Ухвала

03 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 2610/23391/2012

провадження № 61-11420св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Стрільчука В. А.,

розглянув скаргу (заяву) ОСОБА_1 про закриття касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу

Журавльова Лариса Михайлівна, Кредитна спілка «КС Володар», Товариство з обмеженою відповідальністю «Квадрига», про поділ майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 червня

2021 року,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2012 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом

до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Журавльова Л. М., Кредитна спілка

«КС Володар» (далі - КС «КС Володар»), Товариство з обмеженою відповідальністю «Квадрига» (далі - ТОВ «Квадрига»), про поділ майна подружжя.

Позовна заява обґрунтована тим, що з 16 грудня 1995 року

по 23 листопада 2010 ОСОБА_1 перебувала з ОСОБА_2

в зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі у них народилися спільні діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є малолітньою дитиною та особою з інвалідністю від народження.

Посилаючись на те, що згоди про добровільний поділ майна, що є спільною власністю подружжя, між сторонами не було досягнуто, ОСОБА_1 ,

з урахуванням заяв про зменшення/збільшення позовних вимог, зміни предмета позову, просила:

- в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 ;

- в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на машиномісце під № НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 11,6 кв. м,

- в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право на кошти в розмірі 300 000 доларів США, що в еквіваленті складає 7 500 000 грн, від продажу частки ТОВ Медичний центр «Гемафонд»;

- зарахувати на користь ОСОБА_2 кошти, отримані від продажу частки ТОВ Медичний центр «Гемафонд», в розмірі 1 200 000 доларів США, що в еквіваленті складає 30 000 000 грн;

- зарахувати на користь ОСОБА_2 , як однорідні зустрічні вимоги, втрати від інфляції та 3 % річних від набутих/збережених ОСОБА_2 , що набуто без належних правових підстав, звільнивши останнього від обов`язку сплатити суму на користь позивача.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 06 жовтня

2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

У порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

У порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на машиномісце під № НОМЕР_1 загальною площею 11,6 кв. м, яке розташовано у підземному автопаркінгу за адресою: АДРЕСА_2 .

У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду міста Києва

від 11 лютого 2021 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 03 червня 2021 року рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2020 року змінено, викладено мотивувальну частину рішення в редакції постанови апеляційного суду.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

26 липня 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва

від 06 жовтня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду

від 03 червня 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 14 липня 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 червня 2021 року та витребувано матеріали цивільної справи з суду першої інстанції.

У задоволенні клопотання ОСОБА_2 про зупинення дії постанови Київського апеляційного суду від 03 червня 2021 року до закінчення її перегляду в касаційному порядку відмовлено.

У липні 2021 року цивільна справа надійшла до Верховного Суду.

У липні 2021 року до Верховного Суду надійшла скарга (заява)

ОСОБА_1 на дії суддів: Фаловської І. М., Мартєва С. Ю., Стрільчука В. А., в якій ОСОБА_1 просить закрити касаційне провадження.

Скарга (заява) мотивована тим, що у касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання у порядку поділу майна подружжя за ОСОБА_1 права власності на квартиру

АДРЕСА_1

та машиномісце під № НОМЕР_1 загальною площею 11,6 кв. м, яке розташовано

у підземному автопаркінгу за адресою: АДРЕСА_2 , ухвалити в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення таких позовних вимог, а саме: у порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_6 право власності

по Ѕ частині квартири АДРЕСА_1 та по Ѕ частині машиномісця під № НОМЕР_1 загальною площею 11,6 кв. м, яке розташовано у підземному автопаркінгу за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 зазначає, що такі вимоги є позовними вимогами в розумінні пункту 4 частини третьої статті 175 ЦПК України, які, в свою чергу, не були предметом розгляду в суді першої інстанції, тому на підставі частини шостої статті 367 ЦПК України, ці позовні вимоги в суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються.

Також ОСОБА_1 вказує, що справа, в якій предметом позову є поділ майна подружжя, є незначної складності, тобто малозначною.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просила закрити касаційне провадження у вищевказаній справі.

Перевіривши доводи вказаної скарги, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для закриття касаційного провадження з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства);

4) справи про розірвання шлюбу; 5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя;

2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Як вбачається з касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, предметом позову у цій справі є поділ майна подружжя, а саме: квартири, машиномісця, грошових коштів у розмірі 1 200 000 доларів США, що в еквіваленті складає 30 000 000 грн, та у розмірі 300 000 доларів США, що в еквіваленті складає 7 500 000 грн. Тобто ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

(2 270 грн х 100 = 567 500 грн). Отже, дана справа не є малозначною та справою незначної складності в силу вимог закону.

Разом з тим, пунктами 5, 6 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено:

- підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга

з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду. У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень);

- клопотання особи, яка подає скаргу.

Як вбачається з касаційної скарги, ОСОБА_2 підставою касаційного оскарження судових рішень зазначає пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку).

Крім того, ОСОБА_2 просив суд касаційної інстанції скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання у порядку поділу майна подружжя за ОСОБА_1 права власності на квартиру

АДРЕСА_1

та машиномісце під № НОМЕР_1 загальною площею 11,6 кв. м, яке розташовано у підземному автопаркінгу за адресою: АДРЕСА_2 , ухвалити в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення таких позовних вимог, а саме: у порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_6 право власності

по Ѕ частині квартири АДРЕСА_1 та по Ѕ частині машиномісця під № НОМЕР_1 загальною площею 11,6 кв. м, яке розташовано у підземному автопаркінгу за адресою: АДРЕСА_2 .

Отже, ОСОБА_2 виконав вимоги статті 392 ЦПК України при поданні касаційної скарги.

Вимоги касаційної скарги не є новими позовними вимогами, як зазначає ОСОБА_1 , а є клопотанням особи, яка подала касаційну скаргу, по суті позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановивши, що касаційна скарга ОСОБА_6 на судові рішення подана

в передбачений законом строк та з дотриманням вимог

статті 392 ЦПК України, колегія суддів у складі трьох суддів відкрила касаційне провадження на підставі частини першої статті 394 ЦПК України.

Отже, наведені в касаційній скарзі доводи містили підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.

Підстави, передбачені статтею 394 ЦПК України для відмови у відкритті касаційного провадження, відсутні.

Відповідно до статті 396 ЦПК України Суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо: 1) після відкриття касаційного провадження особа, яка подала касаційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до касаційної скарги; 2) після відкриття касаційного провадження виявилося, що касаційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати; 3) після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом першої чи апеляційної інстанції питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося; 4) після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові вже викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку). Якщо ухвала про відкриття касаційного провадження мотивована також іншими підставами, за якими відсутні підстави для закриття провадження, касаційне провадження закривається лише в частині підстав, передбачених цим пунктом; 5) після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Ураховуючи вищевказане та встановивши, що підстави для закриття касаційного провадження відсутні, суд дійшов висновку про відмову

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про закриття касаційного провадження.

Керуючись статтею 396 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги (заяви) ОСОБА_1 про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою

ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 червня 2021 року у справі ОСОБА_1

до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу

Журавльова Лариса Михайлівна, Кредитна спілка «КС Володар», Товариство з обмеженою відповідальністю «Квадрига», про поділ майна подружжя, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

С. Ю. Мартєв

В. А. Стрільчук