які згідно з висновком експерта відносяться до легкого ступеня тяжкості. Нанесений відповідачем удар спричинив позивачу кровотечу з носа, біль голови та головокружіння, біль в ділянці носа та верхньої губи, відчуття нудоти, блювоту, підвищення артеріального тиску, біль в ділянці серця, а також велике емоційне потрясіння.

Ухвалою Личаківського районного суду міста Львова від 10.04.2019 ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, у кримінальному провадженні від №0000643 від 10.03.2017 на підставі ст.49 КК України у зв 'язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрито.

Разом з тим своїми діями відповідач заподіяла позивачу як фізичні ушкодження та страждання, так і моральну шкоду, оскільки внаслідок її дії позивач перенесла значний дискомфорт, який супроводжувався болісними відчуттями, значним емоційним стресом, що посилювався почуттям розгубленості, образи, обурення, приниження людської гідності, тривоги, страху за життя та здоров`я. Тривалий час позивача турбувало безсоння. Також, зазначені обставини спричинили негативні зміни в її житті, а саме - щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючих обставин злочину, страх можливого повторення подій, негативні переживання, тимчасову відірваність від активного соціального життя, емоційну напругу, нервозність, почуття образи, обурення, приниження гідності, що супроводжувалося постійним больовим відчуттям в частині обличчя.

Оскільки тілесні ушкодження були заподіяні відповідачем в зону обличчя, тривалий час після інциденту позивачу було соромно та принизливо знаходитись в присутності інших людей, вона відчувала дискомфорт через свій зовнішній вигляд, що заважало їй вести нормальний спосіб життя.

Також, протиправні дії відповідача спричинили процес розслідування кримінальної справи, процедура встановлення істини у справі тривала досить довго, оскільки відповідач усілякими способами затягувала процес розслідування, що також вплинуло на психоемоційний стан позивача, оскільки протягом усього цього часу вона була змушена повторно відчувати негативні переживання, пов`язані із обставинами вказаного злочину - відвідувати судові засідання, надавати пояснення, згадувати подію.

Враховуючи наведене, оскільки кримінальна справа закрита з нереабілітуючих для відповідача підстав, протиправні дії відповідача спричинили позивачу душевні переживання, які проявились у вимушеній зміні нормального життєвого ритму, порушення нормальних життєвих зв`язків, що відбилося на емоційному та психічному стані позивача, просить на підставі ст.23, 1167, 1168 ЦК України стягнути з відповідача 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди, що вважає відповідною і достатньою грошовою компенсацією за завдану позивачу відповідачем моральну шкоду через спричинення тілесних ушкоджень.

При цьому, просить врахувати, що перебіг строку позовної давності розпочався із березня 2018 року, тобто з моменту набуття відповідачем статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, а тому строк позовної давності за вимогами про відшкодування шкоди позивачем не пропущено, що підтверджується також висновками, викладеними у Постанові Верховного Суду від 21 січня 2020 року (у справі №369/1850/18).

Ухвалою від 11.12.2020 постановлено прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі; розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження; призначити судове засідання для розгляду справи по суті 12.01.2021, у якому за клопотанням представника відповідача оголошено перерву до 11.02.2021, однак таке не відбулося у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого, наступне судове засідання призначено на 30.03.2021.

04.01.2021 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить в задоволенні позову відмовити. Вважає, що відповідно до вимог ст.1167 ЦК України, ст.12, 81 ЦПК України позивач повинна надати докази на підтвердження протиправних дій саме відповідача, докази спричинення позивачу моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями відповідача та спричиненою шкодою. Проте, належних, допустимих та достатніх доказів того, що Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова про закриття кримінального провадження і звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності від 10 квітня 2019 року, встановлена вина відповідача не надано, тобто вину в спричиненні моральної шкоди позивачу не доведено, а відтак підстави для задоволення позову відсутні.

Крім цього, оскільки ОСОБА_3 10.03.2017 звернулась до Личаківського ВП ГУНП у Львівській області із заявою про вчинення, за її доводами, відповідачем 09.03.2017 відносно неї кримінального правопорушення, відтак про порушення її права, позивачу стало відомо ще 09.03.2017, в той час як з позовною заявою позивач звернулася лише у листопаді 2020 року, тобто з пропуском позовної давності, тому незважаючи на безпідставність позову по суті, відповідач додатково заявила про необхідність застосування позовної давності у справі. При цьому, вважає, що оскільки при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, однак жодною нормою закону не встановлено обов`язку судів враховувати правові позиції Верховного Суду України, тому не підлягає до застосовування правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 21 січня 2020 року (у справі №369/1850/18).

