Справа № 191/1872/21
Провадження № 2/191/617/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
09.08.2021 м. Синельникове
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - Прижигалінської Т.В.
за участю секретаря - Силкіної О.Г.
розглянувши, згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання технічними засобами, у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Форвард» про стягнення безпідставно набутого майна, -
Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства «Банк Форвард» про стягнення безпідставно набутого майна, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що
31.08.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою
заборгованості у розмірі 63 122 грн. 18 коп. 08.07.2020 року приватний виконавець Павелків Т.Л. винесла постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яка була направлена до бухгалтерії Регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця», де він працює, для виконання. Крім того, 26.12.2019 року приватний виконавець винесла постанову про стягнення з боржника основної винагороди відповідно до ст. ст. 40, 45 Закону України «Про виконавче провадження» у розмірі 6 312 грн. 22 коп.
06.08.2020 року приватний виконавець відповідно до ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» винесла постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 2 000 грн. 00 коп., які слід стягнути з боржника. А всього за цим виконавчим провадженням з позивача підлягала стягненню грошова сума у розмірі
71 434 грн. 40 коп. (63 122 грн. 18 коп. + 6 312 грн. 22 коп. + 2 000 грн. 00 коп.).
За період часу з 15.11.2019 року по 06.08.2020 року вся ця сума у розмірі 71 434 грн.
40 коп. була примусово стягнута з нього на користь АТ «Банк Форвард». 06.08.2020 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. на
підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» винесла постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням виконавчого документа.
Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатньої правової підстави.
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають : набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої особи (потерпілого); шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
Відповідно до ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним, тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення ст.1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому законом порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не грунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
До початку судового засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечували.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився по невідомим суду причинам, хоча про день та час судового розгляду був належним чином повідомлений, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Крім того, ухвала про відкриття провадження з позовною заявою та додатками була отримана відповідачем ще 08.07.2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Що стосується відзиву на позовну заяву, то суд даний відзив не приймає до уваги, оскільки він надійшов до суду згідно штампу вхідної кореспонденції 09.08.2021 року о 14 год. 36 хв., тобто вже після розгляду даної справи, яка була призначена 09.08.2021 року на 09.00 год..
Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов : відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням згоди представника позивача та позивача, суд вважає за необхідне розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та винести заочне рішення.
Крім того, ухвалою Синельниківського міськрайонного суду від 22.06.2021 року розгляд справи було постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом) сторін.
Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, прийшов до наступного висновку.
Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною 1 ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. від 26.12.2019 року ( ВП № 60598234), накладено арешт на грошові кошти, що належать боржнику - ОСОБА_1 .
Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. від 08.07.2020 року ( ВП № 60598234) було звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , який отримує дохід в Регіональній філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця». Також визначено, що витрати на проведення виконавчих дій у розмірі 2000 грн. та основну винагороду у розмірі 6312,22 грн. перерахувати на реквізити приватного виконавця Павелків Т.Л.
Згідно постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. від 06.08.2020 року ( ВП № 60598234) визначено для боржника - ОСОБА_1 розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 2000,00 грн..
Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. від 26.12.2019 року ( ВП № 60598234) стягнуто з боржника - ОСОБА_1 основну суму винагороди у розмірі 6312,22 грн..
Відповідно до положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За змістом ч. 1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч. 1 ст. 190 ЦК України).
Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Вищезазначена стаття визначає загальні умови існування цивільно-правових зобов`язань, що виникають у зв`язку із так званим безпідставним збагаченням, тобто набуттям або збереженням майна без достатньої правової підстави. Оскільки зобов`язання із безпідставного збагачення є загальною підставою для відновлення майнового стану осіб, норми ст. 1212 ЦК України мають велике значення для вирішення спорів, пов`язаних із відновленням майнового стану.
Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.
Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.
Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин ст.1212 ЦК викладений також Верховним Судом у постанові від 06 березня 2019 у справі № 910/1531/18.
Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватися тільки після того, як така правова підстава в установленому законом порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2016 року у справі № 6-2978цс15 та від 03 червня 2016 року у справі № 6-100цс15.
В даній справі, правовою підставою набуття відповідачем грошових коштів слугував виконавчий напис від 31 серпня 2019 року (зареєстрований у реєстрі за № 2394), який згодом в установленому законом порядку був визнаний заочним рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2021 року, що набрало законної сили 27 квітня 2021 року, таким, що не підлягає виконанню..
Крім того, позивач при зверненні до суду з даним позовом був звільнений від сплати судового збору, тому суд, задовольняючи позов, вважає доцільним відповідно до ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір, який підлягав сплаті за подання даного позову, в розмірі 908,00 гривень.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15,177,1212 ЦК України, ст.ст.12, 13, 76-81, 89, 133,137, 141, 223, 247, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги задовольнити частково.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: Т. В. Прижигалінська