Справа № 159/3239/20
Провадження № 2/159/56/21
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2021 року м. Ковель

Ковельський міськрайсуд Волинської обл.

в складі: головуючого - судді Логвинюк І.М.,

при секретарі Щесюк Н.Й.,

з участю: відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача - адвоката Кохан - Гнатюк Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі Волинської області за правилами спрощеного позовного провадження (усного) цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Позов надійшов до суду 07.07.20 р.. Позивач просить стягнути на його користь з відповідача суму заборгованості за кредитним договором, що складає 135 623 грн, 05 коп. за станом на 31.03.20 р. (а. с. 1 - 3). Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що відповідач звернулась до нього для отримання банківських послуг, подавши заяву від 26.09.07 р.. Покликаючись на ч. 1 ст. 634 ЦК України, зазначає, що відповідач при підписанні анкети підтвердила свою згоду на те, що вказана вище заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складає між сторонами договір про надання банківських послуг. Тією ж заявою відповідача стверджується, що вона була повністю поінформованою про умови кредитування у письмовій формі. Покликаючись на ст. ст. 1 066, 1 054 ЦК України. зазначає, що укладений між сторонами договір про надання банківських послуг є змішаним та містить умови договору банківського рахунка. Покликаючись на ч. ч. 1, 2 ст. 1 069 ЦК України, зазначає, що 12.12.07 р. відповідачем було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», у якій вона письмово підтвердила, що з умовами кредитування ознайомлена. Ним було відкрито картковий рахунок з початковим кредитним лімітом відповідно до довідки про зміну умов кредитування. Відповідачеві надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 3 700 грн. Він свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі. Відповідач зобов`язувалась повернути витрачену частину кредитного ліміту згідно з умовами договору щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості. Однак відповідач вчасно не надавала банку грошові кошти для погашення боргу. Покликаючись на ст. ст. 509, 526, 629, 610 КК України, зазначає, що оскільки відповідач як позичальник свої зобов`язання за кредитним договором не виконала належно, то за станом на 31.03.20 р. утворилась заборгованість перед банком у загальній сумі 135 623 грн, 05 коп., що складається з:

- 3 574 грн, 92 коп. заборгованості за тілом кредиту,

- 123 351 грн, 79 коп. заборгованості за нарахованими відсотками,

- 2 000 грн нарахованої пені, а також - штрафів відповідно до п. 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг, а саме:

- 250 грн штраф (фіксована частина),

- 6 446 грн, 34 коп. - штраф (процентна складова). Просить позов задовольнити.

За ухвалою судді від 09.07.20 р. позовну заяву було залишено без руху (а. с. 44).

28.07.21 р. позивачем усунуто недоліки позовної заяви руху (а. с. 46).

За ухвалою суду від 02.09.20. відкрито провадження у справи за правилами спрощеного позовного (усного) провадження (а. с. 49).

Копію вказаної вище ухвали суду про відкриття провадження у справі відповідачем отримано під розпис 12.09.20 р. (а. с. 53).

