Справа № 350/1424/20
Провадження № 22-ц/4808/403/21
Головуючий у 1 інстанції Пулик М. В.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів Девляшевського В.А., Фединяка В.Д.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зупинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання дитини, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рожнятівського районного суду від 28 грудня 2020 року під головуванням судді Пулика М.В. у селищі Рожнятів

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зупинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання дитини.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 мотивував тим, що 21 липня 2011 року Рожнятівським районним судом стягнуто з нього на користь ОСОБА_2 , аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі по 1000 гривень, щомісячно. З серпня 2019 року, син ОСОБА_3 проживає з ним по АДРЕСА_1 , тобто більше року син проживає з ним та перебуває на його утриманні. Відповідачка постійно отримує від нього аліменти на сина в розмірі 1000 гривень, які не використовує на забезпечення дитини та в добровільному порядку не бажає повернути вказані кошти. Йому важко самостійно забезпечити дитині належні умови, оскільки він постійно платить аліменти, а відповідачка працює в Чехії, тому має можливість також утримувати їхнього сина та сплачувати аліменти.

ОСОБА_1 у своїй позовній заяві просив ухвалити рішення, яким зупинити стягнення аліментів згідно рішення Рожнятівського районного суду від 21 липня 2011 року на користь відповідачки на утримання сина ОСОБА_3 . Стягувати з відповідачки на його користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі по 1500 гривень щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред`явлення заяви до суду та до досягнення ним повноліття. Стягнути з ОСОБА_2 раніше виплачені аліменти в сумі 12000 гривень, які нею не були витрачені для забезпечення сина.

15 грудня 2020 року ОСОБА_1 подав заяву про збільшення розміру аліментів, просив стягувати з відповідачки на його користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 2500 гривень щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред`явлення заяви до суду та до досягнення ним повноліття.

ОСОБА_2 27.11.2020 звернулась з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів.

Свої позовні вимоги ОСОБА_2 мотивувала тим, що в них з ОСОБА_1 є троє неповнолітніх дітей, син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Син на даний час проживає у батька, проте з нею проживають їхні дочки, а розмір аліментів присуджений рішенням суду на даний час є занадто малим. Відповідач працює закордоном та має реально високі доходи, тому може сплачувати на утримання дочок аліменти у більшому розмірі.

ОСОБА_2 просила суд ухвалити рішення, яким змінити розмір аліментів, стягуваних рішенням Рожнятівського районного суду на утримання дочок з 1300 гривень на одну дитину по 2500 гривень на кожну дитину щомісячно до досягнення повноліття дітей.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 28 грудня 2020 року задоволено частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зупинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання дитини.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 2 500 гривень щомісячно, починаючи з 03 грудня 2020 року і до повноліття дитини.

Відкликано виконавчий лист, виданий Рожнятівським районним судом по справі № 2/0913/1438/11 номер провадження 2/748/11 на підставі рішення суду від 21 липня 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі по 1 000 грн, щомісячно.

В задоволенні позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 раніше виплачених аліментів в сумі 12 000 грн відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів задоволено.

Змінено розмір аліментів, стягнутими рішенням Рожнятівського районного суду від 07 травня 2019 року та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочок: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у твердій грошовій сумі в розмірі по 2 500 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дітей.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі по 840,80 грн з кожного.

В апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду першої інстанції є частково необґрунтованим, незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Апелянт не погоджується з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на його користь раніше виплачених аліментів у сумі 12 000 грн.

Апелянт вказує, що з серпня 2019 року малолітній син ОСОБА_6 проживає разом з ним та перебуває повністю на його матеріальному утриманні і забезпеченні.

Відповідачка постійно отримувала аліменти в сумі 1 000 грн, які не використовувала на матеріальне утримання та забезпечення сина ОСОБА_3 та добровільно не хоче йому повернути ці кошти.

В даний час вони з ОСОБА_2 разом не проживають.

ОСОБА_2 з їхніми дітьми - дочками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , проживають окремо з іншим чоловіком і місце її праці та проживання ОСОБА_1 не відоме.

Апелянт зазначив, що намагається забезпечити дитині належні умови для її життя і розвитку, однак його матеріальне становище на сьогоднішній день є складним, оскільки постійно сплачує аліменти. З урахуванням постійного зростання цін на продукти харчування, комунальні послуги та речі першої необхідності, коштів не вистачає, щоб забезпечити мінімальні потреби дитини. Інших додаткових доходів він не отримує.

Відповідачка ОСОБА_2 не бере участі у вихованні сина та не надає ніякої матеріальної допомоги на її утримання, хоча має можливість та зобов`язана надавати таку допомогу.

