Справа № 587/1176/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2021 року Сумський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді - Черних О.М.

з участю секретаря судового засідання - Землюк А.П.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібороб» ( вул. Леніна, 20 с. Нижня Сироватка, Сумського району, Сумської області), треті особи: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ) про визнання права власності за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом про визнання за нею права власності на майно. Позивачка посилається на те, що вона з сім`єю зареєстрована та проживає в житловому будинку по адресу АДРЕСА_1 . Дане житло їй передано у дар в 1987 році, як багатодітній матері колгоспом «Ленінський Шлях», правонаступником якого є ТОВ «Хлібороб», і саме з 14 вересня 1987 року і по теперішній час вона, разом зі своєю родиною там мешкає. Проте, право власності на вказаний будинок зареєстровано за колгоспом «Ленінський путь» . Вважає, що набула право власності в зв`язку з набувальною давністю враховуючи, що вона безперешкодно користується майном більше 5 років, в зв`язку з чим виникла необхідність звернутись до суду.

Позивачка позовні вимоги підтримала про що подала відповідну заяву.

Відповідач ТОВ Хлібороб» позов визнав, про що свідчить подана ним заява.

Треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в своїх заявах проти позову не заперечували, просили його задовольнити.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України у випадку визнання позову відповідачем за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення.

Позиція суду

Суд дослідивши матеріали справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні докази приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено, що згідно договору купівлі - продажу від 06 червня 1987 року ОСОБА_6 колгоспом «Ленінський путь» придбано будинок АДРЕСА_1 . Даний договір засвідчено Нижньосироватською сільською радою Сумського району, Сумської області , р. № 45 (а.с. 11)

Колгосп «Ленінський шлях» було реформовано в КСП «Урожай»; КСП «Урожай» в ЗС АПТ «Урожай»; ЗС АПТ «Урожай» в КСП «Урожай»; КСП «Урожай» в ТОВ «Хлібороб» (а.с. 48)

Згідно довідки ТОВ «Хлібороб» від 25 березня 2021 року № 3 у відповідача відсутня будь-яка документація стосовно прийняття рішення про надання будинку АДРЕСА_1 , оскільки вся документація була передана до архівних закладів (а.с. 49)

Згідно рішення виконавчого комітету від 20 грудня 1995 року ОСОБА_1 ( ОСОБА_7 ) виділена земельна ділянка площею 0,65 га для ведення особистого господарства яка розташована за адресою АДРЕСА_1

Згідно рішення виконавчого комітету від 14 жовтня 1997 року № 120 ОСОБА_1 виділена земельна ділянка площею 0,05 га для обслуговування індивідуального жилого будинку і 0,20 га - для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 (а.с.37)

Згідно довідки Нижньосироватської сільської ради Сумського району, Сумської області від 26 березня 2021 року в будинку АДРЕСА_1 з 14 вересня 1987 року і теперішній час ОСОБА_8 разом з нею зареєстровані її діти (а.с. 57)

Згідно повідомлень РГТ «Сумигаз», АТ «Сумиобленерго», ТОВ «Енера Суми» договори на постачання укладались з ОСОБА_1 .

Мотивувальна частина

Позиція суду та застосовані норми права

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Ст..392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності що це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності

Висновки суду

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з сім`єю зареєстрована та проживає в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 . Дане житло їй передано у дар як багатодітній матері в 1987 році, тобто вона житлом правомірно користується більше 5 років. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позивачка правомірно набула право власності на нерухоме майно, а тому позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 81,200,259, 263-265 ЦПК України, ст.ст.328,334,392 ЦК України,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібороб» (вул. Леніна, 20 с. Нижня Сироватка, Сумського району, Сумської області), треті особи: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ) про визнання права власності за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, за адресою АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржено сторонами безпосередньо до Сумського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.М.Черних