П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2021 року м. Київ

Справа № 22-11691 Головуючий у 1-й інстанції: Зотько Т. А.

Унікальний № 754/17277/20 Доповідач- Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Іванової І. В.

Невідомої Т. О.

за участю секретаря Осінчук Н. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 17 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про знесення самочинного будівництва та приведення земельної ділянки до попереднього стану,-

у с т а н о в и в:

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 25 березня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про знесення самочинного будівництва та приведення земельної ділянки до попереднього стану залишено без розгляду за п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України (а. с. 169-170).

У червні 2021 року ОСОБА_2 подав заяву про винесення додаткового судового рішення, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь витрати, понесені на професійну правничу допомогу у розмірі 6 100 грн відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України (а. с.171-172).

В обґрунтування заяви зазначено, що у своєму відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зазначав, що попередня (орієнтовна) сума витрат на професійну (правничу) допомогу складає 10 000 грн та у відповідності до ч. 5 ст. 142 ЦПК України він має право на компенсацію здійснених ним витрат пов`язаних із розглядом справи.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 17 червня 2021 року заяву ОСОБА_2 задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на правову допомогу в загальному розмірі 6 100 грн.

Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість та незаконність ухвали суду першої інстанції, просить оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про компенсацію витрат на правничу допомогу (а. с. 221-225). На обґрунтування позивач вказала суду, що в рамках даної справи нею не було здійснено жодних необґрунтованих дій, а заява про залишення позову без розгляду була подана у зв`язку із досягненням між сторонами домовленостей щодо визначення порядку володіння та користування житловим будинком та земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 202-204).

У своєму відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 , адвокат Гостєва К. М., вказує, що оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням норм процесуального права та є обґрунтованою.

В суд апеляційної інстанції ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не з`явились, про місце та час апеляційного розгляду повідомлені належним чином, про що свідчать зворотне повідомлення про отримання 28 липня 2021 року судового повідомлення про розгляд справи (а. с. 238).

Суд ухвалив розглядати справу у відсутність ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , оскільки відповідно до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., пояснення представника ОСОБА_1 , адвоката Блажієвської Ю. О., яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала скасуванню з таких підстав.

При вирішенні питання щодо стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 100 грн. районний суд виходив з такого.

У провадженні Деснянського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про знесення самочинного будівництва та приведення земельної ділянки до попереднього стану.

26 травня 2021 року на адресу суду від представника позивачки адвоката Блажієвської Л. В. надійшла заява про залишення позовної заяви без розгляду.

Ухвалою суду від 27 травня 2021 року позовну заяву було залишено без розгляду.

Витрати ОСОБА_2 на правову допомогу в загальному розмірі 6 100 грн підтверджуються копією договору про надання правничої (правової) допомоги від 08 лютого 2021 року, копією розрахунку вартості наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 08 лютого 2021 року, актом про надання послуг від 28 травня 2021 року квитанціями, тощо.

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Як убачається з роз`яснень п. 38 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», що у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. При цьому саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Меншаков проти України» № 377/02 п. 52 рішення від 08 квітня 2010 року, суд повторює, що п. 1 ст. 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Отже він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом

Тому, кваліфікуючи подання позову як зловживання процесуальним правом та встановлюючи негативні наслідки за такі дії у вигляді залишення позову без розгляду, тим самим сторону позбавляють гарантованого законом права на справедливий судовий розгляд, складовою якого є право доступу до суду.

Матеріали справи свідчать, що у грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про знесення самочинного будівництва та приведення земельної ділянки до попереднього стану, в якому просила зобов`язати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 спільно або окремо знести за власний рахунок самочинне будівництво, а саме: прибудову з боку фасаду будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , по АДРЕСА_2 та сусіднього будинковолодіння, яка позначена в технічному паспорті на цей будинок виготовлений станом на 04 серпня 2006 року під літерою - а3, що включає приміщення № 2-1 площею 2,7 кв.м., приміщення № 2-2 площею 1,6 кв.м. та приміщення № 2-3 площею 12,8 кв.м., а також прибудову, що позначена в технічному паспорті, як незавершене будівництво, і привести земельну ділянку у попередній стан.

В обґрунтування позову вказувала, що ОСОБА_1 є власником 1/2 частини житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом серії ВЕС № 651154 від 17 листопада 2006 року.

Із переходом права власності на вказану частину житлового будинку у її користування перейшла також 1/2 частина земельної ділянки за вказаною адресою, для обслуговування будинку, що підтверджується додатком до рішення Київської міської ради № 436/1492 від 23 квітня 2009 року, яке було надіслано на запит мого адвоката - Блажієвської Л. В. листом від Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради № 0570202/3- 17680 від 25 вересня 2020 року.

Інша частина земельної ділянки згідно цього рішення була передана у користування ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На даний час співвласниками іншої частини будинку, а відповідно і користувачами відповідної частини земельної ділянки є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які в порядку спадкування прийняли вказану нерухомість у спадщину від свого батька - ОСОБА_6 .

На вказаній земельній ділянці знаходиться самочинне будівництво, а саме: прибудова з боку фасаду будинку по АДРЕСА_2 та сусіднього будинковолодіння, що позначена в Технічному паспорті на будинок який виготовлений станом на 04 серпня 2006 року під літерою - а3, яка включає приміщення № 2-1 площею 2,7 кв.м., приміщення № 2-2 площею 1,6 кв.м., приміщення № 2-3 площею 12,8 кв.м., а також прибудова, що позначена в технічному паспорті, як незавершене будівництво.

Вказані прибудови були побудовані за життя ОСОБА_6 без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, без належно затвердженого проекту, з істотними порушеннями будівельних норм і правил, а також без погодження зі ОСОБА_1 , іншим співвласником будинку.

На даний час вказані прибудови знаходяться виключно у користуванні спадкоємців ОСОБА_6 , тобто відповідачів по даній справі, що обмежує її у праві вільного користування всією земельною ділянкою в тому числі і під забудовою, а також у реалізації її права на виділення належної їй частини нерухомості в натурі, а відповідно і приватизації своєї частини земельної ділянки, вже як окремого будинку.

Вказані обставини свідчать, що між сторонами дійсно виник спір стосовно користування земельною ділянкою та ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом реалізувала своє суб`єктивне право, гарантоване статтями 55, 124 Конституції України, що є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Також матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 подала заяву про залишення позову без розгляду після досягнення між сторонами певних домовленостей щодо визначення порядку володіння та користування житловим будинком та земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 202-204).

Жодних аргументів, які саме дії позивача є необґрунтованими, ОСОБА_2 не наведено та районним судом таких дій не встановлено.

За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції необґрунтовано задовольнив заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 17 червня 2021 року скасувати та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 11 серпня 2021 року.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді І. В. Іванова

Т. О. Невідома