Компаніївський районний суд Кіровоградської області
Справа № 391/292/21
Провадження № 2/391/134/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12.08.2021р.селище Компаніївка
Компаніївський районний суд Кіровоградської області:
головуюча - суддя Мумига І.М.
за участю секретаря судового засідання - Качинської О.В., Степанової Л.Г.
представника позивача - Кондрашової І.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду селища Компаніївка Кіровоградської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Приватний виконавець Павлюк Назар Васильович, про зняття заборони відчужувати майно,-
Позивач звернувся до суду з позовною заявою про зняття заборони відчужувати майно та про скасування реєстрації звернення стягнення на автомобіль, придбаний ним за договором купівлі-продажу та належний йому на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.
За захистом порушеного права позивач звернувся до суду з цим позовом.
На виконання вимог п.п.2, 3 ч.3 ст. 265 Цивільного процесуального Кодексу України суд зазначає заяви та клопотання, що подавалися під час судового розгляду справи, інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 11.06.2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Відповідачі належно повідомлені про дату, час і місце судового засідання, однак у судове засідання не з`явилися, причини неявки до суду не повідомили, заяв та клопотань, у тому числі відзив на позовну заяву до суду не подали.
Оскільки позивач не заперечив проти заочного розгляду справи, суд 12.08.2021 року постановив протокольну ухвалу про заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Представник позивача в судове засідання надала заяву про розгляд справи у її відсутність, заяву підтримала в повному обсязі, просила задовольнити та вирішити питання розподілу судових витрат, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.
На підставі ст.ст. 280-282 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд даної справи, про що не заперечував позивач.
Вислухавши думку учасників справи, дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про повне задоволення позову з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні й суспільні інтереси в спосіб, визначений законами України.
Судом встановлені такі фактичні обставини з посиланням на докази, на підставі яких вони встановлені:
Докази, відхилені судом, відсутні.
Правовідносини сторін у справі регулюються такими нормами права.
Відповідно до ст. 3 Конституції України Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
На підставі ст. 41 Конституції України: кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України 1. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Зміст права власності відповідно до ст. 317 ЦК України полягає у тому, що 1.. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. 2. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
За умовами ст.319 ЦК України 1. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. 2. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. 3. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. 7. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 321 ЦК України 1. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 2. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. 3. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу
Відповідно до ч.1, 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
За умовами ст. 39, 40 . Закону України «Про виконавче провадження» при закінченні виконавчого провадження арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.
Таким чином, законодавцем не передбачені правові підстави утримувати обтяження та заборони щодо майна боржників тоді, коли виконавче провадження завершено, тобто тоді, коли виконавчі дії вчинятися не можуть, оскільки рішення суду є виконаним.
Накладення арешту на майно осіб, які не є боржниками у виконавчому провадженні Законом України «Про виконавче провадження» також не передбачено.
Тому суд погоджується з твердженням позивача про відсутність правових підстав для покладення на нього обов`язку своїм особистим власним майном нести відповідальність за зобов`язаннями боржника та його поручителя та забезпечувати виконання зобов`язань боржниками, якими є відповідачі у справі, за рахунок рухомого чи будь-якого іншого майна позивача.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року в справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зроблено висновок, що «при розгляді скарг стягувача чи боржника на дії органу державної виконавчої служби, пов`язані з арештом і вилученням майна та його оцінкою, господарський суд перевіряє відповідність цих дій приписам статей 57, 58 Закону України «Про виконавче провадження». Вимоги інших осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, реалізується шляхом подання ними з додержанням правил юрисдикційності позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним з підстав, передбачених законом. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися господарським судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 травня 2020 року в справі № 554/8004/16 (провадження 14-431цс19) зроблено висновок: «що спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладений арешт, відповідно до статей 15 і 16 ЦПК України у редакції, що була чинною 15 грудня 2017 року, суди розглядають у порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо існує спір щодо визнання права власності на майно та однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України у вказаній редакції. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно та про зняття з нього арешту. Особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна».
Зазначені вимоги позивач ОСОБА_1 дотримав.
Також суд констатує, що право власності ОСОБА_1 на автомобіль, який є предметом спору, набуте у встановленому порядку та ніким не оспорюється. При цьому суд бере до уваги вимоги ст. 328 ЦК України про те, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів . Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
При цьому суд керується приписами ст. 204 ЦК України щодо презумпції правомірності правочину та виходить з того, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відтак, правомірно набуте право власності позивача на дане рухоме майно підлягає захисту у судовому порядку у спосіб, обраний позивачем та зазначений ним у позові.
Отже, суд приходить до висновку про повне задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд керується приписами ст. 141 ЦПК України, та покладає на відповідачів розмір витрат , які позивач сплатив у зв`язку з розглядом справи, що встановлено судом на підставі поданих позивачем доказів (договорів, рахунків тощо).
Суд встановив, що звертаючись до суду, позивач сплатив судовий збір в сумі 908 грн..
Позивач ніс витрати на надання йому професійної правничої допомоги. На стадії звернення до суду з позовом, ОСОБА_1 поніс витрати на надання йому професійної правничої допомоги в сумі 600 грн., за здійснення його представництва в суді адвокатом Телька В.М. сплатив 6000 грн.
Суд враховує, що ці витрати пов`язані з розглядом справи; їх розмір є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. Суд враховує поведінку сторін під час розгляду справи, в також те, що позивачем позовні вимоги не завищені.
Суд також враховує, що відповідачі не надали суду клопотань про зменшення витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а тому приходить до висновку про покладення на відповідачів понесених позивачем витрат в повному обсязі.
На підставі викладеного. керуючись ст.ст. 3, 41 Конституції України, ст.ст.15,16,204,316,317,319,321,328 ЦК України, ст.ст. 3,4,7,10,76,79,81,82,133,141,244-245,259,263-265,268,280-283,353 ЦПК України, суд-
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Приватний виконавець Павлюк Назар Васильович, про зняття заборони відчужувати майно задовольнити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду через Компаніївський районний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер платника податку НОМЕР_10 .
Відповідач І: ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер платника податку НОМЕР_11 .
Відповідач ІІ: ОСОБА_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ; реєстраційний номер платника податку НОМЕР_12 .
Третя особа: Приватний виконавець Павлюк Назар Васильович, юридична адреса: АДРЕСА_5
Повне судове рішення складено 12.08.2021 року.
Суддя І.М.Мумига