12.01.2021 позивач подала відповідь на відзив, у якій позивач просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Зазначила, що відповідач проти закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав не заперечила і їй були роз`яснені наслідки закриття кримінального провадження саме з цих підстав. Крім цього, оскільки стягнення шкоди завданої злочином, передбаченим ст.125 КК України, можливе лише при наявності вини, тому строк давності слід рахувати саме з моменту повідомлення про підозру, яке було вручено відповідачу 30.03.2018, а тому строк звернення до суду позивачем не пропущено.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві і відповіді на відзив та просила позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві. Зазначила, що ніякої шкоди позивачу вона не завдавала, будь-які докази вини відповідача позивачем не представлено, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно всі обставини справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне.

Як вбачається з ухвали Личаківського районного суду м.Львова від 10.04.2019, постановленої за результатами кримінального провадження №0000643 по обвинуваченню ОСОБА_2 за ч.1ст.125 КК України, клопотання захисника обвинуваченої задоволено; звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності; закрито кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно з ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як вбачається з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.3, 9 Постанови №4 від 31 березня 1995 року N4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом встановлено, що внаслідок дій відповідача, в ході яких позивачу спричинено тілесні ушкодження, останній завдано і моральну шкоду, яка виразилась у дискомфорті, який супроводжувався болісними відчуттями в частині обличчя, емоційним стресом, почуттям розгубленості, образи, обурення, приниження людської гідності, тривоги, страху, відірваністю від активного соціального життя, емоційною напругою, нервозністю. Оскільки тілесні ушкодження були заподіяні відповідачем в зону обличчя, тривалий час після інциденту позивачу було соромно та принизливо знаходитись в присутності інших людей, вона відчувала дискомфорт через свій зовнішній вигляд, що заважало їй вести нормальний спосіб життя. Також, дії відповідача спричинили процес розслідування кримінальної справи, процедура встановлення істини у справі тривала досить довго, що також вплинуло на психоемоційний стан позивача, оскільки протягом усього цього часу вона була змушена повторно відчувати негативні переживання, пов`язані із обставинами вказаного злочину - відвідувати судові засідання, надавати пояснення, згадувати подію.

Враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнала позивач, їх тривалість, а також, з урахуванням глибини душевних страждань, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 4000 грн. моральної шкоди.

При цьому, суд вважає необґрунтованими заперечення відповідача з тих підстав, що відповідно до вимог ст.12, 81 ЦПК України, ст.1167 ЦК України позивач повинна надати докази на підтвердження протиправних дій саме відповідача, докази спричинення позивачу моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями відповідача та спричиненою шкодою, оскільки як зазначалося вище згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України ухвала суду про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, яка набрала законної сили, звільняє від доказування в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, а завдання позивачу моральної шкоди у зв`язку з нанесенням відповідачем позивачу тілесних ушкоджень, суд вважає встановленою.

Безпідставною є і заява відповідача про застосування позовної давності, оскільки як вбачається з матеріалів справи, а саме копії реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №000643 від 10.03.2017, про підозру у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, ОСОБА_2 повідомлено 30.03.2018 та саме з цієї дати розпочався перебіг позовної давності, а з позовною заявою ОСОБА_3 звернулася 12.11.2020, тобто в межах строків, визначених ст.258 ЦК України.

Саме такі висновки щодо застосування відповідних норм права викладені у Постановах Верховного Суду від 21.01.2020 у справі №369/1850/18, від 02.09.2020 у справі №452/435/17, які відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України повинні враховуватися судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Задовольняючи частково позов, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останньою і документально підтверджені (а.с.18) судові витрати, що становлять 840 грн. 80 коп. судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 336 грн. 32 коп. (840,80грн.* 4000грн./10000грн.).

Керуючись ст.12, 81, 89, 259, 263-265, 268, 293, 352, 354 ЦПК України, -

ухвалив:

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 4000 грн. (чотири тисячі гривень) на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок кримінального правопорушення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 336 грн. 32 коп. (триста тридцять шість гривень тридцять дві копійки) судових витрат.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення до Львівського апеляційного суду через Личаківський районний суд м.Львова. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складене 05.04.2021.

Суддя: Р.Я. Головатий