21.09.20 р. до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву (а. с. 57 - 63), у якому відповідач зазначила про повне невизнання позову та зазначила, що жодної заборгованості перед позивачем у неї немає; кредитного договору сторони не укладали. Зазначає також про те, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, так як у ній додатково до юридичної адреси позивача вказано адресу для листування; порушено правила територіальності, так як позов подано працівниками відділення позивача, що обслуговує м. Дніпро та Дніпропетровську область. Зазначає, що вона, дійсно, 26.09.07 р. звернулась до ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є позивач, задля відкриття карткового рахунка та отримання платіжної картки. Тоді ж працівники банку заповнили анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, яку вона підписала. Однак така анкета - заява не містила: номера банківського рахунка, відкритого на її ім`я; кредитного ліміту. Дані про кредитний ліміт - 250 грн - у анкеті - заяві дописані. Жодних інших документів вона не підписувала. У документі з назвою «Справка об условиях кредитования с использованием кредитки «Универсальная», 30 дней льотного периода» (далі - Довідка про умови кредитування) її підпис підроблено. Тому такий документ є недопустимим доказом. Твердження позивача про укладення кредитного договору між сторонами є завідомо неправдивими, спрямованими на введення суду в оману з метою стягнення грошових коштів за фіктивним договором. Покликаючись на ч. ч. 1, 3 ст. 1 054, ст. 1 055, ч. ч. 1, 2 ст. 207, ч. 1 ст. 638 ЦК України, ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у т. ч. - у його редакції, що була чинною за станом на 26.09.07 р., зазначає, що підписана нею анкета - заява не містить необхідних умов кредитного договору і не є частиною такого. Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи банку не є нормативно - правовими актами та нею не підписані, а тому не є частиною кредитного договору; вони є об`ємними та з ними вона під час подання заяви про отримання платіжної картки не була ознайомлена. Покликаючись на судову практику, зазначає, що вона не отримувала ніяких кредитних коштів і наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором від 26.09.07 р. не є належним, допустимим і достовірним доказом; не відповідає вимогам чинного законодавства; не містить даних про особовий картковий рахунок. Покликаючись на судову практику, зазначає, що позивач не надав даних про перерахування кредитних коштів на її особовий рахунок, виписки з особового карткового рахунку. Виписка за договором б/№ із невідомого їй рахунку за станом на 07.04.20 р. не підписана, не має необхідних реквізитів, тому вона не є належним, допустимим та достовірним доказом. Серед складових неіснуючої заборгованості вказано суму 7 547 грн, 20 коп. заборгованих відсотків, що є вигаданою. Покликаючись на ч. 2 ст. 549 ЦК України, судову практику, зазначає, що штраф як фіксована складова є, в дійсності, неустойкою і до стягнення не підлягає також з огляду на положення ст. 230 ГК України. Покликаючись на ст. ст. 256, 257, 253, 266, ч. 4 ст. 267 ЦК України, зазначає, що строки позовної давності закінчились, так як у наданому позивачем розрахунку зазначено дату останнього платежу - 04.04.17 р.. а з позовом банк звернувся лише 15.06.20 р.. Просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

23.09.20 р. відповідачем подано до суду заяву про застосування строків позовної давності (а. с. 68).

Копію відзиву на позовну заяву з доданими до нього документами позивачеві надіслано у встановленому законом порядку.

12.10.20 р. - електронною поштою та на пошту подана 07.10.21 р. і до суду надійшла по пошті 16.10.20 р. відповідь позивача на відзив на позовну заяву (а. с. 75 - 83, 97 - 105, 116), обґрунтована тим, що відповідач звернулась до нього з метою отримання банківських послуг і у зв`язку з цим підписала анкету - заяву б/№ від 26.09.07 р.. Покликаючись на ч. 1 ст. 509, ч. 2 ст. 639, ч. 2 п. 1 ст. 30, ст. ст. 634, 207, 204 ЦК України, зазначає, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на його офіційному сайті; є публічною офертою. Відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг і у ній зазначено, що вона ознайомилась з ними та їх їй було надано для ознайомлення у письмовому вигляді; зобов`язується їх виконувати, що і склало договір про надання банківських послуг. Вважає, що зміст кредитного договору зафіксовано у вказаній вище заяві відповідача як позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах банку. На підставі такого договору було відкрито відповідачеві картковий рахунок, ключем до якого є отримана відповідачем пластикова картка. Тарифи банку відповідачем в ході використання кредитних коштів тривалий час відповідачем не оспорювались та їх вимоги - виконувались. Вимоги постанови Нацбанку України № 492 від 12.11.03 р. в частині відкриття відповідачеві карткового рахунку ним виконані належно. За випискою по рахунку, кредитні кошти використовувались: готівка знімалась у банкоматі, йшов розрахунок за товари та послуги, кредитні кошти повертались тощо. Покликаючись на ч. ч. 1, 2 ст. 1 069 ЦК України, судову практику, зазначає, що виконання ним договору щодо надання можливості використання кредитного ліміту стверджується випискою по рахунку; анкета - заява містить відомості про відповідача та дані про його згоду на укладення договору шляхом отримання вказаної вище кредитної картки і його особистий підпис; згоду про те, що Умови та Правила надання банківських послуг, а також - Тарифи банку складають між сторонами договір про надання банківських послуг. Крім того Умови та Правила надання банківських послуг, а також - Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, що розміщена на офіційному його сайті. Покликаючись на ч. 1 ст. 207, ч. 1 ст. 634 ЦК України, судову практику, просить позов задовольнити та заперечує щодо пропуску ним строку позовної давності, так як строк, на який була випущена картка - до грудня 2020 р..

