Троїцький районний суд Луганської області
Справа № 433/18/21
Провадження №2/433/131/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2021 року

Троїцький районний суд Луганської області в складі:

головуючого - судді Суського О.І.,

за участю секретаря судового засідання Кіян А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Троїцьке цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Троїцької селищної ради Троїцького району Луганської області про визнання права власності за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, у якому зазначала, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , належав житловий будинок загальною площею 65,8 м.кв., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . З квітня 2001 року до липня 2019 року позивач та її рідна сестра ОСОБА_3 (які є рідними племінницями померлої ОСОБА_2 ) сумісно безперервно, добросовісно та відкрито володіли зазначеним будинком. ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . З цього часу житловим будинком безперервно, добросовісно та відкрито володіє та користується позивач. Позивач та померла ОСОБА_3 , вважали себе спадкоємицями померлої ОСОБА_2 , оскільки інших спадкоємців або осіб, які заявляли свої права на житловий будинок немає, а тому не знали, що у них відсутні будь-які правові підстави для оформлення права власності на зазначений житловий будинок. Крім того, зазначала, що разом з ОСОБА_3 неодноразово проводили косметичний ремонт житла, повністю його утримували та сплачували всі комунальні послуги. На даний час виникла необхідність зареєструвати право власності на житлову будівлю, у зв`язку з чим, просить визнати за нею право власності в порядку набувальної давності.

Ухвалою Троїцького районного суду Луганської області від 06.01.2021 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась, проте подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач Троїцька селищна рада Троїцького району Луганської області в судове засідання свого представника не направила, натомість подала до суду заяву про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечують.

Враховуючи зазначене, а також те, що сторони скористались своїм правом, врегульованим частиною 3 статті 211 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, судом не здійснювалося.

Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Як встановлено судом, власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння (а.с.21).

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 виданого 03.05.2001 (а.с.19).

Відповідно до інформації Троїцької державної нотаріальної контори Луганської області від 08.02.2021 №63/01-09, спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилась (а.с.45-46).

Позивач стверджувала, що є племінницею померлої ОСОБА_2 , проте матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджували факт родинних відносин.

Крім того, позивачем у позовній заяві зазначено, що з квітня 2001 року до липня 2019 року вона разом зі своєю рідною сестрою ОСОБА_3 безперервно, добросовісно та відкрито володіли будинком АДРЕСА_1 .

Факт родинних відносин між позивачем та ОСОБА_3 підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 виданого 02 лютого 1960 року (а.с.11), копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 виданого 02 лютого 1960 року (а.с.12).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_4 виданого 02.08.2019 (а.с.20).

Відповідно до інформації Троїцької державної нотаріальної контори Луганської області від 08.02.2021 №65/01-09 та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №63453202 від 05.02.2021, після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 заведено спадкову справу №65511834 на підставі заяви про прийняття спадщини ОСОБА_1 . Свідоцтво про право на спадщину не видавалося (а.с.41).

З метою підтвердження факту безперервного, відкритого, добросовісного та тривалого, понад 10 років володіння спірним житловим будинком позивачем та ОСОБА_3 , позивачем заявлено клопотання про виклик свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5

02 березня 2021 року на адресу свідків було направлено повістку про виклик до суду у судове засідання по справі №433/18/21, призначене на 01.04.2021, які були отримані останніми особисто 17 березня 2021 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с.50,51, 53,54).

На підставі викладеного, керуючись ст.224 ЦПК України, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності свідків.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Згідно до частини 1 статті 334 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Враховуючи зміст вимог статті 344 ЦК України, при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно, позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, безтитульність, відкритість та безперервність володіння; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння). Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності.

Безтитульне володіння це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, виходячи зі змісту вказаної правової норми, цей спосіб набуття права власності встановлюється на сукупності обставин, зазначених у цій статті, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном, як своїм власним.

При цьому тривалість означає, що повинен закінчитися передбачений у законі строк, добросовісність означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно, відкритість означає, що володіння є відкритим, безперерервність означає, що на протязі зазначеного у законі строку володілець не вчиняв дій, що свідчили б про визнання ним обов`язку повернути річ власнику, а також йому не пред`явлено позовів про повернення майна.

В свою чергу у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 червня 2018 р. у справі № 703/6177/15-ц (провадження № 61-8051св18) наведена правова позиція згідно якої добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Норми права інституту набувальної давності регулюють один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередньому титулі права власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Аналіз категорії добросовісності заволодіння майном як умови набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України дає підстави для висновку, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного права означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно реалізовувати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки. При вирішенні таких спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном). Добросовісний володілець майна у момент заволодіння ним не знає (не може і не повинен знати) про неправомірність такого заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для набуття права власності на нього.

Звідси йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка у подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий).

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх наведених умов у сукупності. Відсутність добросовісності у позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 ЦК України. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 р. у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18). Згідно частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд, враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені в постановах Верховного Суду.

Позивач, обґрунтовуючи підстави добросовісного заволодіння майном, посилалась на те, що мешкаючи у спірному будинку та володіючи ним разом з ОСОБА_3 , вважали що є спадкоємцями ОСОБА_2 за законом, а тому мають всі правові підстави для володіння її майном. Проте, після роз`яснень державного нотаріуса, їм стало відомо, що відповідно до положень ЦК Української РСР племінники не є спадкоємцями за законом.

При цьому, суду не надано доказів щодо спроби реалізації своїх спадкових прав (звернення до нотаріальної контори з відповідною заявою, фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном), адже, вважаючи себе спадкоємцями померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ані позивач, ані ОСОБА_3 не вчинили жодних дій спрямованих на прийняття спадщини в нотаріальному порядку.

Крім того, суду не надано жодних доказів на підтвердження факту родинних відносин позивача та померлої ОСОБА_2 .

Таким чином, відсутні правові підстави для визнання права власності за позивачем на спірне майно за набувальною давністю, оскільки позивач не є добросовісним набувачем майна в розумінні статті 344 ЦК України.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення її позовних вимог, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах по справі, які доводять добросовісність набуття нею спірного нерухомого майна, як необхідної обставини для визнання за нею права власності за набувальною давністю, а тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

З огляду на відмову у задоволені позову судові витрати у відповідності до змісту пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 15, 16, 328, 344 ЦК України, ст. 81, 89, 141, 200, 206, 263 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Троїцької селищної ради Троїцького району Луганської області про визнання права власності за набувальною давністю - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається за правилами п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України через Троїцький районний суд Луганської області до Луганського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач: Троїцька селищна рада Троїцького району Луганської області, вул.Центральна, 69, смт Троїцьке Луганської області, .

Суддя О.І. Суський

01.04.21