Справа №173/369/21
Провадження №2/173/423/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2021 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого- судді Петрюк Т.М.

При секретареві - Рудовій Л.В

За участю: позивача ОСОБА_1 .

Відповідача - ОСОБА_2 .

Розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами загального провадження, в місті Верхньодніпровську, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням

ВСТАНОВИВ:

26.02.2021 року до суду звернулася позивач ОСОБА_1 , з позовом про визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням до відповідача ОСОБА_2

17.03.2021 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи.

18.03.2021 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовчому судовому засіданні на 20.05.2021 року.

20.05.2021 року в підготовчому судовому засіданні оголошена перерва до 04.08.2021 року.

04.08.2021 року закінчене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду в судовому засіданні на 04.08.2021 року

Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України.

04.08.2021 року в судовому засідання оголошену вступну і резолютивну частину рішення.

Згідно заявлених позовних вимог за позовною заявою позивач просить визнати відповідача, таким що втратив право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: вона є власником житлового будинку з господарськими будівлями спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 02 липня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 792.

20.03.2017 року в будинку зареєстрованого її сина, відповідача по справі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач від дати реєстрації й по сьогоднішній день не проживає у будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач фактично проживає та проживав в будинку АДРЕСА_1 .

Не проживаючи за даною адресою відповідач не сплачує комунальні платежі, його речі в будинку відсутні, відповідач участі в утриманні житла не приймає і взагалі не цікавиться.

Реєстрація відповідача в належному їй будинку перешкоджає їй розпорядитись даним будинком. Відповідач в добровільному порядку знятись з реєстраційного обліку за вище вказаною адресою відмовляється

Позивачка самостійно не має можливості зняти відповідача з реєстраційного обліку у належному їй будинку так як для цього потрібна присутність та згода відповідача, що й стало підвою звернення до суду.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував. Свої заперечення обґрунтовував тим, що йому немає де зареєструвати місце свого проживання. Оскільки позивачка викрала документи на будинок, що належить його батькові та в якому він фактично проживає, тому він не має можливості оформити свої спадкові права. При цьому, коли він лагодив паркан в будинку та робив інші роботи, тобто був потрібен, то позивачка не ставила питання про зняття його з реєстраційного обліку. На підстав чого просить відстрочити зняття його з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою на невизначений період.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, вислухавши учасників розгляду справи, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір із правовідносин, що регулюють право власності та право користування житлом.

Як встановлено в судовому засіданні позивач є власником будинку АДРЕСА_1 на підставі на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 02 липня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 792, що посвідчується копією договору купівлі-продажу .

В належному позивачеві домоволодінні зареєстрований з 20.03.2017 року її син, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується даними домової книги та адресної довідки.

За доводами позивача відповідач не проживає у вищевказаному будинку з моменту реєстрації.

Даний факт підтверджується показаннями свідків ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 .

Так свідок ОСОБА_3 ,. в судовому засіданні пояснила, що вона є близькою подругою позивачки. Діти зробили неможливі умови для проживання позивачки в будинку за іншою адресою і позивачка деякий час ночувала на сіннику. Потім вона забрала позивачку до себе. А через деякий час позивачка привела до порядку спірний будинок. Так як там ніхто не проживав і він фактично був не придатний для проживання. Відповідач в даному будинку не проживає, його речі там відсутні, матері ніякої допомоги не надає.

Свідок ОСОБА_4 , в судовому засіданні пояснила, що вона є кумою позивачки та хрещеною мамою відповідача. У позивачки за вищевказаною адресою вона буває, але не дуже часто. Зазначений будинок раніше був не жилим. І лише останнім часом позивачка привела його до ладу та живе в ньому. Проте будинок потребує ремонту. В будинку лише одне спальне ліжко, це диван, де спить позивачка. Відповідач в даному будинку не буває, не проживає і будь-які його речі там відсутні.

З наведеного вище судом встановлено, що відповідач був зареєстрований в будинку позивача як член її сім`ї

Відповідно до ст. 405 ЦК України - Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт не проживання відповідача в будинку позивача протягом одного року, суд вважає, що позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування належним позивачу житловим приміщенням підлягають задоволенню. Дане рішення приймається судом відповідно до обраного позивачем способу захисту цивільних прав, а саме припинення права користування житловим приміщенням, який передбачений ст. 16, 405 ЦК України, та з якими погоджується суд.

Будь-яких доказів на підтвердження факту проживання в належному позивачеві будинку в тому числі і періодичного, наміру користуватись ним, відповідач суду не надав. Доводи позивача, що він допомагав робити ремонт в будинку, ставив паркан, не свідчать про факт його проживання в даному будинку, так як сам відповідач підтвердив, що дані роботи він виконував для позивачки, а не для себе.

Посилання відповідача на те, що він не має змоги зареєструвати своє інше місце проживання також ніякими доказами не підтверджене. Та не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог за даним позовом.

Згідно ст. 76 ЦПК України - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи..

У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є , показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів.

Відповідно до ст. ст. 77-78 ЦПК України - Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не надано доказів того, що йому належить право власності на значний вище будинок та, що позивач чи інші особи створювали йому перешкоди у користуванні даним житловим приміщенням. З чого суд приходить до висновку, що відповідач не має наміру проживати у будинку позивача та користуватись ним.

За даних обстави, суд з метою захисту права власності позивача, вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визнати відповідача ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1

Так як відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України - Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України - Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України - Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Таким чином, судом встановлено, що реєстрація відповідача без проживання та користування належним позивачеві житловим приміщенням порушує право приватної власності позивача на зазначене житлове приміщення, що є підставою для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 7 ЗУ « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно рішення суду про визнання ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 є підставою для зняття його з реєстраційного обліку за даною адресою і не потребує додаткового покладення відповідних обов`язків на орган, що здійснює державну реєстрацію місця проживання фізичних осіб.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог, так як судом ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908.00 грн.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , 908.00 грн., на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Повний текст рішення виготовлений 14.08.2021 року

Суддя Петрюк Т.М.

Направлене до ЄДРСР: 16.08.2021 року

Дата набрання законної сили: 14.09.2021 року