Копію відповіді на відзив на позовну заяву відповідачеві було надіслано у встановленому законом порядку.

16.10.20 р. до суду надійшло заперечення відповідача на відповідь на відзив на позовну заяву (а. с. 118 - 125), обґрунтоване доводами, аналогічними доводам, викладеним у відзиві на позовну заяву, зазначивши також, що позивач помилився щодо моменту виникнення у нього права на позов з датою закінчення строку дії платіжної картки.

За ухвалою суду від 08.02.20 р. у справі було призначено почеркознавчу експертизу за заявою відповідача (а. с. 222 - 224) і провадження у справі було зупинено, однак, листом експерта від 15.06.21 р. ухвала була повернута суду без виконання у зв`язку з неоплатою її вартості відповідачем.

Тому за ухвалою суду від 12.07.21 р. провадження у справі поновлено.

01.03.21 р. до суду подано та 11.03.21 р. до суду надійшла заява позивача про зміну позовних вимог, у якій позивач, спираючись на попереднє (у позовній заяві) обґрунтування своїх вимог, разом з тим зменшує розмір своїх позовних вимог та просить стягнути з відповідача на його користь загальну суму заборгованості за кредитним договором - 11 208 грн, 39 коп., у т.ч. :

- 3 574 грн, 92 коп. заборгованості за тілом кредиту (у т.ч. - ця ж сума як заборгованість за простроченим тілом кредиту);

- 7 633 грн, 47 коп. заборгованості за простроченими відсотками.

У судове засідання 10.08.21 р. представник позивача не з`явився, хоча позивач був належно повідомленим. Про причини неявки одного із представників суду повідомлено. Про причини неявки інших 5 - х представників позивача суду не повідомлено. На думку суду, розгляд справи можливий у відсутності представника позивача.

03.11.20 р., 09.11.20 р. - електронною поштою та по пошті - 19.11.20 р. надійшло до суду письмове пояснення представника позивача, доводи якого є аналогічними доводам позовної заяви та відповіді на відзив на позовну заяву (а. с. 126 - 136, 138 - 155, 162 - 170).

Відповідач та її представник - адвокат - у судовому засіданні проти позову, кожна зокрема, з врахуванням зменшення позивачем позовних вимог, заперечили у повному обсязі. Просять, кожна зокрема, у позові відмовити.

Відповідач, крім цього, суду пояснила, що, вона, дійсно, оформляла карту у позивача та користувалась кредитними коштами, що, однак, не вважала кредитними відносинами з позивачем. Крім того вона отримані у банку з використанням картки гроші повернула у повному обсязі. Отримувала вона у банку лише 1 картку та 04.04.17 р. внесла останній грошовий внесок у 3 000 грн в рахунок погашення заборгованості за пропозицією позивача у приміщенні відділення банку через касу, і їй, при цьому, повідомили, що дія її картки вже закінчилась; запевнили, що після внесення цієї суми претензій до неї у банка більше не буде. Більше вона карткою не користувалась. На даний час у неї відсутні кошти для погашення боргу. Просить у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача - адвокат, крім цього, просить суд у задоволенні позову відмовити за пропуском строків позовної давності відповідно до заяви відповідача.

Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника - адвоката, врахувавши письмові пояснення представника позивача, дослідивши докази, що зібрані у справі, дійшов висновку, що позов (змінений) не підлягає до задоволення виходячи з таких підстав.

