Справа № 216/964/17
провадження №2/216/150/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2021 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Бутенко М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Клименко О.В.

представника позивача адвоката Примакова К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі ради, ОСОБА_2 , про визнання права власності за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі ради, ОСОБА_2 та просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок та земельну ділянку за набувальною давністю.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтувала наступними обставинами:

Житловий будинок АДРЕСА_1 , згідно до о договору купівлі-продажу від 16 жовтня 1999 року, належить ОСОБА_3 ОСОБА_3 на той час мешкав за іншою адресою в будинку АДРЕСА_2 , та був там зареєстрований. Коли у ОСОБА_3 погіршилося здоров`я, то він своїй родичці ОСОБА_2 2006 року надав довіреність. Цією довіреністю ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_2 продати, обміняти, передати в іпотеку, здати в найм або в позичку за умову та ціну на свій розсуд будь якій фізичній особі належний йому житловий будинок по АДРЕСА_1 та земельну ділянку. ОСОБА_2 діючи на підставі цієї довіреності передала їй в користування вказаний житловий будинок, де з листопада 2006 року вона й проживає разом з малолітньою дитиною. За проживання в будинку вона наперед передала ОСОБА_2 грошові кошти, у сумі яка майже була тотожна вартості будинку. З листопада 2006 року вона відкрито володію вказаний нерухомим майном, проживаю в будинку, роблю ремонти. Без ремонту будинок вже б давно зруйнувався, оскільки є глинобитним. За весь цей час користування будинком ніхто до неї не приходив та не казав, щоб я звільнила будинок. До мене не було ніяких претензій ні за сторони ОСОБА_2 , яка навіть обіцяла що на протязі 1-2 років продати будинок, однак цього не зробила, оскільки помер ОСОБА_3 , а після його смерті вона не мала право продавати будинок, діючи від його ім`я. Проживаючи в будинку, вона 2011 році поставила пластикові вікна, купувала будівельні матеріали, та підтримувала будинок, щоб не завалилися стіні та дах. Глинобитні будинки, які знаходяться неподалеку, та які не ремонтували, вже зруйнувалися. Проживаючи в будинку вона оплачувала комунальні платежі, водопостачання, електрику та інші. Крім неї будинок ніхто не утримує. Що вона в майбутньому може отримати будинок у власність не знала та не могла догадатися. Посилаючись на ст. 344 ЦК України, просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю. Право власності їй необхідне, щоб мати житло для себе та малолітнього сина, мати можливість укладати з постачальними організаціями договори на подачу електрики, води., сплачувати відповідні податки.

Представник позивача адвокат Примаков К.О. в судовому засіданні позовну заяву підтримав, просив її задовольнити та просив справу розглянути без його участі.

Представник відповідача Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради, проти позову заперечує, просить суд розглянути без її участі.

Відповідач по справі ОСОБА_2 неодноразово викликалася до суду, знала про дату та час слухання справи, заяв про розгляд справи без її участі не подавала, не подавала також відзиву на позовну заяву.

Вислухавши учасників судового провадження, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог установив наступне.

Згідно до договору купівлі-продажу від 16 жовтня 1999 року ОСОБА_3 набув у власність житловий будинок АДРЕСА_1 , до складу якого входить глинобитний будинок А-1, житловою площею 24.0 кв.м., загальною площею 40,3 кв.м., цегляної вбиральні В, водо колонки 1. Також була набута земельна ділянка площею 0,0288 га . за цією адресою.

17 жовтня 2006 року ОСОБА_3 надав довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Тищенко О.І., зареєстрована в реєстрі за №11625, ОСОБА_2 , надав довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Тищенко О.І., зареєстрована в реєстрі за №11625.

Цією довіреністю ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_2 продати, обміняти, передати в іпотеку, здати в найм або в позичку за умову та ціну на свій розсуд будь якій фізичній особі належний йому житловий будинок по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 діючи на підставі вказаної довіреності передала позивачу ОСОБА_1 в користування житловий будинок, де з листопада 2006 року останні і проживає.

З листопада 2006 року ОСОБА_1 відкрито володіє вказаним нерухомим майном, проживає в будинку, робить в будинку ремонт, утримує глинобитний будинок.

Позивачка надала суду фіскальні чеки, які свідчать про встановлення нею пластикових вікон, придбання різних будівельних матеріалів, за різні проміжки часу, в межах проживання нею в будинку.

Позивачка по справі надала суду також фотографії будинку, з яких вбачається, що будинок отримується в будинку маються пластикові вікна, нові двері, в кімнатах маються меблі, зроблений ремонт. До суду також надані фотографії будинку до його ремонту.

На фотографіях також мається аналогічний глинобитний житловий будинок, який знаходиться по сусідству, який зруйнувався.

З вказаних наданих доказів, суд вбачає, що будинок АДРЕСА_1 , також би зруйнувався, якщо б ОСОБА_1 не утримувала його.

Згідно до договору водопостачання будинку АДРЕСА_1 , замовником є ОСОБА_1 .

Згідно до ч.1 ст. 151 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. ОСОБА_1 належно утримує будинок.

Суду також наданий акт, відповідно до якого ОСОБА_1 мешкає в будинку АДРЕСА_1 , з листопада 2006 року по теперішній час.

Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом.

У відповідності до ч.1 ст. 119 ЗК України, громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно протягом п`ятнадцяти років користуються земельною ділянкою, але не мають документів, що засвідчують наявність у них прав на зазначену земельну ділянку, можуть звернутися до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу такої земельної ділянки у їхню власність.

Велика Палата Верховного суду в своїй Постанові від 14 травня 2019 року по справі №910/17274/17 зазначає, що:

. Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Верховний суд в своїй Постанові від 28 квітня 2020 року по справі № 552/1354/18 зазначає, що за набувальною давністю може бути набуте право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого не відомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребування якого власнику було відмовлено.

За таких підстав суд вважає, що позовні вимоги повинно задовольнити частково, оскільки ОСОБА_1 з листопада 2006 року добросовісно володію відкрито та безперервно володію вказаним житловим будинком, та земельною ділянкою, на якій знаходиться житловий будинок з господарчими спорудами, оскільки вона добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, на час звернення до суду на протязі 11 років.

Однак, позов потрібно задовольнити частково та відмовити в визнані права власності на земельну ділянку, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 119 ЗК України, право громадянина на визнання права власності за набувальною давністю на земельну ділянку, виникає через 15 років, а такий термін не настав.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 13, 76, 81, 109, 141, 264-265 ЦПК України, ст. 344 ЦК України,119 ЗК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі ради, ОСОБА_2 , про визнання права власності за набувальною давністю - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності за набувальною давністю на житловий будинок АДРЕСА_1 . до складу якого входить: житловий будинок А-1 житловою площею 24.0 кв.м., загальною площею 40,3 кв.м., цегляна вбиральня В, водо колонка І, які належали на праві приватної власності ОСОБА_3 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в Дніпровський апеляційний суд через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відомості про сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_3

Відповідач: Виконавчий комітет Центрально-Міської Районної у місті Кривому Розі ради, 50000, м. Кривий Ріг, вул. Свято Миколаївська, 27,

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_4

Суддя: М.В. Бутенко