справа № 208/1237/20
№ провадження 2/208/435/21
РІШЕННЯ

Іменем України

06 серпня 2021 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі:

головуючого, судді Івченко Т.П.,

секретар судового засідання Коновалова В.І.,

за участі:

представника позивач ОСОБА_1 , - адвоката Позднякова Вячеслава Геннадійовича,

відповідачки ОСОБА_2 ,

представника відповідачки ОСОБА_2 , - ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про зменшення розміру аліментів», -

встановив:

1.Позиція позивача.

24.02.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 яким заявив вимоги про зменшення розміру аліментів на утримання дитини, які стягуються на підставі Постанови Дніпровського апеляційного суду у справі № 208/1194/18 провадження № 22-ц/803/5431/19 у розмірі 4900 (чотири тисячі дев`ятсот) гривень 00 копійок, щомісячно з нього на користь позивача, на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування своєї позиції позивач послався на припинення шлюбних стосунків з відповідачкою, утворення ним нової сім`ї, де народжена дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що вплинуло на його соціальний та матеріальних стан.

10.07.2020 року стороною позивача подано заяву про збільшення позовних вимог, заявив вимоги у наступній редакції, а саме:

- змінити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі з 4900 гривень, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, згідно Постанови Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області від 31.10.2019 року, зменшив їх розмір до 1020 гривень щомісячно з дня набрання даним рішенням суду, законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування заявленої позиції зазначив, що позивач не має можливості сплачувати аліменти на користь Відповідача у розмірі 4 900.00 грн. на місяць, оскільки на час звернення з даним позовом майновий стан позивача також змінився, позивач офіційно не працевлаштований, має низький та мінливий дохід, а отриманих грошових коштів ледь вистачає на купівлю їжі, засобів особистої гігієни, ліків для новонароджених та сплату комунальних послуг, орендної плати за житло, оскільки власного житла позивач в Російській Федерації не має, а у житлі, яке позивач має в Україні по АДРЕСА_1 , - зареєстрована спільна донька сторін - ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_2 . Крім того, стан здоров`я та матеріальне становище спільної доньки сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є задовільним, дитина забезпечена усім необхідним, мешкає у належних умовах, харчується добре, належним чином одягнена, відвідує дитячий навчальний заклад (дитячий садок), будь-які нарікання на неналежний стан здоров`я чи зовнішній вигляд спільної доньки сторін з боку представників виховних чи медичних закладів відсутні, тобто спільна дитина сторін має звичайне нормальне належне життя та умови.

Що як відомо позивачу, його колишня дружина - ОСОБА_2 на даний час має іншого чоловіка, з яким має спільний дохід та достатній рівень матеріальної забезпеченості. Отже, з урахуванням вищевикладеного, сума стягуваних аліментів у розмірі 4 900.00 грн. щомісячно на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , для позивача є завеликою.

Крім того, законодавцем визначений прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, обов`язком забезпечення рівня якого покладено на батьків, а тому вважає необхідним що б його обов`язок щодо утримання дитини був зменшений, та відповідав заявленій сумі.

2. Позиція відповідача.

Відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_4 не визнала скориставшись своїм право подала відзив на позов, згідно до якого просила у задоволені позовних вимог позивача відмовити повністю, враховуючи наступне.

Після розірвання шлюбу, ОСОБА_4 залишив місце проживання, на контакт із відповідачем не виходить, про своє місце проживання не повідомляє.

Заявлені у позові обставини щодо життя відповідача не узгоджуються із фактичними даними, так як відповідач ОСОБА_2 проживає лише з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Враховуючи малолітній вік дитини та стан її здоров`я спроби працевлаштування відповідача привели до хвороби дитини та необхідності догляду за нею, внаслідок чого відповідачка вимушена була звільнитися з роботи. На теперішній час відповідачка перебуває на обліку у Кам`янському міському центрі зайнятості з 27.10.2020 року по теперішній час, де отримує допомогу по безробіттю, яка є меншою за прожитковий мінімум.

Позивач ухиляється від свого обов`язку по виконанню щодо утримання дитини, так як на теперішній час має велику заборгованість за аліментними зобов`язаннями, життям дитини не цікавиться, не цікавиться станом здоров`я доньки, що спростовує твердження зазначені позивачем у позові, так як з дитиною він не спілкується.

А тому, враховуючи вік дитини, стан її здоров`я, необхідність догляду за нею, необґрунтованістю позову, просить у його задоволені відмовити.

3. Процесуальні питання, заяви і клопотання.

24.02.2020 року подано позовну заяву.

26.02.2020 року ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області залишено позовну заяву без руху, з підстав недотримання вимог Закону України «Про судовий збір».

08.04.2020 року стороною позивача подано заяву про усунення недоліків та долучено квитанцію про оплату судового збору.

19.06.2020 року ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області відкрито провадження у справі.

10.07.2020 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог.

07.09.2020 року відповідачем подано відзив на позовну заяву.

09.11.2020 року згідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа передана даному складу суду.

4. Фактичні обставини встановлені судом.

Сторони з 10.05.2014 року перебували в шлюбі, який розірвано Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24.01.2019 року (справа № 207/508/18 провадження 2/208/1082/19), яке набрало чинності 25.02.2019 року.

Від шлюбних відносин мають спільну дитину доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №818 (а.с.7), яка проживає з матір`ю ОСОБА_2 , та знаходиться на її утриманні.

Згідно до Постанови Дніпровського апеляційного суду від 31.10.2019 року у справі № 208/1194/18 провадження 22-ц/803/5431/19, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 4900 гривень, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

5. Норми права застосовані судом.

