Справа № 428/4331/20
Провадження №2/428/664/2021
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

06 квітня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Шубочкіної Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Підгорної Я.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні ОСОБА_1 до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Сєвєродонецького міського суду Луганської області знаходиться цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що від початку збройної агресії з 2014 року Російської Федерації проти України, він, як громадянин України та учасник бойових дій, постійно перебуває у пригніченому стані, у нього знизився життєвий тонус і погіршилося загальне самопочуття, що негативно позначилось на його стосунках з оточуючими та призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, чим особисто йому завдано моральної шкоди, яка на його думку підлягає з Російської Федерації. Просить суд стягнути з держави Російської Федерації на користь позивача ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 300 000 гривень.

Ухвалою суду від 01.06.2020 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 24.07.2020 провадження у справі було зупинено у зв`язку з направленням судового доручення, та надісланням Посольству Російської Федерації в Україні листа з приводу з`ясування наявності або відсутності згоди Російської Федерації на розгляд даного спору в судах України.

Ухвалою суду від 18.03.2021 поновлено провадження у справі.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Розглянувши матеріали справи суд дійшов висновку щодо закриття провадження у справі, з наступних підстав.

Суд зазначає, що неодноразово надсилав Посольству Російської Федерації в Україні (як безпосередньо до Посольства, так і через Міністерство закордонних справ України) листи, в тому числі в перекладі на російську мову, з приводу з`ясування наявності або відсутності згоди Російської Федерації на розгляд даного спору в судах України.

Проте, жодної відповіді від компетентних органів або уповноважених посадових осіб Російської Федерації до суду не надійшло.

Разом з тим, згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, встановлює Закон України «Про міжнародне приватне право», який застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом.

Стаття 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлює судовий імунітет, відповідно до якого пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України.

Як передбачено частиною четвертою статті 79 Закону України «Про міжнародне приватне право», у тих випадках, коли в порушення норм міжнародного права України, її майну або представникам в іноземній державі не забезпечується такий же судовий імунітет, який згідно з частинами першою та другою цієї статті забезпечується іноземним державам, їх майну та представникам в Україні, Кабінетом Міністрів України може бути вжито до цієї держави, її майна відповідних заходів, дозволених міжнародним правом, якщо тільки заходів дипломатичного характеру не достатньо для врегулювання наслідків зазначеного порушення норм міжнародного права.

В постановах Верховного Суду від 13 травня 2020 року у цивільній справі № 711/17/19 та від 03 червня 2020 року у цивільній справі № 357/13182/18 вказано, що перед вирішенням питання про відкриття провадження у справі слід надіслати відповідачу позовну заяву із додатками і з`ясувати, чи наявна згода іноземної держави, висловлена через уповноважених осіб або компетентні органи, на розгляд даного спору в судах України.

З`ясування цього питання має істотне значення, оскільки від нього залежить, чи має суд право здійснювати подальші процесуальні дії. За відсутності такої згоди іноземна держава не може одержати правового статусу відповідача в цивільному процесі України.

Суд зазначає, що Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює судовий імунітет щодо іноземної держави за відсутності згоди компетентних органів цієї держави на залучення її до участі у справі у національному суді іншої держави, зокрема в якості відповідача.

Найважливішою ознакою для держави є суверенітет, оскільки саме суверенітет становить основну відправну засаду для її правосуб`єктності. Суверенітет держави має вияв у двох сферах внутрішній та зовнішній. У зовнішній сфері суверенітет означає незалежність, самостійність і непідпорядкованість держави іншим державам.

У міжнародному приватному праві під імунітетом розуміють непідлеглість однієї держави законодавству та юрисдикції іншої. Імунітет ґрунтується на суверенітеті держав, їх рівності та означає, що жодна з них не може здійснювати свою владу над іншою державою, її органами, майном. Це принцип вилучення держави та її органів з-під юрисдикції іншої держави. Судовий імунітет полягає в непідсудності держави без її згоди судам іншої держави.

Таким чином, бути відповідачем в судах іншої держави кожна суверенна держава може тільки з її явно вираженої або мовчазної згоди, висловленої через уповноважених на це осіб.

В даному випадку Російська Федерація у відповідь на запити суду не висловила своєї згоди через уповноважених осіб або компетентні органи на розгляд даного спору в судах України.

Посилання у позовній заяві на те, що Російська Федерація не може користуватися судовим імунітетом в судах України, є неспроможними, адже вказаний імунітет визначений для неї нормами ч. 1 ст. 2 ЦПК України, ч. 1 ст. 79 Закону України «Про міжнародне приватне право», тобто нормами національного законодавства України, до яких законодавчим органом України не вносилися жодні зміни чи доповнення в частині застосування або незастосування до Російської Федерації.

За таких обставин суд вважає, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства в судах України, у зв`язку із чим належить закрити провадження у цій справі.

При цьому суд вважає за необхідне роз`яснити, що застосування судового імунітету не означає відмови у доступі до правосуддя. Держава може бути учасником справи у своїх національних судах. В судах іншої держави держава може бути учасником справи тільки з її явно вираженої згоди.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд не знаходить в цій справі судових витрат, які підлягають розподілу.

Керуючись ст.ст. 255, 256, 258, 260, 261, 353-354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Роз`яснити позивачу, що іноземна держава може бути відповідачем у своєму національному суді. В національному суді іншої держави іноземна держава може бути відповідачем лише з її явно вираженої згоди.

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року) ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Суддя Т. В. Шубочкіна