Провадження №22-ц/812/1587/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 серпня 2021 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Богуславською О.М.,

за участю: представника заявниці ОСОБА_1 , приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова А.Д.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу №1412/87/12 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_1 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва, постановлену під головуванням судді Кузьменка Вячеслава Володимировича о 10 годині 52 хвилині у приміщенні цього суду 26 травня 2021 року, повний текст якої складено того ж дня, за скаргою ОСОБА_2 на дії приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова Артема Дмитровича щодо оцінки майна,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2020 р. ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова Артема Дмитровича (далі приватний виконавець) щодо оцінки майна та скасування результатів оцінки майна.

Скарга мотивована тим, що у провадженні приватного виконавця знаходиться зведене виконавче провадження №61702940 з примусового виконання виконавчих листів №№ 2/1412/2555/12, 2/1412/2558/12, 2-952/2011, виданих Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості за кредитними договорами. 06 липня 2020 р. приватним виконавцем винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, за якою ТОВ «Незалежний центр оцінки, експертизи та аналітики «ПИ КАН» надано доручення на визначення ринкової вартості описаного та арештованого майна: нежитлового приміщення загальною площею 205,6 кв.м. торгівельного повільону, за адресою: АДРЕСА_1 . 13 липня 2020 р. приватним виконавцем отримано звіт №195/07-20 про незалежну оцінку майна.

23 липня 2020 року ОСОБА_2 отримала повідомлення про оцінку вказаного арештованого майна.

Заявниця незгодна з результатами оцінки майна, яка здійснена 09 липня 2020 року.

Так, ОСОБА_2 вказує, що для оцінки майна було взято порівняльний підхід, для порівняння було взято чотири об`єкти нерухомого майна із більшою площею та із більшою ціновою пропозицією, що не сприяло об`єктивній оцінці майна. Крім того, враховуючи нестабільну ситуацію на ринку нерухомості, значні коливання цін на нерухомість в Інгульському районі м. Миколаєва, а також коливання курсу валют, заявниця вважала, що оцінка станом на 2020 рік не може об`єктивно відтворювати вартість об`єкта нерухомості. Так, у 2017 р. ТОВ «Українська експертна група» проводила оцінку того ж самого майна і при тих самих показниках його було оцінено у 952800 грн., а проведеною судовою експертизою у справі № 487/49/18 встановлена його вартість 1336830 грн. До того ж, сам опис відбувався без огляду цього майна з середини, що є порушенням пункту 50 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав».

Посилаючись на викладене, ОСОБА_2 просила визнати дії приватного виконавця щодо проведення оцінки майна, а саме, арештованого майна: нежитлового приміщення торгівельного павільйону, що знаходиться за адресую: АДРЕСА_1 неправомірними, а також визнати недійсним та скасувати результати незалежної оцінки цього майна від 09 липня 2020 р., яка була зроблена TOB «Незалежний центр оцінки експертизи та аналітики «Пи Кан».

11 вересня 2020 року представником ОСОБА_2 адвокатом Юрченком А.С. були подані уточнення до скарги на дії приватного виконавця, а 11 листопада 2020 року нова редакція скарги, відповідно до яких заявниця доповнила свої вимоги та, посилаючись на те, що постанова приватного виконавця від 16 червня 2020 року про опис та арешт майна - нежитлового приміщення торгівельного павільйону, що знаходиться за адресую: АДРЕСА_1 є незаконною, оскільки приватний виконавець не оглядав це майно, а відповідно до висновку судового експерта Лесків С.А. № 125-024 судової оціночно-технічної експертизи у справі №487/49/18 ринкова вартість описаного нежитлового приміщення становить 1336830 грн., заявниця ж лише 23 липня 2020 року дізналася про проведення електронних торгів ДП «СЕТАМ» з продажу арештованого майна, просила також поновити строк на подачу скарги, визнати неправомірною та скасувати постанову приватного виконавця від 16 червня 2020 року про опис та арешт майна боржника ОСОБА_2 , визнати неправомірними дії приватного виконавця, що полягають у поданні заяви на реалізацію арештованого майна до ДП «СЕТАМ» - нежитлового приміщення торгівельного павільйону, що знаходиться за адресую: АДРЕСА_1 , а також визначити ринкову вартість вказаного арештованого майна.

У відзивах на скаргу боржника ОСОБА_2 та на уточнену скаргу приватний виконавець просив у її задоволенні відмовити.

Відзиви мотивовані тим, що заявниця не заявляла клопотань про рецензування оспорюваного нею звіту про оцінку нерухомого майна, а приватним виконавцем не допущено порушень вимог Закону України «Про виконавче провадження» при оцінці арештованого майна. Щодо оскарження постанови про опис та арешт майна, приватний виконавець зазначив, що її копія отримана боржником 22 червня 2020 року, тому скарга на цю постанову подана 03 серпня 2020 року з пропуском визначеного ст. 449 ЦПК України строку. Вказану постанову складено у присутності представника стягувача та понятих, а опис проведено на підставі відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та технічної документації без примусового входження до приміщення із зазначенням усіх ідентифікуючих даних описаного майна. Твердження ОСОБА_2 про те, що неналежний опис майна призвів до його неправильної оцінки безпідставний, оскільки така оцінка була здійснена на підставі ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження».

У відзиві на скаргу представник стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просив відмовити у задоволенні скарги та вказує, що заявниця не заявляла клопотань про рецензування оспорюваного нею звіту про оцінку нерухомого майна, тоді як у разі незгоди з цим звітом вона мала право на таке клопотання, а також не надала доказів незаконності дій приватного виконавця. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 травня 2021 року у задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що системний аналіз норм Закону України № 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» (далі - Закон України № 2658-ІІІ) свідчить про те, що звіт про оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором.

Аналогічну правову позицію викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 березня 2018 року у справі № 914/881/17 (провадження № 12-18гс18).

Тобто, звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки та його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності.

Аналіз статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що учасники виконавчого провадження, яким є, у тому числі і скаржник, мають право на оскарження оцінки майна, а не процесуальної дії державного виконавця, оскільки відповідно до цієї статті державний виконавець лише залучає оцінювача, який здійснює свою діяльність відповідно до Закону України № 2658-ІІІ.

Суд вказав, що вимоги про визнання незаконною та скасування постанови приватного виконавця Баришнікова А.Д. від 06 липня 2020 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_2 не заявляла.

Згідно частини 3 статті 451 Цивільного процесуального кодексу України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За встановлених у справі обставин суд дійшов висновку, що дії приватного виконавця в ході проведення виконавчого провадження відповідали вимогам чинного законодавства, а тому у задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що ухвала суду постановлена з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, а тому просить її скасувати та ухвалити нову, якою задовольнити скаргу в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції взяв до уваги лише зміст та вимоги, викладені ОСОБА_2 у первісній скарзі, та не розглянув вимоги з урахуванням нової редакції скарги, в якій вимоги були змінені (уточнені). У постанові від 16 червня 2020 року приватний виконавець провів опис нерухомого майна заявниці без його огляду. Також суду було надано висновок № 125-024 судової оціночно-технічної експертизи у справі №487/49/18, згідно із яким ринкова вартість описаного нежитлового приміщення становить 1336830 грн. Також суд залишив поза увагою той факт, що суб`єкт оціночної діяльності об`єкт оцінки не оглядав, а зробив висновок лише на підставі наданих приватним виконавцем документів, тоді як підготовці та проведенню оцінки майна обов`язково передує ознайомлення з цим майном.

