Справа № 591/6250/17
Провадження № 2/591/531/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2021 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Сидоренко А.П.

з участю секретаря судового засідання - Чмуневич М.О.

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи Ярмоленка М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Управління «Служба в справах дітей» Сумської міської ради про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_4 та свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем перебували у шлюбі з 19 січня 1995 року, який був розірваний рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 20 січня 2016 року. Від шлюбу мають сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з позивачкою. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 20 січня 2016 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі 900,00 грн., щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Аліменти відповідач сплачував лише 6 місяців з березня по серпень 2016 року, з січня 2017 року ОСОБА_4 взагалі не сплачує аліменти.

У зв`язку з тим, що відповідач не виконує свого обов`язку по вихованню та матеріальному утриманню дитини, вважає, що за рішенням суду його необхідно позбавити батьківських прав.

Свої позовні вимоги мотивує також тим, що відповідач ОСОБА_4 разом з сином не живе і не приймає ніякої участі в його вихованні, не цікавиться його життям, потребами, станом здоров`я, навчанням, всі питання вирішуються позивачем самостійно.

Посилаючись на зазначені обставини, просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

25 червня 2018 року Зарічним районним судом м. Суми винесено заочне рішення по зазначеній справі (а.с.82-88).

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 30 червня 2020 року заочне рішення від 25 червня 2018 року у справі скасовано, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання на 10 вересня 2020 року 15 год. 00 хв. (а.с.131).

09 липня 2020 року відповідач ОСОБА_4 подав до суду відзив на позовну заяву, який мотивований тим, що дійсно з вересня 2016 року по грудень 2016 року через конфлікт з сином, який стався через те, що син з друзями побили його, не спілкувався з ним. У грудні 2016 року на день народження сина відповідач намагався налагодити з ним стосунки, який на той час проживав уже окремо у батьків позивача, однак син ухилився від спілкування з батьком. Подальші спроби налагодити відносини з сином були безуспішними, син перебував під впливом матері та ухилявся від контактів з батьком. Від участі у вихованні та спілкуванні з сином відповідач ніколи не ухилявся, проте через розірвання відносин з його матір`ю, яка стала забороняти сину бачитися з батьком, відповідач позбавлений можливості брати участі у його вихованні та спілкуватися з ним. Відповідач бажає налагодити відносини з сином та спілкуватися з ним, тому вважає, що не має підстав для позбавлення його батьківських прав відносно сина.

17 липня 2020 року позивачкою ОСОБА_1 подано до суду відповідь на відзив та зазначено, що відзив на позовну заяву складений формально, без зазначення відповідних заперечень щодо наведених нею обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується та без посилань на відповідні докази та норми права.

В відзиві зазначено, що відповідач з вересня 2016 по грудень 2016, через конфлікт з сином, який стався через те, що син разом із друзями побили його не спілкувався з сином. У грудні 2016 р. на день народження сина, відповідач намагався налагодити відносини з сином, однак син ухилявся від спілкування з батьком. Подальші спроби налагодити стосунки з сином не увінчалися успіхом, оскільки син перебував під впливом матері та ухилявся від всіляких контактів з батьком. Відповідач бажає налагодити відносини з сином, спілкуватися з ним та брати участь у його вихованні.

З цього приводу зазначає, що вищезазначене взагалі не відповідає дійсності. В вересні 2016 року відповідач навпаки спровокував бійку та побив друзів сина, а вони лише захищалися від нього.

Необхідно відмітити, що ОСОБА_6 не ухилявся від спілкування з відповідачем. Відповідач жодного разу не намагався налагодити відносин з ним, а навпаки свідомо нехтував своїми батьківськими обов`язками. Відповідач не телефонував сину та не зустрічався з ним, не вітав з днем народження, не надавав матеріальної допомоги, не піклувався про його фізичний та духовний розвиток, а також не виявляв жодного інтересу до його життя.

Відповідач навіть несвоєчасно сплачував та сплачує аліменти, що лише підтверджує те, що він не зацікавлений у налагодженні відносин з сином. Як мама, позивачка ніколи не забороняла сину спілкуватися з відповідачем.

Вказує, що факт заперечення відповідача проти позову та його начебто бажання налагодити відносини з сином, якому вже 17 років не є щирим, а викликане лише можливістю в майбутньому мати право на утримання його сином.

Відповідачем не надано до суду жодних доказів на підтвердження того, що він намагався налагодити відносини з сином.

10 вересня 2020 року протокольною ухвалою суду підготовче засідання відкладено до 27 жовтня 2020 року на 14 год. 30 хв. у зв`язку з клопотанням представника відповідача про відкладення розгляду справи.

27 жовтня 2020 року протокольною ухвалою суду підготовче засідання відкладено до 13 листопада 2020 року на 09 год. 00 хв. у зв`язку з клопотанням представника відповідача про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Зарічного районного суду від 13 листопада 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 12 лютого 2021 року на 13.30 год. з повідомленням учасників справи.

12 лютого 2021 року за клопотанням відповідача, позивача та його представника, протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 09 червня 2021 року 10 год. 00 хв..

09 червня 2021 року протокольною ухвалою головуючого явка відповідача в судове засідання визнана обов`язковою, оголошено перерву в судовому засіданні до 25 червня 2021 року о 09.15 год. для забезпечення явки відповідача.

25 червня 2021 року протокольною ухвалою суду в судовому засіданні оголошено перерву до 09 серпня 2021 року до 09.15 год. в зв`язку з закінченням процесуально відведеного часу.

Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради надано до суду висновок від 05 серпня 2021 року про можливість позбавлення батьківських прав відповідача відносно сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому зазначено, що управлінням встановлено, що ОСОБА_4 починаючи з 2016 року не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не цікавиться його долею, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду дитині, не спілкується з ОСОБА_6 в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає сину доступу до культурних та духовних цінностей, не виявляє зацікавленості до його внутрішнього світогляду. ОСОБА_4 повністю відсторонився від спілкування з сином, не підтримує зв`язок з ним та сім`єю, де дитина проживає, що відповідно до чинного законодавства є ухиленням від виконання батьківських обов`язків.

Позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав, є на сьогодні захистом інтересів самої дитини і надає його сину ОСОБА_6 можливість повноцінного розвитку у колі сім`ї матері, у якій він проживає.

Окрім того, питання про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 триває вже на протязі 3-х років, у поточному році неповнолітньому ОСОБА_7 виповниться 18 років, але рішення щодо захисту прав дитини не вирішено.

Байдужість до долі сина зі сторони ОСОБА_4 підтверджується і тим, що за весь час проходження судових засідань по даній справі, він тільки 2 рази був присутнім на судових засіданнях.

Враховуючи вищезазначене, керуючись ст.150, п.2 ст.157, п.2 ст.164, ст. 171 Сімейного кодексу України, служба у справах дітей Сумської міської ради вважає за можливе позбавити батьківських прав ОСОБА_4 відносно сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 212-215).

В зазначеному судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги, представник відповідача заперечував проти позову, представник третьої особи не заперечував проти задоволення позовних вимог.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Суд, вислухавши думку осіб, які з`явилися в судове засідання, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Також згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу.

Під час судового розгляду встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 19 січня 1995 року по 20 січня 2016 року, що підтверджується копією рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 січня 2016 року (а.с.7-8).

Відповідач є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 6).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 20 січня 2016 року розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , та стягнуто аліменти з ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_6 у твердій грошовій сумі 900 грн., але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку (а.с. 7-8).

Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 24 лютого 2016 року рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 січня 2016 року залишено без мін (а.с.9-10).

З довідки-розрахунку наданої Ковпаківським ВДВС м. Суми 01 листопада 2017 року, вбачається, що заборгованість по аліментам у боржника ОСОБА_4 станом на 31 жовтня 2017 року становить 18725,81 грн. З наданої довідки також вбачається, що останній раз відповідач сплатив аліменти у серпні 2016 року. З вересня 2016 року і протягом всього 2017 року відповідач не сплачував аліментів (а.с. 12).

З довідки Сумської загальноосвітньої школи № 6 м. Суми від 21 вересня 2017 року вбачається, що ОСОБА_5 навчається у 8-Б класі школи, вихованням дитини займається мати ОСОБА_1 . Батько з приводу навчання сина ОСОБА_6 з класним керівником та вчителями не спілкується, не бере участі у вихованні дитини (а.с.11).

Частиною першою статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 21 грудня 1995 року (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

За змістом статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до пункту 1 статті 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Пунктами 1, 3 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно з частинами другою, третьою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), в тому числі, й на рівне виховання батьками.

У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

ЄСПЛ в рішенні у справі «Хант проти України» вказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт заперечення відповідачем проти позбавлення його батьківських прав може свідчити про його інтерес до дитини.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Під час судового розгляду встановлено, що відповідач має бажання відновити спілкування з сином.

Не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків по утриманню дитини факт стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання сина, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав. При цьому суд враховує пояснення позивачки, яка підтвердила, що на даний момент заборгованість по сплаті аліментів у відповідача відсутня.

Відповідно до положень статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Під час судового розгляду надано можливість дитині ОСОБА_7 висловити свої думки щодо позбавлення відповідача батьківських прав. Він пояснив, що з батьком відсутнє спілкування тривалий час та контакт з ним припинився з вересня 2016 року, коли виникла конфліктна ситуація між батьками. Він звик жити без батька, і навіть, якби той змінив свою поведінку, вважає, що вже пізно. На даний час він не бажає спілкуватися з батьком.

Разом з тим, хоча думка дитини у вирішенні спору про позбавлення батьківських прав є важливою, проте вона не може бути визначальною, і така думка не є свідченням того, що позбавлення батьківських прав у спірному випадку має на меті забезпечення якнайкращих інтересів дитини.

За встановлених обставин справи, прагнення відповідача брати участь у вихованні дитини та його заперечення проти позбавлення батьківських прав, підстави покладення на відповідача юридичної відповідальності у вигляді позбавлення батьківських прав відсутні.

Враховуючи положення національного законодавства, а також зважаючи на вказані обставини, суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно сина не є виправданим, оскільки таке не сприятиме нормальному фізичному та психічному здоров`ю дитини.

В силу ч. 6 ст. 19 СК України суд не погоджується з висновком Управління «Служби у справах дітей» Сумської міської ради про позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини, а також не відповідає обставинам, встановленим під час судового розгляду. У висновку не наведено підстав та аргументів, які б вказували на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, яка робота проведена органом опіки та піклування з відповідачем щодо врегулювання зазначеного конфлікту. Висновок не підтверджує, що відповідач, який не має негативних характеристик, свідомо та остаточно знехтував своїми обов`язками щодо дитини, та не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування відносно відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає за доцільне в задоволенні позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав відмовити.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 133, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Зарічний районний суд м. Суми.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачка: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач: ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

Третя особа: Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради, місцезнаходження: м. Суми, вул. Харківська, 35, ;

Повне судове рішення виготовлене 11 серпня 2021 року.

Суддя А.П.Сидоренко