Справа № 288/870/20
Провадження № 2/288/30/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2021 року. смт.Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Рудник М. І.,

за участю секретаря судових засідань - Колодяжної Н.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

представника відповідача - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Попільня Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу тимчасової споруди (гаража),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі - Відповідач) про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу тимчасової споруди (гаража) в якому вказує, що вона є власником земельної ділянки площею 0.2500 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер - :03:005:0142, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

На вказаній земельній ділянці знаходиться нерухоме майно, а саме житловий будинок, літня кухня та сарай цегляний, власником яких на підставі договору дарування від 18 листопада 2009 року є Позивач, дане нерухоме майно позивачу подарувала її покійна мати - ОСОБА_5 , яка проживала в ньому до 2014 року.

Більш ніж сім років тому, сестра Позивача - Відповідач у справі, звернулась до матері з проханням тимчасово розмістити на вищевказаній земельній ділянці тимчасову споруду - гараж металевий, а мати, розуміючи, що вказане майно Відповідачу немає де розмістити, дала згоду на його зберігання на присадибній ділянці.

Після смерті матері, з 2014 року Відповідач почала використовувати даний гараж, як тимчасове житло, а в 2019 році облаштувала фундамент та здійснила спробу завести на територію присадибної ділянки будівельні матеріали для облаштування капітальних стін по периметру гаража.

Позивач зазначає, що її зауваження щодо заборони вчиняти вказані дії, Відповідач ігнорує, добровільно здійснити демонтаж гаражу відмовляється, працівники поліції ситуацію не вирішили, оскільки відсутнє відповідне рішення суду щодо наявності перешкод в користуванні земельною ділянкою.

На підставі вищевикладеного, Позивач просить усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0.2500 га (кадастровий номер - :03:005:0142), цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання Відповідача - ОСОБА_3 здійснити демонтаж тимчасової споруди - гаража.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення.

Суд, вислухавши сторони та їх представників, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Згідно з статтею 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до державного акту серії ЯМ № 185696 виданого 28 вересня 2012 року, ОСОБА_1 на підставі рішення 13 сесії 6 скликання Кривенської сільської ради від 03 квітня 2012 року, є власником земельної ділянки площею 0.2500 га, за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. /а.с.3/

Відповідно до державного акту серії ЯМ № 185695 виданого 28 вересня 2012 року, ОСОБА_1 на підставі рішення 13 сесії 6 скликання Кривенської сільської ради від 03 квітня 2012 року, є власником земельної ділянки площею 0.4327 га, за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства. /а.с.4/

Як вбачається з договору дарування від 18 листопада 2009 року, ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ) безоплатно передала у власність ОСОБА_1 (Обдаровувана) належний їй на праві особистої приватної власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 107.1 кв.м., який розташований в АДРЕСА_1 . /а.с.5/

Даний договір дарування від 18 листопада 2009 року зареєстровано в Державному реєстрі правочинів під № 3713059. /а.с.6/

30 грудня 2009 року КП «Бердичівське МБТІ» зареєстровано право власності ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 18 листопада 2009 року на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності. /а.с.7/

ФОП ОСОБА_7 на замовлення ОСОБА_1 , станом на 05 лютого 2020 року, виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , з характеристики будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами вбачається, що домогосподарство складається з: - житловий будинок, під літерою А, 1989 року спорудження; - літня кухня, під літерою Б, 1989 року спорудження; - погріб, під літерою п/б, 1989 року спорудження; - сарай, під літерою В, 1989 року спорудження; - убиральня, під літерою Г, 1989 року спорудження; - колодязь, під № 1; - огорожа, під № 2. /а.с.8-11/

15 листопада 2019 року за вих. № М-907/02-10 Попільнянською селищною радою повідомлено ОСОБА_3 про те, що земельна ділянка площею 0.6827 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває у власності громадянки ОСОБА_1 , що посвідчується відповідними документами, будівля на яку вона претендуєте знаходиться на земельній ділянці іншого власника, дозвільні документи на будівництво даної будівлі на вищевказаній земельній ділянці та правовстановлюючі документи на цю будівлю відсутні, тому вирішення питання щодо розташування майна на земельній ділянці іншого землекористувача можливе лише в судовому порядку. /а.с.52/