У відзиві на апеляційну скаргу приватний виконавець просить залишити рішення суд першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що заявниця не заявляла клопотань про рецензування оспорюваного нею звіту про оцінку нерухомого майна, та не надала доказів протиправності дій при проведенні оцінки арештованого майна.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника заявниці, приватного виконавця, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Вимоги до судового рішення викладені у статтях 263, 264 ЦПК України.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвала суду першої інстанції таким вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме наданих приватним виконавцем Баришніковим А.Д. матеріалів виконавчого провадження (том 2, а.с. 135-267), на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова А.Д. перебуває зведене виконавче провадження № 61702940 щодо виконання виданих Заводським районним судом м. Миколаєва виконавчих листів: №2/1412/2558/2012 від 30 січня 2013 про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором №SME400/117/2008 від 22 серпня 2008 року в розмірі 2 627 968 грн. та судового збору; №2/1412/2555/2012 від 30 січня 2013 року про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованості за Кредитним договором №SME400/106/2007 від 08 листопада 2007 року в розмірі 1 676 679 грн. та судового збору; №2-952/2011 від 13 квітня 2012 про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованості за Кредитним договором №SME400/007/2006 в розмірі 1 195 442,18 грн., заборгованість по процентам в сумі 312 972,52 грн., пені у сумі 50 000 грн., а всього 1 558 414,70 грн.

02 квітня 2020 року з метою забезпечення виконання рішення суду приватним виконавцем винесена постанова про арешт рухомого та нерухомого майна боржника ОСОБА_2 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 02 квітня 2020 року за боржником зареєстровано нежитлове приміщення торгівельного павільйону за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 205,6 кв.м.

16 квітня 2020 приватним виконавцем проведено опис та арешт нежитлове приміщення загальною площею 205.6 кв.м торгівельного павільйону за адресою: АДРЕСА_1 , про що винесена відповідна постанова, копія якої 17 квітня 2020 року направлена боржникові.

Постановою приватного виконавця від 06 липня 2020 року для надання письмового звіту про оцінку нежитлових приміщень торгівельного павільйону по АДРЕСА_1 у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 2/1412/2558/12 від 30 січня 2013 року призначено суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні ТОВ «Незалежний центр оцінки, експертизи та аналітики «ПИ КАН».

Згідно звіту № 195/07-20 про незалежну оцінку описаних та заарештованих нежитлових приміщень торгівельного павільйону по АДРЕСА_1 станом на 09 липня 2020 року оціночна (ринкова) вартість цього майна складає 477030 грн.

13 липня 2020 року за № 3387 приватний виконавець на адресу боржника та стягувача надіслав повідомлення про визначену суб`єктом оціночної діяльності оцінку вказаного нерухомого майна. 23 липня 2020 року це повідомлення отримано ОСОБА_2

13 липня 2020 року приватний виконавець подав заявку щодо передачі на реалізацію описаного нерухомого майна вартістю 477030 грн.

Згідно із протоколом проведення електронних торгів Державного підприємства «СЕТАМ» від 13 серпня 2020 року № 496711 нежитлові приміщення торгівельного павільйону у АДРЕСА_1 були продані за ціною 477030 грн.

Не погодившись з такими висновками оцінювача, боржник у виконавчому провадженні ОСОБА_2 звернулася зі скаргою на дії приватного виконавця та обґрунтовуючи неправомірність оцінки нерухомого майна, посилалася на її проведення без зовнішнього та внутрішнього огляду нерухомого майна.

Суд першої інстанції не погодився з доводами скарги щодо неправомірності оцінки арештованого майна, пославшись на відсутність доказів неправомірності дій приватного виконавця під час процедури оцінки майна.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина 1 статті 18 Закону №1404-VIII).

Згідно з пунктом 9 частини 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, таких засад, як забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до частин 1-2 статті 57 Закону №1404-VIII визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна.

Частиною 5 статті 57 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.

Із урахуванням наведеного Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 821/197/18 (провадження № 11-1200апп18) зазначила, що визначення вартості майна боржника є процесуальною дією державного виконавця (незалежно від того, яка конкретно особа - сам державний виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності, здійснювала відповідні дії) щодо примусового виконання на підставі виконавчих документів. Отже, оскаржити оцінку майна можливо в порядку оскарження рішень та дій виконавців.

