РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року м. Одеса Справа № 522/20158/20

Провадження № 2/522/898/21

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Кузнецової В.В.

за участю секретаря судового засідання Довгань Ж.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ФОП ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ), АТ «СГ «ТАС» (м.Київ, пр-т Перемоги, 65), третя особа: ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 ), про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, та упущеної вигоди,-

ВСТАНОВИВ:

13.11.2020 року ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , АТ «СГ «ТАС», третя особа: ОСОБА_4 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, та упущеної вигоди, відповідно до якої просить стягнути з АТ «СГ «ТАС» на її користь в рахунок відшкодування матеріального збитку 8 000,05 грн, стягнути з ОСОБА_3 франшизу, яка складає 2 000 грн, моральну шкоду у розмірі 15 000 грн. упущену вигоду в розмірі 8 820 грн та судовий збір.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 24.11.2020 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 20.01.2021 року.

20.01.2021 року у зв`язку з відсутністю відомостей щодо вручення судової повістки відповідачу судове засідання відкладене на 23.02.2021 року.

23.02.2021 року у зв`язку з відсутністю відомостей щодо вручення судової повістки відповідачу судове засідання відкладене на 30.03.2021 року.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 , яка є також представником позивача ОСОБА_1 , позов підтримала та просила його задовольнити.

Третя особа ОСОБА_4 позов підтримав.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися. Направлене поштове повідомлення ОСОБА_3 повернуто судові з поміткою пошти «за закінченням терміну зберігання адресат відсутній».

Представник відповідача АТ «СГ «ТАС» звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму, а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

В статті 6 Закону зазначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, заподіяна при взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується особою, з вини якої шкода була заподіяна.

Згідно до ч. 1, 2 ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або визначення робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України спричинені особі збитки є втрати, яких вона зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які вона зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Судом встановлено, що 25.04.2020 року, о 16 год. 25 хв. в м.Одесі керуючи автомобілем «Nissan Cedric» д.н. НОМЕР_3 по вул. Мечникова буд.55 ОСОБА_3 , не дотрималась безпечної дистанції та скоїла зіткнення з автомобілем «Chevrolet Aveо» д.н. НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_4 , який зупинився попереду на жовтий заборонений сигнал світлофора, чим ОСОБА_3 порушила вимоги п.13.1 ПДР, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306. Внаслідок зіткнення, автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 26.05.2020 року ОСОБА_3 визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Таким чином, вина відповідача ОСОБА_3 в дорожньо-транспортній пригоді доказуванню не підлягає.

Автомобіль «Chevrolet Aveо» д.н. НОМЕР_4 належить на праві власності ОСОБА_1 .

Внаслідок ДТП автомобіль «Chevrolet Aveо» д.н. НОМЕР_4 зазнав механічні пошкодження, які зазначені в Замовленні-наряду №64 від 29.04.2020 року. Розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, складає 27 200 грн.

06.05.2020 року АТ «ТАС» сплатила ОСОБА_1 суму коштів в зарахування матеріальної шкоди у розмірі 19 195 грн.

Таким чином, на думку позивача підлягає стягнення з АТ «СК «ТАС» матеріальні збитки у розмірі 8 000,05 грн. Також позивачу не було сплачено франшизу у розмірі 2000 грн.

Також судом встановлено, що 23.03.2018 року на підставі довіреності ОСОБА_1 надала ОСОБА_2 права керувати, розпоряджатися вищевказаним автомобілем, в тому числи здавати в оренду. Строк дії довіреності 3 роки.

ФОП ОСОБА_2 уклала договір №16 від 12 червня 2019 року про оренду легкового автомобіля«Chevrolet Aveо» д.н. НОМЕР_4 з водієм ОСОБА_4 . Орендна плата становить 315 грн. в добу за кожен день терміну користування оренди автомобілем. Строк оренди не менш трьох місяців.

Згідно акту прийому-передачі автомобіля 25.04.2020 року ОСОБА_4 було передано вказаний автомобіль.

Позивач зазначає, що її дохід за час простою автомобіля з 22.04.2020 року по 27.05.2020 року (28 днів), у зв`язку з ДТП складає 8 820 грн (315 грн х 28 дн.).

Крім матеріальних збитків позивач вказує, що їй завдано моральної шкоди, яка виражається в душевних стражданнях, яких вона зазнала внаслідок пошкодження її майна і неможливістю належним чином користуватися Автомобілем, а саме:

- їй прийшлося немало нервувати через те, що відповідачка після ДТП не вжила жодних заходів до того, щоб у добровільному порядку відшкодувати ці збитки хоча б частково, у заподіянні їй матеріальних збитків і у втраті її автомобілем товарного вигляду;

- їй прийшлося суттєво нервувати через те, що вона змушена була нераціонально витрачати свій особистий час у зв`язку із ремонтом, оформленням різноманітних документів, пошуком юриста й одержанням різних консультацій;

- на тривалий період часу вона втратила- звичний і розміряний ритм життя. Вона не мала змоги використовувати автомобіль, який стояв пошкодженим. Коли вона упевнилась, що відповідачка добровільно не відшкодує завдані збитки, вона за власний рахунок була вимушена ремонтувати своє авто. Через зазначені обставини в її сім`ї почали виникати конфлікти. Хоча б цього не сталося, якщо б її автомобіль був у робочому стані.