Апелянт зазначає, що фактично ОСОБА_2 отримала аліменти в сумі 12 000 грн, які не були витрачені на сина - ОСОБА_6 .

Апелянт також вважаю незаконним рішення в частині зміни розміру аліментів в сумі 2500 грн щомісячно на кожну дитину.

Оскільки, в нього немає постійного доходу, не можу працевлаштуватись в Івано-Франківській області і з цієї причини змушений виїжджати періодично за межі України, щоб сплачувати аліменти

Вважає, що стягнуті з нього аліменти в сумі 5 000 грн щомісячно на дочок ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є надто великою сумою і він не в змозі у майбутньому їх платити відповідачці.

Просить, скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити його позовні вимоги та зменшити розмір аліментів з 2 500 грн до 1 500 грн на кожну дитину, які підлягають стягненню з нього та з ОСОБА_2 ; стягнути з ОСОБА_2 на його користь раніше виплачені аліменти в сумі 12 000 грн.

Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Вислухавши суддю-доповідача, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вказане, розгляд справи здійснювався без виклику сторін у порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-головуючого, перевіривши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та мають троє дітей - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання яких ОСОБА_1 сплачує на користь ОСОБА_2 аліменти згідно судових рішень (а.с.6-9).

Рішенням Рожнятівського районного суду від 15 вересня 2020 року, яке набрало чинності 03 грудня 2020 року, син ОСОБА_3 залишений на проживання з батьком.

Відповідно до положень статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У відповідності до ч.1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За своєю суттю аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Так, за правилами частини 4 статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Отже, за змістом цієї норми права, особа з якої за рішенням суду стягнуто періодичні платежі, у випадку зміни будь яких обставин, що впливають на її обов`язок щодо сплати таких платежів, у тому числі щодо припинення такого обов`язку, має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. При цьому зазначена норма не надає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому це можуть бути будь які обставини, що з урахуванням інтересів першочергово дитини, змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів.

Вищенаведене, відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постанові від 15 травня 2019 року, справа № 511/219/18.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 Сімейного кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Згідно ч.2 ст.445 ЦПК України, у справах про стягнення аліментів, а також у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача.

Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15травня 2006 року №3«Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

Так, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Рожнятівського районного суду від 07 травня 2019 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочок: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у твердій грошовій сумі в розмірі по 1300 гривень на кожну дитину.

Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

На теперішній час у ОСОБА_2 виникла потреба в наданні їй більшої матеріальної допомоги, оскільки збільшилися витрати на дітей у зв`язку з їх віком та потребами. Відповідач як батько повинен надавати таку матеріальну допомогу дітям у вигляді аліментів.

ОСОБА_1 як фізично здоровий, працездатний, може і зобов`язаний забезпечувати належне матеріальне утримання своїх дітей, тому має сплачувати аліменти в більшому розмірі, ніж встановлений попереднім рішенням суду. ОСОБА_1 їздить на заробітки за кордон, має доходи у грошовій формі.

Апеляційний суд вважає, що при встановлених обставинах, виходячи з принципу розумності та справедливості, враховуючи рівний обов`язок обох батьків щодо утримання дітей, враховуючи зміну обставин, що впливають на визначений судом розмір аліментів, стягуваних з ОСОБА_1 , а саме припинення стягнення аліментів за рішенням суду та присудження аліментів на утримання дитини, що проживає з ним, суд першої інстанції вірно вважав, що зміна розміру аліментів на дітей, які проживають з матір`ю з 1300 грн на місяць на одну дитину на 2 500 грн є достатнім розміром коштів для забезпечення гармонійного розвитку дітей.

Щодо доводів ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на його користь раніше виплачених аліментів в сумі 12 000 грн, то апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що такі вимоги є необгрунтовані. ОСОБА_1 не доведено, що сплачені ним аліментів у розмірі 12 000 грн були витрачені ОСОБА_2 не в інтересах їхнього сина ОСОБА_3 , а на інші потреби.

Не заслуговують на увагу також доводи апелянта щодо необхідності зменшення аліментів з нього та дружини до 1 500 грн, оскільки ним сторонами заявлено вимоги в суді про стягнення з кожного саме по 2 500 грн на кожну дитину і суд визнав такі вимоги обгрунтованими та доведеними.

Відповідно до частин 1, 5 та 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд дійшов переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. 374, 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рожнятівського районного суду від 28 грудня 2020 року залишити без зміни.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 квітня 2021 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: В.А. Девляшевський

В.Д. Фединяк