Справа № 467/526/21
Провадження № 2/467/237/21
У Х В А Л А

Іменем України

10.08.2021 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Кологривої Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Романенко Т.І.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в смт. Арбузинка цивільну справу за позовною заявою, поданою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про зняття арешту з майна, третя особа без самостійних вимог на предмет спору Арбузинський районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса)

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про зняття арешту з майна, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_2 є власником нерухомого майна, яке складається з: Ѕ частини житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , квартири АДРЕСА_2 . З метою здійснення розпорядження своєю власністю позивач дізнався, що на належне йому на праві приватної власності вищевказане майно накладено арешт на підставі виконавчого листа, виданого Арбузинським районним судом Миколаївської області згідно вироку Арбузинського районного суду Миколаївської області по справі № 1-8, винесеного 08 жовтня 2008 року. Постановою від 24 червня 2009 року відділом державної виконавчої служби Арбузинського районного управління юстиції було відкрито виконавче провадження № 13463577 про стягнення боргу за виконавчим листом № 1-8 від 08 жовтня 2008 року, в рамках якого на все майно позивача було накладено арешт. Посилаючись на те, що вирок суду в частині відшкодування цивільного позову позивачем виконано в повному об`ємі, виконавче провадження закінчено у зв`язку з фактичним виконанням, однак арешт, накладений на належне позивачу майно скасовано держаним виконавцем не було, представник позивача прохав зняти арешт з всього нерухомого майна, яке належить ОСОБА_2 , накладеного на підставі виконавчого листа, виданого Арбузинським районним судом Миколаївської області згідно вироку Арбузинського районного суду Миколаївської області по справі № 1-8, винесеного 08 жовтня 2008 року.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилися, відзив на позовну заяву не подали.

Представник Арбузинського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) у судове засіданні не з`явився, подав письмову заяву, в якій прохав розгляд справи проводити у його відсутність.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Позивач ОСОБА_2 є власником нерухомого майна, яке складається з: Ѕ частини житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , належного позивачу на підставі договору дарування від 22 вересня 2004 року, посвідченого Арбузинською державною нотаріальною конторою, квартири АДРЕСА_2 , належного позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 23 липня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області Лобовою О.М.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_2 з номером запису про обтяження 8431533 та суб`єктом обтяження відділом державної виконавчої служби Арбузинського районного управління юстиції вказано предмет обтяження - все нерухоме майно, дата державної реєстрації 05.02.2009 року, вид обтяження арешт нерухомого майна, підстава для державної реєстрації виконавчий лист № 1-8, виданий 08 жовтня 2008 року Арбузинським районним судом Миколаївської області.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Арбузинського районного управління юстиції Короткого С.С. від 24 червня 2009 року відкрито виконавче провадження № 13463577 про виконанню виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_2 витрат на проведення експертиз у сумі 1155 грн. 06 к.

Вироком від 08 жовтня 2008 року Арбузинського районного суду Миколаївської області ОСОБА_2 засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України до 6 місяців арешту з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, звільнено засудженого від відбування покарання на підставі ст. 49 КК України. Також вказаним вироком суду за результатами розгляду цивільних позовів, заявлених потерпілими стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 1095 грн. витрат на лікування, 200 грн. витрат на юридичну допомогу, 3000 грн. моральної шкоди, а всього 4295 грн., на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду, заподіяної ушкодженням автомобіля у розмірі 21321 грн. 18 коп., витрати на проведення експертизи у розмірі 174 грн. 36 к., 3000 грн. моральної шкоди, 748 грн. витрат на стоянку автомобіля, 200 грн. витрат на юридичну допомогу, а всього 25443 грн. 54 к.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

У відповідності до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з частинами третьою-п`ятою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Разом з тим, зі змісту пред`явленого позову не вбачається спору між сторонами про право власності (володіння, користування розпорядження) на майно, на яке накладено арешт, і таке право позивача ніким не оспорюється, не містить позов і матеріально-правових вимог до відповідача, а тому позовна заява не підлягає розгляду в порядку позовного провадження, оскільки передбачається інша форма звернення та порядок вирішення.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 у виконавчому провадженні є боржником передОСОБА_3 , ОСОБА_4 і є стороною виконавчого провадження.

У пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз`яснено, що вимоги сторони виконавчого провадження про зняття арешту з майна розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця про оцінку майна в процесуальному порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, оскільки є процесуальною дією державного виконавця незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець, залучений ним суб`єкт оціночної діяльності чи особа, яка рецензувала звіт про оцінку майна) здійснювала відповідні дії, так як виконавчо-процесуальні відносини виникли між сторонами виконавчого провадження та державним виконавцем і між державним виконавцем та суб`єктом оціночної діяльності.

Вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Вимоги позивача не можуть розглядатися у позовному провадженні, оскільки у такому випадку позивач ОСОБА_2 одночасно має бути й відповідачем, так як його майно арештовано державним виконавцем і він є боржником за виконавчим провадженням, що є неможливим відповідно до вимог статей 42, 48, 175, 447 ЦПК України.

Вказана правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року по справі № 204/2494/20, 04 листопада 2020 року по справі № 520/7100/19.

Крім того, матеріалами справи підтверджено, що позивач фактично не погоджується з діями державних виконавців під час виконання вироку, ухваленого в порядку передбаченому КПК України, в частині вирішення цивільного позову.

Положеннями статті 539 КПК України визначено порядок вирішення судом питань, які виникають під час виконання вироку. Проте зазначеною нормою не встановлено порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби при виконанні вироку суду. Відсутнє і посилання на можливість такого оскарження за правилами ЦПК України.

Разом з тим частиною першою статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Ця норма узгоджується з правилами адміністративної юрисдикції, передбаченими пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України згідно з якою юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Оскільки у даному випадку стороною виконавчого провадження (боржником) фактично оскаржуються дії державного виконавця щодо виконання вироку суду в частині вирішення цивільного позову і законами України не встановлено іншого порядку оскарження цих дій та бездіяльності, суд доходить висновку, що справа підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Аналогічний висновок про застосування норм права викладено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 27 березня 2019 року у цивільній справі № 586/77/17 (провадження № 14-556цс18), а також у постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №758/4663/18 (провадження № 61-42524св18).

За змістом частини 2 статті 200 ЦПК України за результатами розгляду підготовчого засідання суд може постановити ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За такого, суд приходить до висновку про те, що провадження по справі підлягає закриттю, оскільки вимоги позивача не підлягають розгляду в порядку позовного провадження.

Керуючись ст. ст. 259, 260 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Провадження по справі за позовною заявою, поданою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про зняття арешту з майна, третя особа без самостійних вимог на предмет спору Арбузинський районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) закрити.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Суддя Т.М.Кологрива