КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 381/2471/20
провадження № 22-ц/824/6002/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.,

розглянув у порядку письмового провадження справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 січня 2021 року в складі судді Осаулової Н.А.,

встановив:

22.09.2020 Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 06.05.2011 у розмірі 16 349,79 грн станом на 26.08.2020, яка складається з наступного: 11 327,83 грн - заборгованість за тілом кредиту; 5 021,96 грн - заборгованість за відсотками.

Посилалося на ті підстави, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 06.05.2011. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.uа, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідачу було відкрито кредитних рахунок та встановлено початковий ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався здійснювати погашення кредиту та процентів внесенням грошей на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімально обов`язкового платежу, проте свої зобовязання належним чином не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 16 349,79 грн.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 січня 2021 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 1 400 грн заборгованості за тілом кредиту. В решті позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк» - Крилова О. Л. просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог і в цій частині ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В іншій частині рішення залишити без змін та просить стягнути з відповідача судові витрати.

Свої доводи мотивує тим, що судом першої інстанції помилково зроблено висновок про недоведеність заявлених позовних вимог в частині заборгованості по тілу кредиту в розмірі 11 327,83 грн.

Відповідно до виписки по кредитному рахунку відповідачем використано кредитний ліміт у розмірі 13 000 грн, що спростовує висновок суду про те, що ОСОБА_1 скористався кредитним лімітом у розмірі 1 400 грн.

Виписка з банківського рахунку має статус первинного документу, яка містить дані про видачу та сплату коштів за кредитним договором.

Судом першої інстанції допущено однобічність та неповноту судового розгляду, висновки суду, викладені у рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи, судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Відповідно до положень частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яка підписана ОСОБА_1 06 травня 2011 року, останній надав згоду, що дана заява разом з пам`яткою клієнта, умовами і правилами надання банківських послуг, які викладені на сайті позивача, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 26.08.2020 утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 16 349,79 грн, яка складається з наступного: 11 327,83 грн - заборгованість за тілом кредиту; 5 021,96 грн - заборгованість за відсотками.

ОСОБА_1 не заперечував проти стягнення тіла кредиту в межах кредитного ліміту в розмірі 1 400 грн. При цьому нарахування відсотків вважав незаконним, оскільки анкета-заява не містила умов щодо їх нарахування (а.с. 62).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуто, станом на 30.06.2017 ОСОБА_1 був встановлений кредитний ліміт у розмірі 1400 грн, а тому тіло кредиту підлягає стягненню лише в межах кредитного ліміту. Разом з тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів досягнення між сторонами згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, зокрема щодо розміру та порядку сплати процентів за користування ним. Підписання однієї анкети-заявки не може свідчити про погодження відповідача на конкретні умови кредитування. Докази, які б вказували на те, що саме надані позивачем умови та правила є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці умови були узгоджені між сторонами правочину, в матеріалах справи відсутні.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом , ОСОБА_1 було видано кредитні картки: № НОМЕР_1 з терміном дії до 05/21 (дата відкриття 15.05.2017), № НОМЕР_2 з терміном дії до 04/23 (дата відкриття 24.05.2019) (а.с. 9).

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , по картковому рахунку № НОМЕР_3 кредитний ліміт неодноразово змінювався, а саме: 19.06.2017 - 300 грн; 20.06.2017 - 1400 грн; 14.07.2017 - 10 000 грн, 21.03.2019 - 00,00 грн (а.с. 8).

Відповідно до виписки по рахунку, наданої позивачем, відповідач останній раз користувався кредитними коштами 03.08.2017, заборгованість на цю дату становила 9 986, 56 грн.

При цьому відповідачем за період з 01.10.2017 по 01.05.2020 було внесено на рахунок грошові кошті на загальну суму 13 885,12 грн.

За період з 01.10.2017 по 01.05.2020 позивачем здійснювалось нарахування відсотків за використання відповідачем кредитного ліміту за ставкою 3,6 %, а саме: 01.09.2017 - 501,81 грн; 01.10.2017 - 744,90 грн; 01.11.2017 - 824,29 грн; 01.12.2017 - 856, 20 грн; 01.01.2018 - 876, 94 грн; 01.02.2018 - 400, 23 грн; 01.03.2018 - 352,29 грн; 01.04.2018 - 386, 99 грн; 01.05.2018 - 369, 63 грн; 01.06.2018 - 374, 72 грн; 01.07.2018 - 359, 40 грн; 01.08. 2018 - 607, 32 грн; 01.09.2018 - 589,49 грн; 01.10.2018 - 608, 59 грн; 01.11.2018 - 374,82 грн; 01.12.2018 - 605,07 грн; 01.01.2019 - 585, 39 грн; 01.02.2019 - 656, 19 грн; 01.03.2019 - 708, 68 грн; 01.04.2019 - 826,03 грн; 01.05.2019- 825,96 грн; 01.06.2019 - 880,46 грн; 01.07.2019 - 507, 48 грн; 01.08.2019 - 859,63 грн; 01.09.2019 - 533,82 грн; 01.10.2019 - 479,50 грн; 01.11.2019 - 497,14 грн; 01.12.2019 - 804, 30 грн; 01.01.2020 - 831, 11 грн; 01.02.2020 - 828,94 грн; 01.03.2020 - 775, 46 грн; 01.04.2020 - 414, 47 грн; 01.05.2020 - 401,10 грн, а всього на загальну суму 20 248,35 грн.

Таким чином, фактичний розмір заборгованості 16 349,79 грн фактично складається з заборгованості за відсотками : 13 885,12 грн - 9 986,56 грн = 3 898,56 грн; 20 248,35 грн - 3 898, 56 грн = 16 349,79 грн.

Враховуючи ту обставину, що судове рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача тіла кредиту в сумі 1 400 грн сторони не оскаржують, останнє не є предметом апеляційного розгляду.

Висновки суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову щодо стягнення процентів по кредиту є правильними.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У анкеті-заяві ОСОБА_1 від 06.05.2011 процентна ставка не зазначена (а. с. 10).

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 06.05.2011, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті: www.privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті: www.privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 , АТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Вказані обставини правильно встановлені судом першої інстанцій під час вирішення питання щодо відсутності правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за простроченим відсотками у зв`язку з недоведеністю позовних вимог у цій частині.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а подана апеляційна скарга не містить доводів, які могли б слугувати підставою для його зміни чи скасування.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381- 383 ЦПК України суд

постановив :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни залишити без задоволення.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк