Справа № 318/36/21 Номер провадження №2/318/292/2021
"05" липня 2021 р. м. Кам`янка-Дніпровська
Кам`янсько-Дніпровський районний суд Запорізької області у складі: суддя Васильченко В.В.; секретар Александров М.І.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Сектор реєстрації Водянської сільської ради Василівського району Запорізької області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
ОСОБА_1 звернулася до суд з цим позовом в якому зазначала, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.10.2016 року належить житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 . Згідно довідки від 11.01.2021 року виданої виконавчим комітетом Водянської сільської ради вона є головою двору, розташованого за цією адресою. Відповідач з моменту реєстрації та по даний час у будинку за цією адресою не проживає, комунальні послуги ніколи не сплачував, його особисті речі у будинку відсутні. Оскільки відповідача зняти добровільно з місця реєстрації неможливо, позивачка просила суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою від 15.03.2021 року справу було прийнято до свого провадження, призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Відповідач про розгляд справи повідомлявся судовою повісткою, направленою за адресою місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку, відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у наданий судом строк своїм правом подання до суду заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позовну заяву не скористався, відзив на позов не подав, будь-яких клопотань та заяв від нього подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178та ч. 8 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.
Керуючись приписами ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу заочно.
Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судом установлено, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.10.2016 року належить житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 /а.с. 11/.
Згідно довідки №12 від 11.01.2021 року виданої виконавчим комітетом Водянської сільської ради вона є головою двору, розташованого за цією адресою /а.с. 13/.
Пункт 7 ст. 92 Конституції України встановлює, що правовий режим власності визначається виключно законами України.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів №2,4,7, та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у власності будинок, користуються ним і мають право розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, здавати в оренду. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав передбачених законом.
Згідно ст. 383 ЦК України - власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання своєї родини, інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
На підставі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
В силу приписів ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права приватної власності чи обмежений у його здійснені.
Як вказано у висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 16.11.2016 року (справа № № 6-709цс16) щодо застосування ст. 391 ЦК України, зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Статтею 386 ЦК України зазначається, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Вказаний підхід до вирішення аналогічний спорів знайшов своє підтвердження також у висновках Верховного Суду України, викладених в постанові від 16 січня 2012 року (справа № 6-57цс11), в якій зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Відповідно до п.1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції.
Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.).
Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ївласника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Виходячи зі змісту вказаної норми права, позивач, звертаючись до суду з позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, до якого вони вселились як члени сім`ї, повинен довести, що протягом як мінімум одного року колишній член сім`ї без поважних причин не проживає в житловому приміщенні.
У разі, якщо особа для підтвердження своїх вимог перед поданням до суду позову про визнання колишніх членів сім`ї такими, що втратили право користування, звертається до органів місцевого самоврядування, то ними складаються акти в різний час протягом певного періоду (в даному випадку протягом року) з зазначенням фактів, які підтверджують непроживання особи в житловому приміщенні та втрату інтересу до права користування житлом. Наприклад, відсутність особистих речей колишнього члена сім`ї в помешканні або інші відомості.
Згідно з довідкою № 11 від 11.01.2021 року, виданої виконавчим комітетом Водянської сільської ради за адресою АДРЕСА_1 окрім ОСОБА_1 , зареєстровані: син ОСОБА_3 , 1969 р.н.; онук ОСОБА_4 , 1997 р.н., онук ОСОБА_2 , 1988 р.н., а також невістка ОСОБА_5 , 1997 р.н. /а.с. 12/.
При цьому цей документ не містить інформації про те, що відповідачОСОБА_2 , не проживає в належному позивачці житловому будинку понад один рік без поважних причин. Ця довідка не є актом органу виконавчої влади, та взагалі не містять опису фактів та обставин, за яких представник органу місцевого самоврядування виявив, що відповідач дійсно не мешкає за адресою позивачки понад одного року і втратив інтерес до права користування цим житлом, з яких причин та де перебуває в разі не проживання в будинку. Такий доказ можемати правове значення лише у сукупності з іншими доказами у справі, які підтверджують факт відсутності відповідача без поважних причин в житловому приміщенні, де він має право користування.
За таких обставин у суду відсутні підстави вважати, що факт відсутності відповідача ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , без поважних причин протягом тривалого часу являєтьсядоведеним.
Суд також зауважує, що захистцивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
Отже, судовому захисту підлягають лише порушене право або інтерес особи, при чому такі порушення мають полягати у відповідних правових наслідках у вигляді зміни стану прав та обов`язків позивача або створення об`єктивних перешкод у реалізації законного інтересу відповідної особи, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона вправі розраховувати в разі належної поведінки особи. Лише в такому разі позовні вимоги можуть бути задоволені.
Звертаючись до суду з позовом за захистом, позивач посилалася на те, що реєстрація місця проживання відповідача в житловому будинку позивача обмежує її права, як власника.Однак, позивач жодного доказу на підтвердження того, що через реєстрацію відповідача за адресою належного їй житлового будинку створюються перешкоди реалізації її повноважень власника, не надала. Між тим, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, а тим більше доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позову, оскільки позивач не надав суду доказів на підтвердження того, що відповідач тривалий час без поважних причин не проживає у спірному приміщенні, як і доказів того, що ОСОБА_2 втратив інтерес до права користування житловим приміщенням, а його протиправною поведінкою створюються перешкоди у реалізації повноважень власника.
На підставі ст. 64, 71, 72, 156 ЖК України, ст. 15, 16, 319, 321, 383, 391, 405ЦК України, керуючись ст. 2, 4, 76-81, 133, 141, 258, 259, 263-265, 274-279, 280-284, 288, 289 ЦПК України,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Сектор реєстрації Водянської сільської ради Василівського району Запорізької області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням залишити без задоволення.
Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте Кам`янсько-Дніпровським районним судом Запорізької області за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.

Повне найменування учасників судового процесу:

ПОЗИВАЧ: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

ВІДПОВІДАЧ: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

ТРЕТЯ ОСОБА:Сектор реєстрації Водянської сільської ради Василівського району Запорізької області, , адреса: 71316, Запорізька обл.,Василівський р-н, с. Водяне, вул. Миру, буд. 145А.

Суддя: В. В. Васильченко