УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

241/2517/19

2/241/39/2021

07.04.2021 року смт. Мангуш

Суддя Першотравневого районного суду Донецької області Демочко Дмитро Олександрович розглянувши заяву ОСОБА_1 , про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В:

06.04.2021 року до Першотравневого районного суду Донецької області надійшла заява ОСОБА_1 , в якій останній просить: накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :07:000:1286 площею 5,5483га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на землях Мелекінської сільської ради Мангушського району Донецької області за межами населеного пункту, яка належить відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної власності.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що в проваджені Першотравневого районного суду Донецької області знаходиться справа №241/2517/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Мангушська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 , приватний нотаріус Мангушського районного нотаріального округу Донецької області Чичеков С.Ф., про визнання недійсним спадкового договору та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

На даний момент спірна земельна ділянка з кадастровим номером :07:000:1286 площею 5,5483га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на землях Мелекінської сільської ради Мангушського району Донецької області за межами населеного пункту, належить відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної власності (підтверджуючі документи наявні в матеріалах справи).

Між Позивачем та Відповідачем по справі дійсно існує спір. Позивач вважає, що має достатньо обґрунтовані підстави побоюватись, що після його звернення з цим позовом до суду доки триватиме судовий розгляд справи відповідач ОСОБА_2 з відкриттям в Україні з 01.07.2021р. (через 3 місяці) ринку земель сільськогосподарського призначення зможе розпорядитися спірною земельною ділянкою, що знаходяться в нього на праві приватної власності та відчужити їх на користь інших осіб, для ухилення від виконання рішення суду. З 2019р. розгляд цієї справи знаходиться на стадії підготовчого провадження, відповідач всіляко з самого початку затягує судовий процес шляхом звернення з клопотаннями про відкладення розгляду справи з різних причин - хвороба, відсутність адвоката, надання адвокату можливості ознайомитися з матеріалами справи, коронавірус і т.п. Нещодавно відповідач здійснив заміну свого представника-адвоката, який знаходиться у м.Краматорськ і наполягає лише на розгляді справи в режимі відеоконференції, що є проблематичним з точки зору її організації в обраному ним суді.

За таких обставин прийняття судом рішення по справі відбудеться через тривалий проміжок часу, набагато пізніше дати відкриття ринку земель сільськогосподарського призначення. Тому невжиття судом заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист і поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Розглянувши заявлену вимогу та доводи заявника, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову - це сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо існує ймовірність невиконання судового рішення у майбутньому або виникнення складнощів під час його виконання.

Тобто, вжиття заходів забезпечення позову є заходом забезпечення в майбутньому виконання судового рішення.

Під час вирішення питання щодо наявності підстав для забезпечення позову суд повинен врахувати обґрунтованість заявленого клопотання, пов`язаність заходів забезпечення позову з предметом позову, співмірність заходів забезпечення із заявленими вимогами, а також запобігти порушенню прав третіх осіб в зв`язку з вжиттям судом заходів забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 суд встановив, що між сторонами існує спір щодо дійсності спадкового договору та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що є вимогами майнового характеру.

Таким чином, невжиття судом заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист і поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Розглянувши заявлену вимогу та доводи заявника, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Отже, з урахуванням вищевикладеного суд вважає за можливе накласти арешт шляхом заборони відчуження земельної ділянки з кадастровим номером :07:000:1286 площею 5,5483га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на землях Мелекінської сільської ради Мангушського району Донецької області за межами населеного пункту, яка належить відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної власності.

Заборона вчиняти інші дії з вищевказаним майном ОСОБА_2 , створить перешкоди у користуванні цим майном, що на розсуд суду є зайвим, а тому в задоволенні решти вимог клопотання слід відмовити.

Стосовно судових витрат, це питання буде вирішене судом під час ухвалення остаточного рішення.

Керуючись ст. ст. 151,152, 153, 260, 353 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , про забезпечення позову по цивільній справі ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Мангушська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 , приватний нотаріус Мангушського районного нотаріального округу Донецької області Чичеков С.Ф., про визнання недійсним спадкового договору та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно задовольнити.

Накласти арешт шляхом заборони відчуження земельної ділянки з кадастровим номером :07:000:1286 площею 5,5483га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на землях Мелекінської сільської ради Мангушського району Донецької області за межами населеного пункту, яка належить відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної власності.

В іншій частині заявлених вимог відмовити.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Д.О. Демочко