Згідно з приписами статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними у статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Частиною 3 статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що акт оцінки майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання, звіт про оцінку такого майна додається до акта оцінки майна.

Згідно зі статтею 20 Закону №1404-VIII для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, державний виконавець із власної ініціативи або за заявою сторін призначає своєю постановою експерта або спеціаліста (у разі необхідності - кількох експертів або спеціалістів), а для оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.

Національний стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440, і Національний стандарт № 2 «Оцінка нерухомого майна», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року № 1442, є обов`язковими для застосування під час проведення оцінки майна.

Частиною 6 статті 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» унормовано, що положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Таким чином, оцінка нерухомого майна має здійснюватися відповідно до Національного стандарту № 2 «Оцінка нерухомого майна» з урахуванням вимог Національного стандарту № 1, яким визначено загальні засади.

Згідно з приписами пункту 50 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється, зокрема, ознайомлення з об`єктом оцінки.

Відповідно до пункту 51 Національного стандарту № 1 незалежна оцінка майна включає, зокрема, етап ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки, а також ідентифікацію об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів.

У статті 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення оцінки.

Аналіз указаних норм свідчить, що незважаючи на вибір експертом методичного підходу оцінки майна (дохідний, порівняльний) підготовці та проведенню незалежної експертизи майна передує, в будь-якому випадку, ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього.

Аналогічний висновок викладений, зокрема, в постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 766/7365/17 (провадження № 61-36614св18), від 10 травня 2018 року у справі № 759/8923/16-ц (провадження 61-17270св18), 20 листопада 2020 року у справі № 439/1223/18 (провадження 61-4494св19).

Згідно звіту № 195/07-20 про незалежну оцінку описаних та заарештованих нежитлових приміщень торгівельного павільйону по АДРЕСА_1 станом на 09 липня 2020 року, яка проведена оцінювачем ОСОБА_4 , оцінювання суб`єктом оцінювання було здійснено, в тому числі за результатами обстеження об`єкта оцінювання як зовні, так і в середині, опис цих результатів обстеження відображений у зведеній таблиці «Короткі відомості про об`єкт оцінки». Оцінщиком об`єкта оцінювання також долучені до звіту фотографії об`єкту нерухомості (том 2, а.с. 209-211, 224-227).

Наведені докази підтверджують, що оцінювач провів оцінку описаного приватним виконавцем майна після його огляду як зовні, так і в середині.

Щодо доводів скарги про те, що вартість об`єкту оцінки є іншою та посилання як на доказ цього на висновок судового експерта Лесків С.А. № 125-024 судової оціночно-технічної експертизи у справі №487/49/18, за яким ринкова вартість описаного нежитлового приміщення торгівельного павільйону по АДРЕСА_1 становить 1336830 грн. (том 2, а.с. 89-106).

Вказаний висновок було виготовлено за ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва у цивільній справі № 487/49/18. Вартість вказаного об`єкту нерухомого майна було визначена експертом станом на 26 березня 2018 року, тобто більше ніж за два роки до складання оспорюваного ОСОБА_2 звіту про оцінку майна, а тому колегія суддів вважає, що висновок експерта не може підтверджувати ринкову вартість об`єкту нерухомості з огляду на тривалий час, який сплив, зміни, які відбуваються на ринку нерухомості, а також з урахуванням того, що оскаржуваний звіт про оцінку майна, як вбачається з матеріалів справи, був складений оцінювачем з урахуванням реального стану об`єкту оцінювання на час здійснення оцінки. Належних та допустимих доказів на спростування визначеної приватним виконавцем за результатами оцінки вартості описаного та арештованого майна, які були актуальними на час вирішення спору судом, заявниця не надавала. За такого заявником ОСОБА_2 всупереч положенням частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України щодо розподілу обов`язку доказування належними та допустимими доказами не доведено порушення оцінювачем визначеного законодавством порядку оцінювання та проведення оцінювання у виконавчому провадженні, зокрема щодо дотримання наведених вище вимог нормативних актів про обов`язковість огляду об`єкту оцінювання.