Відповідно до п.п. 1,3 частини 1 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

6. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення.

Таким чином, судом встановлено що на час розгляду спору по суті, позивач зобов`язаний до сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом із матір`ю ОСОБА_2 , згідно до Постанови Дніпровського апеляційного суду від 31.10.2019 року у справі № 208/1194/18 провадження 22-ц/803/5431/19, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 4900 гривень, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний стан, а саме народилася дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що вплинуло на його матеріальний стан.

В той же час під час судового розгляду жодного доказу щодо розміру доходів позивача, складу його сім`ї, місця його проживання, стану здоров`я його або дитини, наявність прибутку, у нього або у членів його сім`ї тощо, з боку позивача не подано, ні при пред`явленні позову до суду, ні в ході розгляду справи по суті.

Як наголошено представником позивача, на час розгляду справи по суті, такі обставини представнику невідомі, та позивачем не повідомлялися.

В той же час, судом враховується що належність утримання спільної дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , враховуючи наявність заборгованість позивача за аліментними зобов`язаннями з утримання дитини, не є підставою для зменшення розміру стягуємих аліментів за Постановою Дніпровського апеляційного суду від 31.10.2019 року.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно зі ст.ст. 8, 55 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 у справі про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора: "Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13)".

Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Що підтверджено правовим висновком Верховного Суду викладеного у Постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 провадження № 61-9460 св 20.

Як відображено у зазначеній Постанові, зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, а батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Верховний Суд звернув увагу на те, що відповідно до рішення суду яким визначено розмір аліментів які стягуються, їх розмір відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні малолітню дитину, без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини на яку стягнуто аліменти розмір яких заявлено про зменшення, та буде суперечитиме її інтересам.

При винесені Постанови Дніпровського апеляційного суду від 31.10.2019 року у справі № 208/1194/18 провадження 22-ц/803/5431/19, згідно до якої стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 4900 гривень, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, судом зазначено підстави для прийняття такого рішення та визначення розміру стягуваємих аліментів.

Враховуючи приписи ст. 192 СК України, позивач повинен довести перед судом наявність підстав та обґрунтувань для застосування таких приписів, і як наслідок зміни розміру аліментів які з нього стягуються за судовим рішенням яке набуло законної сили.

Та як встановлено судом, позивач будучи вільним та не обмеженим у способі доведення обґрунтованості заявлених позовних вимог, будучи представленим адвокатами, ні в ході судового розгляду, ні на час звернення із позовом, належних та допустимих доказів, як на підставу застосування ст. 192 СК України не надав, заяв та клопотань про витребування доказів не подавав.

Позиція позивача про зменшення розміру стягуємих аліментів ґрунтується на факті народження у позивача іншої дитини, - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та на відповідному стані здоров`я дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Доказів зміни майнового, матеріального стану позивача, або відповідача, або самої дитини, як підставу для зміни розміру стягуємих з нього аліментів на утримання доньки ОСОБА_7 , 2014 року, матеріали справи не містять, та позивачем жодним чином заявлені обставини в ході судового розгляду не доведені.

Також, суд звертає увагу не відсутність у справі доказів розміру доходу позивача, складу сім`ї, наявності витрат позивача зазначених у позовній заяві, в тому числі на сплату оренди житла (договір оренди, квитанції про сплату оренди, тощо…), на витрати з придбання ліків чи предметів гігієни які несе позивач внаслідок народження в нього доньки ОСОБА_8 , 2019 року (чеки, квитанції, призначення лікарів, тощо…), а тому заявлена позиція позивача є необґрунтована, та не підтверджена належними та допустимими доказами.

А тому враховуючи правову позицію викладену Верховним Судом у Постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 провадження № 61-9460 св 20, суд вважає що заявлена позивачем підстава для зменшення визначеного розміру аліментів у Постанові Дніпровського апеляційного суду від 31.10.2019 року у справі № 208/1194/18 провадження 22-ц/803/5431/19, згідно до якої з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 4900 гривень, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, яка не ґрунтується на доказах, не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду, а заявлена зміна сімейного стану позивача, пов`язана із народження дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, так як позивач належними та допустимими доказами не підтвердив погіршення свого майнового стану, у тому числі, і у зв`язку із народженням дитини

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та взагалі забажав залишити прихованим від суду рівень та джерело свого доходу, що має суттєве значення для вирішення спору по суті.

На підставі вищезазначеного, суд вважає що позовні вимоги ОСОБА_4 які ґрунтуються лише на позиції позивача, без належного обґрунтування та доведення заявлених фактів, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, та є такими що задоволенню не підлягають.

7. Судові витрати.

Позивачем сплачено суму судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок, що підтверджено квитанцією від 08.04.2020 року (а.с. 46).

Враховуючи встановлених підстав для задоволення позовних вимог, керуючись приписами ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем витрати з оплати судового збору підлягають залишенню за позивачем.

Керуючись ст.ст.1, 2, 12, ч.2 ст.13, 76-81, 83, 141, 263-265, 279 ЦПК України, суд,

ухвалив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про зменшення розміру аліментів» - відмовити повністю.

Судові витрати понесені стороною позивача ОСОБА_1 у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок залишити за позивачем.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://zv.dp.court.gov.ua .

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; адреса зазначена позивачем, як адреса фактичного місця проживання позивача: 354000, Російська Федерація, Краснодарський край, м. Сочі.

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_3 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складений 06 серпня 2021 року.

Суддя Івченко Т. П.