Проаналізувавши доводи сторін та докази, що зібрані у справі, суд прийшов до переконання, що між сторонами виникли та існували правовідносини, що регулюються ст. ст. 526, 527, 530, 546, 549, 550, 556 ЦК України.

Так судом встановлено, що 26.09.07 між ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») та відповідачем було укладено кредитний договір засобом подання відповідачем позивачеві заяви від 26.09.07 р. про отримання кредитної картки «Універсальна «30 днів пільгового періоду»» у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом щомісячно на залишок заборгованості за кредитом в розмірі 3, 0 % на місяць, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а. с. 21). Умовами кредитування, що підписані відповідачем як позичальником, також передбачено розмір початкового кредитного ліміту, процентна ставка. Відповідач отримала картку № НОМЕР_1 12.12.07 р..

Доводи відповідача про те, що вона не укладала кредитного договору з позивачем, не знайшли свого ствердження в суді та спростовані матеріалами справи.

Відповідно до копії документа з назвою «Справка об условиях кредитования с использованием кредитки «Универсальная», 30 дней льотного периода» (далі - довідка про умови кредитування) (а. с. 22), сторонами було узгоджено 12.12.07 р. умови кредитування, що підписані відповідачем як позичальником, де передбачено таку ж як і у заяві від 26.09.07 р. процентну ставку; розмір комісії за невчасне погашення суми заборгованості.

Доводи ж відповідача у тій їх частині, що вона таку заяву від 26.09.07 р. позивачеві не подавала, таку довідку про умови кредитування 12.12.07 р. не підписувала і не погоджувала, не знайшли свого ствердження в суді.

Так за заявою відповідача у справі було призначено почеркознавчу експертизу для з`ясування питання про те, чи подавала відповідач вказану вище заяву від 26.09.07 р. саме такого змісту як це подано позивачем суду; чи підписувала вона документ під назвою «Справка об условиях кредитования с использованием кредитки «Универсальная», 30 дней льотного периода».

Однак експертом така ухвала суду була повернута без виконання у зв`язку з тим, що відповідач не оплатила вартості проведення такої експертизи.

Відповідно до ст. 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Аналізуючи доводи сторін та наявні у справі докази у їх сукупності, суд враховує, що відповідач ухилилась від участі у експертизі засобом непроведення оплати її вартості, хоча сама подавала заяву про призначення такої експертизи, але підстав для визнання факту, що текст заяви від 26.09.07 між ПАТ КБ «Приватбанк» є сфальшований чи підроблений, а такий документ як заява від 26.09.07 р. є недопустимим доказом, а також що відповідач не підписувала документ під назвою «Справка об условиях кредитования с использованием кредитки «Универсальная», 30 дней льотного периода» та такий документ є сфальшованим чи підробленим та недопустимим доказом у справі, немає.

До такого висновку суд приходить ще й тому, що відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором за станом на 31.03.20 р., виписки за договором за станом на 07.04.20 р. відповідач у період з 11.01.18 р. по 30.09.15 р. фактично користувалась отриманими кредитними коштами (придбавала з використанням кредитної картки товари, послуги тощо) та періодично вносила грошові кошти на картковий рахунок у повернення кредитних коштів та погашення заборгованості за кредитом. Позивач приймав таке поповнення рахунку з використанням відповідачем кредитної картки та вів облік повернутих з коштів, розрахунки та нарахування заборгованості тощо.

Відповідно до довідки позивача (а. с. 20), що відповідач отримувала кредитну картку № НОМЕР_1 , строк дії якої - з 12.12.07 р. по вересень 2015 р..

Тому доводи відповідача про неукладення з банком кредитного договору, спростовані вказаними вище заявою від 26.09.07 р. про отримання кредитної картки та довідкою про умови кредитування і довідкою позивача (а. с. 20) про отримання відповідачем кредитної картки.

Як слідує з виписки за договором за станом на 07.04.20 р., відповідач використовувала картку № НОМЕР_1 з 12.12.07 р. зі встановленим початковим лімітом 250 грн, заборгованість за кредитним договором виникла вже 04.03.08 р.. Вона продовжувала використання такої картки і до 01.10.15 р., після цього строк дії такої картки закінчився.

Наведену вище обставину відповідач частково визнала, пояснивши, що карткою, отриманою у банку, дійсно, користувалась певний час.

Суд приймає до уваги, що мало місце фактичне тривале виконання сторонами умов кредитного договору, що стверджується випискою за договором за станом на 07.04.20 р. (а. с. 12 - 18).

Із дослідженого в судовому засіданні розрахунку заборгованості за договором (а. с. 5 -11) вбачається, що станом на 31.03.20 р. у відповідача як позичальника перед позивачем утворилась заборгованість за кредитним договором.

04.04.17 р. відповідач внесла у касу позивача 3 000 грн у погашення заборгованості за кредитним договором, чого вона саме не заперечила у судовому засіданні. Ця ж обставина стверджується і випискою за договором за станом на 07.04.20 р..

При цьому суд враховує, що за станом на 04.04.17 р. позивачем нараховано суму заборгованості за кредитом більшу, ніж було внесено відповідачем 04.04.17 р., а саме: 10 7778 грн, 19 коп., тобто, борг за кредитним договором за станом на 04.04.17 р. не сприймався позивачем як такий, що повністю погашений відповідачем 04.04.17 р. і заборгованість у повному обсязі внесенням суми 3 000 грн повністю погашеною не стала.

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтями 526, 527 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1 054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Ст. 1 048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, а також у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Судом встановлено, що відповідач, порушуючи умови договору, свої зобов`язання за договором належним чином не виконувала, в частині погашення заборгованості за кредитом та сплати відсотків за користування ним, а тому виникла заборгованість за кредитним договором, яку просить позивач стягнути з відповідача на його користь у своїй заяві про зміну (зменшення) позовних вимог.

Разом з тим суд враховує, що з 01.10.15 р. (наступний день після закінчення строку дії отриманої і використовуваної відповідачем з 12.12.07 р. кредитної картки № НОМЕР_1 , і до 04.04.17 р., коли відповідач внесла у касу банку свій останній платіж в сумі 3 000 грн, і - з того дня - аж до дня пред`явлення позивачем позову до суду, відповідач кредитною карткою з № НОМЕР_1 не користувалась, гроші банку не використовувала для розрахунків у торгівельні мережі, для зняття готівки тощо та жодні грошові кошти позивачеві за спірним кредитним договором, у т. ч. - у погашення боргу більше не надавала.

Відповідно до довідки позивача (а. с. 20) вказано, що відповідач отримувала дві картки з різними номерами:

- кредитну картку № НОМЕР_1 , строк дії якої - з 12.12.07 р. по вересень 2015 р.,

- кредитну картку № НОМЕР_2 , строк дії якої з 08.12.16 р. по грудень 2020 р., з 04.04.17 р. по грудень 2020 р..

На думку суду, оскільки - згідно з випискою за договором - кредитною карткою № НОМЕР_2 відповідач скористалась лише 1 раз - для поповнення рахунку готівкою у відділенні банку (через касу банку) для погашення заборгованості за пропозицією самого позивача, а не з власної ініціативи, а до цього відповідач поповнювала рахунок з використанням кредитної картки № НОМЕР_1 , та після 04.04.17 р. жодного разу жодним чином не користувалась такою картою активно (не знімала грошових коштів, не поповнювала рахунок, не проводила розрахунку у торгівельні мережі тощо з використанням такої картки), то заслуговують на увагу доводи відповідача у тій їх частині, що вона на саме пропозицію позивача після закінчення строку дії тієї картки, якою вона користувалась з 12.12.07 р., одноразово через касу банку у приміщенні відділення банку внесла суму - 3 000 грн без отримання нової картки.

При цьому суд враховує, що для внесення суми 3 000 грн 04.04.17 р. у приміщенні відділення банку готівкою через касу потреби у отриманні у позивача нової картки з огляду на те, що строк дії попередньої картки закінчився ще 30.09.15 р., відповідач не мала.