Попільнянською селищною радою 06 жовтня 2020 року за № 244 повідомлено ОСОБА_1 про те, що земельна ділянка, загальною площею 0.2500 га, державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯМ № 185696 від 03 квітня 2012 року, кадастровий номер :03:005:0142, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , надана для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Дійсно на даній земельній ділянці розташований металічний гараж в якому проживає ОСОБА_3 , яка не має документів на право власності на земельну ділянку. Земельна ділянка, загальною площею 0.4327 га, кадастровий номер :03:005:0143, державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯМ № 185695 від 03 квітня 2012 року надана для ведення особистого селянського господарства. /а.с.53/

Відповідачем до матеріалів цивільної справи додано фотознімки, на яких відображено господарські споруди. /а.с.55/

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання Відповідача здійснити демонтаж тимчасової споруди (гаража).

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. (частина перша статті 316, частина перша статті 319 ЦК України)

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Змістом права власності є правомочності щодо права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. (частина перша статті 321 ЦК України)

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його права власності, гарантованого статтею 41 Конституції України, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням володіння. При цьому право власності має захищатися лише при доведеності самого факту його порушення діями відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цього права із застосування наслідків, в тому числі і звільнення земельної ділянки від самовільно зведених споруд шляхом їх знесення чи усунення інших перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Пунктом 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» встановлено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

Вищевказані положення також кореспондуються статтею 78 ЗК України, згідно якої право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Відповідно до частини третьої статті 79 ЗК України, право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

Згідно з частиною другою статті 90 ЗК України, порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Частинами другою, третьою статті 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Аналіз наведених вище норм законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у розпоряджанні власністю (негаторний позов).

Верховний Суд в постанові від 12 квітня 2018 року по справі № 926/2189/17 зазначив, що негаторний позов пред`являється у випадках, коли власник має своє майно у володінні, але дії інших осіб перешкоджають йому вільно його використовувати або розпоряджатися ним. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення третьою особою перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження та користування належним йому майном. Предмет негаторного позову становить вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують протиправні дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення цих правомочностей. При цьому, для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Таким чином, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення. Отже, встановлення саме зазначених обставин входить до предмета доказування у справах за такими позовами.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України, об`єкт нерухомості вважається самочинним будівництвом за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети, немає належного дозволу на будівництво чи затвердженого належним чином проекту, під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

Реалізації права на позов передує порушення, невизнання чи оспорення права.

Відповідно до частин четвертої, сьомої статті 376 ЦК України, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Право власності має захищатися лише при доведеності самого факту його порушення із застосування наслідків, в тому числі і звільнення земельної ділянки від самовільно зведених споруд шляхом їх знесення чи усунення інших перешкод у користуванні земельною ділянкою.

З урахуванням змісту вище наведеної правової норми в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Системний аналіз частини сьомої статті 376 ЦК України та положень статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» дає підстави для висновків про те, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови. Отже, вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Такий правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2019 року у справі № 458/1173/14-ц (провадження № 61-13282св18) та від 29 січня 2020 року у справі № 642/1536/17-ц (провадження № 61-6753св19).

За встановлених у справі правовідносин, Позивач може порушувати питання про знесення самочинно збудованого відповідачами нерухомого майна з підстав визначених частиною четвертою статті 376 ЦК України. При цьому позивач повинен довести, що таке будівництво порушує його права, тобто довести причинно-наслідковий зв`язок між завданням шкоди самочинним будівництвом і діями відповідачів та неможливості усунути такі порушення іншим способом (здійснити укріплення, переобладнання, тощо), ніж знесення самочинного будівництва, що є крайнім заходом і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Знесення ж нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), допустиме лише за умови, якщо неможливо здійснити перебудову нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

Європейський суд з прав людини у справі «Іванова і Черкезов проти Болгарії» [Ivanova and Cherkezov v. Bulgaria] (№ 46577/15) від 21 квітня 2016 року підтвердив, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Суд визначає, що судовому захисту підлягає лише дійсне порушене право. Сам по собі факт будівництва самочинної споруди не може тягнути за собою обов`язок власника щодо знесення цієї споруди, якщо таке не порушує прав та не перешкоджає користуванню своєю власністю іншої особи (позивача по справі).

З огляду на правила розподілу тягаря доказування, саме на Позивача покладено обов`язок з доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову, наявності факту дійсного порушення його прав, яке, на його думку, полягає у позбавленні можливості вільно користуватися та розпоряджатися належним їй майном, так і ту обставину, що її права порушені і вони можуть бути захищені у визначений нею спосіб.

Судом встановлено, що Відповідач за домовленістю з попереднім власником (своєю матір`ю), розташувала на території її домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 тимчасову споруду (гараж), а в подальшому Позивач (рідна сестра Відповідача) на підставі договору дарування набула право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та рішенням сільської ради їй передано у власність земельну ділянку за вказаною адресою.

Звертаючись до суду з позовом, Позивач не надала належних та допустимих доказів того, що розташована на належній їй земельній ділянці споруда - гараж, яку періодично використовує Відповідач, створює перешкоди для неї в користуванні належним їй майном та порушує її права як власника земельної ділянки. Наведені Позивачем в позовній заяві обставини та матеріали справи не вказують на те, що встановлення Відповідачем самочинної будівлі (гаража) створює Позивачу, як власнику земельної ділянки, певні незручності.

За наведених обставин, Позивач не довела факту порушення внаслідок самочинного будівництва (реальної можливості порушення) її прав, свобод чи інтересів, а сам по собі факт розташування Відповідачем споруди не є достатньою підставою для задоволення позову, як не доведено й обґрунтованості захисту її прав лише у такий спосіб, як знесення вказаної споруди.

Вирішуючи питання про знесення нерухомого майна, суди в кожному випадку з`ясовують, яку частину земельної ділянки займає споруджена будівля, її розмір і конфігурацію, яка частина будівлі підлягає знесенню. За необхідності з`ясування питань, що виникають при розгляді справи і потребують спеціальних знань, суд має право призначити експертизу. Невстановлення вказаних обставин унеможливлює виконання такого рішення.

Така правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду України від 19 квітня 2017 року у справі № 6-129цс17.

Позивач під час розгляду справи не заявляла клопотань про призначення у справі судової будівельно - технічної, земельної експертизи. Слід зазначити, що в даних правовідносинах саме висновок експерта міг би підтвердити або спростувати вказані Позивачем обставини, дати відповідь на питання стосовно спірних обставин у справі та запропонувати реальні варіанти поновлення права Позивача у випадку його порушення, оскільки таке порушення має бути поєднаним з фактичним порушенням законного права Позивача, яке має бути доведено належними та допустимими доказами, а обов`язок по доказуванню обставин викладених у позові, лежить саме на Позивачеві.

Частиною першою статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилається Позивач, як на підставу для задоволення її позовних вимог, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах по справі, які доводять наявність існування порушень чи реальної небезпеки порушень з боку Відповідача права власності чи законного володіння Позивача, створюють для Позивача перешкоди у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном та підлягають відновленню в порядку встановленому законом.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Не підлягають, відповідно до статті 141 ЦПК України, до подальшого розподілу понесені Позивачем судові витрати, оскільки в задоволенні позову відмовлено.

Керуючись статтею 41 Конституції України; Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»; статтями 78, 79, 90, 152 ЗК України; статтями 15, 16, 316, 319, 321, 376, 391 ЦК України; статтями 4, 5, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 76, 78, 81, 89, 128, 141, 223, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу тимчасової споруди (гаража) - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Попільнянського

районного суду М. І. Рудник