Також зазначає, що моральні страждання не можуть бути повною мірою компенсовані їй в матеріальному виді, однак певна грошова сума, стягнена з відповідача, допоможе частково компенсувати заподіяну їй моральну шкоду, яку, з урахуванням характеру й обсягу заподіяних страждань вона оцінює в 15 000 гривень.

Відповідно до п. 2.1., ст. 2 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону».

Відповідно до абз. 2 п. 36.2 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна».

Як вбачається з матеріалів справи 04 травня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до АТ «СГ «ТАС» із заявою про страхове відшкодування та погодилася з розміром шкоди з розміром 19 195 грн.

Як вказує АТ «»СГ «ТАС», та не заперечується позивачем, АТ «СГ «ТАС» здійснило виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 у повному обсязі у розмірі 19195 грн , згідно заяви про страхове відшкодування поданої Позивачем від 04.05.2020 року.

Таким чином, АТ «СГ«ТАС» діяло в межах ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» а саме відповідно до абз. 2 п. 36.2 ст. 36 Закону, згідно якого ОСОБА_1 була подана до АТ «СГ «ТАС» (приватне) заяву про страхове відшкодування в якій погоджено суму страхового відшкодування у розмірі 19195 грн.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України: «При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду».

Постановою Верховного суду від 06.06.2018р. у справі № 357/3729/17 встановлено, що факт сплати страхового відшкодування у розмірі, погодженому між страховиком та потерпілим, свідчить про виконання страховиком свого зобов`язання з виплати страхового відшкодування та про відмову потерпілого від одержання відшкодування у більшому розмірі.

Згідно п. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правовової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно п. 36.2 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні експертизи пошкодженого майна.

Стосовно позовних вимог про стягнення упущеної вигоди в розмірі 8 820 грн, оскільки позивач не отримує дохід за час простою автомобіля з 22.04.2020 року по 27.05.2020, а отже не отримує гарантований прибуток суд зазначає наступне.

Згідно ч.2 ст. 22 ЦК України - збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно ч.3 - збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 травня 2016 у справі № 6-237цс16, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18).

Відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких утворює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності.

При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Зазначене узгоджується з висновком Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду під час розгляду справи № 923/700/17 вказав від 3 серпня 2018 року.

Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення (постанови Верховного Суду України від 14 червня 2017 року у справі № 923/2075/15, від 9 грудня 2014 року у справі № 5023/4983/12).

В обґрунтування вимоги щодо упущеної вигоди позивач посилалась на те, що ФОП ОСОБА_2 з ОСОБА_4 був укладений договір №16 від 12 червня 2019 року про оренду легкового автомобіля «Chevrolet Aveо» д.н. НОМЕР_4 з водієм ОСОБА_4 . Орендна плата становить 315 грн. в добу за кожен день терміну користування оренди автомобілем. Строк оренди не менш трьох місяців. Згідно акту прийому-передачі автомобіля 25.04.2020 року ОСОБА_4 було передано вказаний автомобіль.

Відповідно до ч. 2 ст. 799 ЦК України, договір найму (оренди) транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Судом встановлено, що позивачем надано до суду договір найму транспортного засобу у письмові формі, однак даний договорі не містить відмітки про його нотаріальне посвідчення, яке це вимагає ч. 2 ст. 799 ЦК України.

За таких підстав, суд вважає, що вимога позивача про стягнення упущеної вигоди з відповідача ОСОБА_3 , як таку, що заявлена без належної правової підстави.

Щодо стягнення з ОСОБА_3 франшизи у розмірі 2000 грн суд зазначає наступне.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Nissan Cedric» д.н. НОМЕР_3 була застрахована ПрАТ «Страхова група «ТАС» за полісом АО 6113099 від 26.07.2019 року, франшиза згідно поліса становить- 0,00 грн.

Відповідно до п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Оскільки полісом АО 6113099 від 26.07.2019 року передбачена нульова франшиза страхова організація повністю покриває збитки, а отже позовні вимоги щодо стягнення з відповідача франшизи у розмірі 2000 грн задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, то суд виходив з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст. 12 та 81 ЦПК України.

Позивач посилається на те, що зазнав душевних страждань через пошкодження її майна і неможливістю належним чином користуватися автомобілем, чим заподіяно йому моральну шкоду, розмір якої ним оцінено в 15 000грн.

Вважає, що саме ці кошти має відшкодувати ОСОБА_3 як компенсацію заподіяної позивачам моральної шкоди.

Разом з тим, вимоги щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 15 000 грн. не містять жодного обґрунтування саме такого розміру завданої моральної шкоди.

Крім того, вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими та не підлягають задоволенню судом, оскільки факт завдання позивачу моральної шкоди в результаті винних дій або бездіяльності відповідача не знайшов свого підтвердження в ході розгляду справи, та позивачем не надано будь-яких доказів в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України на обґрунтування, викладеного в позові.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди є безпідставними та задоволенню не підлягають.

У зв`язку з викладеним суд вважає вимоги позивача безпідставними, не доведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 76, 77, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ), АТ «СГ «ТАС» (, адреса: м.Київ, пр-т Перемоги, 65), третя особа: ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 ), про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, та упущеної вигоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається шляхом подання апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складений та підписаний суддею 02 квітня 2021 року.

Суддя В.В. Кузнецова