Зазначення позивачем у виписці за договором про факт використання відповідачем кредитної картки № НОМЕР_2 саме 04.04.17 р., на думку суду, не є належним доказом вольового отримання відповідачем у банку нової кредитної картки для використання в рамках кредитних правовідносин, тим більше, що після 04.04.17 р. вказаною вище карткою № НОМЕР_2 відповідач не користувалась жодного разу.

Таким чином доводи позивача у тій їх частині, що відповідачем було отримано картку № НОМЕР_2 , строк дії якої: з різним початком та - до грудня 2020 р., а тому він звернувся до суду з розглядуваним позовом без пропуску строку позовної давності, є не доведеними та на увагу суду не заслуговують.

Таким чином позивач звернувся до суду з пропуском трирічного строку позовної давності для стягнення заборгованості за кредитним договором від дня, наступного після дня настання терміну внесення чергового платежу, так як за умовами кредитного договору відповідач мала виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів за користування кредитом до 25 числа кожного місяця до закінчення строку дії отриманої нею у банку кредитної картки № № НОМЕР_1 , що закінчився ще 30.09. 15 р..

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України).

Тому заяву відповідача про застосування строку позовної давності слід задовольнити і у задоволенні позову відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Разом з тим доводи відповідача про те, що позовна заява після усунення її недоліків відповідна вимогам ст. 175 КК України, так як зазначення у ній позивачем даних, ширших, ніж ті, що вимагаються цією нормою права, не можна визнати поданням неналежно оформленої позовної заяви.

Поняття «порушення територіальності» відповідачем у відзиві на позовну заяву помилково витрактувано як відсутність права у позивача, відділення позивача, у представника позивача закладати позови до будь - якого суду суду з дотриманням правил про підсудність справ, що врегульовано положеннями параграфа 3 ЦПК України, тому такі доводи на увагу не заслуговують.

Підстав вважати підставними доводи відповідача про те, що між сторонами було укладено фіктивний договір (кредитний), за допомогою якого позивач прагне безпідставно стягнути з неї грошові кошти, суд не має, так як відповідачем не доведено суду факту укладання такого договору. Суд враховує, що відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони, вчиняючи його, знають, що він не буде виконаним. Тому в цій частині доводи відповідача суд відкидає як безпідставні та не доведені.

Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача (змінені) про стягнення з відповідача на його користь кредитної заборгованості за кредитним договором у виді заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за відсотками за користування кредитом, підставні, однак у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Підстав для стягнення судових витрат позивача з відповідача немає.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 209, 223, 263 - 265, п. 9 ст. 1 розд. ХIII «Прикінцеві положення» ЦПК України, ст. ст. 11, 15, 16, 526, 627, 629, 527, 1 054, 1 048, 256 - 258, 253 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1 "Д", ;

представники позивача:

- Гребенюк Олександр Сергійович, паспорт серії НОМЕР_3 , прож. АДРЕСА_1 ;

- ОСОБА_2 , паспорт серії НОМЕР_4 , прож. АДРЕСА_2 ;

- ОСОБА_3 , паспорт серії НОМЕР_5 , прож. АДРЕСА_3 ;

- адвокат Мельник Вікторія Миколаївна, адреса: АДРЕСА_4 ;

- ОСОБА_4 , паспорт серії НОМЕР_6 , адреса місця проживання: АДРЕСА_5 ;

представник відповідача - адвокат Кузін Євгеній Володимирович, адреса: 43020, м. Луцьк, просп. Відродження, 1;

відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і. н. НОМЕР_7 , паспорт серії НОМЕР_8 , прож. за адресою: АДРЕСА_6 .

представник відповідача - адвокат Кохан - Гнатюк Наталія Валеріївна, адреса: 45008, м. Ковель Волинської області, вул. Міцкевича, 1/16.

Головуючий:І. М. Логвинюк

Повний текст рішення суду складено 16.08.21 р..