Тому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про наявність підстав для задоволення вимог скарги в частині оскарження результатів звіту про оцінку майна через їх недоведеність та погоджується з висновком суду про відмову у їх задоволенні.

Між тим, апеляційний суд приймає аргументи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, фактично не розглянув уточнені вимоги скарги на дії приватного виконавця.

Так, 11 вересня 2020 року заявниця збільшила раніше заявлені вимоги та додатково просила визнати незаконною та скасувати постанову приватного виконавця від 16 червня 2020 року про опис та арешт майна - нежитлового приміщення торгівельного павільйону, що знаходиться за адресую: АДРЕСА_1 , визнати неправомірними дії приватного виконавця, що полягають у поданні заяви на реалізацію арештованого майна до ДП «СЕТАМ» - нежитлового приміщення торгівельного павільйону, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також визначити ринкову вартість вказаного арештованого майна.

Суд першої інстанції, всупереч вимогам статей 264, 265 ЦПК України вказані вимоги не розглянув.

Усуваючи таке порушення вимог процесуального закону, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини 1 статті 449 ЦПК України визначений десятиденний строк для звернення зі скаргою на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу строк, який обраховується з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Статтею 126 ЦПК України передбачені наслідки пропущення процесуальних строків: право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, з уточненою скаргою ОСОБА_2 звернулася до суду 11 вересня 2020 року, тоді як оскаржувану постанову приватного виконавця від 16 червня 2020 року вона отримала поштою 22 червня 2020 року (том 2, а.с. 196-199), а про проведення електронних торгів, як зазначено у її скарзі, дізналася 23 липня 2020 року.

Вказане свідчить про те, що з додатковими вимогами ОСОБА_2 звернулася поза межами визначеного законом строку.

Відповідно до частини 1 статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Оскільки заявницею у скарзі не наведено поважних причин пропуску строку на подання додаткових вимог скарги (тобто таких, що свідчать про наявність об`єктивних обставин, які унеможливлювали звернення до суду), колегія суддів не вбачає підстав для поновлення цього строку, а тому ці вимоги підлягають залишенню без розгляду.

Щодо вимог скарги про визначення ринкової вартості вказаного арештованого майна, то вони не підлягають задоволенню, тому що процедура, порядок визначення вартості майна боржника та суб`єкти цього процесу визначені у статті 57 Закону №1404-VIII. Суд не є безпосередньо суб`єктом визначення вартості майна боржника, а його повноваження у виконавчому провадженні обмежуються тими, що визначені у Розділах VI, VII ЦПК України.

Оскільки ухвала суду постановлена з порушенням вимог процесуального закону, її необхідно змінити відповідно до вимог пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, доповнивши резолютивну частину новим абзацем з висновками щодо вирішення вимог скарги з урахуванням доповнень.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що часткове задоволення апеляційної скарги не призвело до задоволення вимог скарги, відсутні передбачені законом підстави для зміни розподілу судових витрат, які покладаються на заявницю.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_1 задовольнити частково.

Змінити ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 травня 2021 року.

Доповнити резолютивну частину ухвали суду наступним абзацем.

У визначенні ринкової вартості арештованого майна - нежитлового приміщення торгівельного павільйону, що знаходиться за адресую: АДРЕСА_1 , відмовити.

Відмовити ОСОБА_2 у поновленні строку на подачу скарги.

Залишити без розгляду вимоги скарги ОСОБА_2 про визнання неправомірною та скасування постанови приватного виконавця від 16 червня 2020 року про опис та арешт майна боржника ОСОБА_2 , визнання неправомірними дій приватного виконавця, що полягають у поданні заяви на реалізацію арештованого майна до Державного підприємства «СЕТАМ» - нежитлового приміщення торгівельного павільйону, що знаходиться за адресую: АДРЕСА_1 .

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

____________________________________________

Повний текст постанови складений 11 серпня 2021 року