Справа № 456/4099/20
Провадження № 2/456/90/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

29 березня 2021 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бучківської В. Л. ,

при секретарі Березіній Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

Підстава позову (позиція позивача): позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 . В обґрунтування позову покликається на те, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 13.11.2001, посвідченого приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Чернилевською М.М., зареєстрованого в Стрийському міжрайонному бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за № 9527 від 21.12.2001, він є власником квартири АДРЕСА_1 . За вказаною адресою він зареєстрований з 22.07.2005. Також зазначив, що з 10.08.2007 по даний час за вказаною адресою на постійне проживання на жилу площу він зареєстрував відповідачку по справі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Більше двох років відповідачка за місцем своєї реєстрації не проживає, місце знаходження її невідоме, вона перебуває у розшуку, як безвісно відсутня, чим обмежується його право на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном, так як оплата комунальних послуг, в тому числі і за відповідачку, та всі обов`язки по утриманню житлового приміщення фактично покладаються тільки на нього. Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07.06.2019 в справі № 456/1374/19 шлюб між ним та відповідачкою ОСОБА_2 розірвано. У зв`язку з наведеним, позивач змушений звернутися до суду з позовом про визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , будучи допитаним судом в якості свідка на підставі ст.92 ЦПК України, позов підтримав та зазначив, що 07.03.1992 він зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 , а 07.06.2019 шлюб було розірвано судом. Від шлюбу у них є дві доньки та син. Зазначив, що квартиру він придбав під час шлюбу 15.11.2001. Відповідачка зареєстрована в квартирі з 22.07.2005. Відповідачка проживала в квартирі з 2005 до 13.03.2018. Також зазначив, що 13.03.2018 ОСОБА_2 вранці вийшла з дому та не повернулась, він звернувся в поліцію і відповідачка офіційно рахується в розшуку. Що з нею сталось, йому невідомо, через суд він не визнавав її безвісно відсутньою. Також вказав, що відповідачка неодноразово йшла з квартири і тижнями не бувала вдома. Так як відповідачка прописана в квартирі, він не може оформити субсидію, постійно сплачує комунальні послуги.

Позиція відповідача: Відповідач ОСОБА_2 неодноразово повідомлялась про час і місце розгляду справи, однак в судові засідання не з`являлась, як встановлено в судовому засіданні, відповідачка знаходиться у державному розшуку, як безвісно відсутня з 16.02.2018, про що свідчить довідка Стрийського РУ ГУ НП у Львівській області від 25.08.2020 /а.с.13/.

Показання свідків: Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначив, що він є сусідом позивача, ОСОБА_1 проживає в квартирі один. Раніше проживав з дружиною та дітьми. Дружина позивача пішла з дому і не повернулася, де вона перебуває на даний час нікому невідомо.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначила, що вона є сусідкою позивача, він проживає в квартирі сам, діти позивача одружилися і живуть окремо. Відповідачка три роки тому вийшла з квартири та не повернулась, за цей час вона її в квартирі не бачила жодного разу.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 04.02.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Суд, заслухавши показання позивача ОСОБА_1 , показання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини.

Як вбачається з договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Стрийського нотаріального округу Чернилевською М.М. 13.11.2001, гр. ОСОБА_6 продав, а гр. ОСОБА_1 купив квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з однієї кухні, однієї житлової кімнати площею 18,8 кв. м., загальна площа квартири 34,6 кв. м. /а.с.7/.

З копії будинкової книги для прописки громадян, що проживають, вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 з 10.08.2007 /а.с.8-12/.

Як вбачається з довідки Стрийського РУП ГУПН у Львівській області від 25.08.2020 за вих. № М-22, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає в АДРЕСА_2 , перебуває у державному розшуку, як безвісно відсутня з 16.02.2018 /а.с.13/.

Відповідно до копії рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07.06.2019, розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 /а.с.14/.

24.02.2021 за вих. № 17 директором КП «Управляюча компанія «Мрія» надано свідчення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Свідок ОСОБА_3 проживає за адресою АДРЕСА_3 , вказав, що ОСОБА_2 не проживає в АДРЕСА_2 з 13.02.2018 /а.с.56/; Свідок ОСОБА_4 проживає за адресою АДРЕСА_3 , вказав, що ОСОБА_2 не проживає в АДРЕСА_2 з 13.02.2018 /а.с. 57/.

З акту фактичного проживання від 02.03.2021, складеного КП «Управляюча компанія «Мрія», вбачається, що свідок ОСОБА_4 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_4 , свідок ОСОБА_3 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 , відповідач ОСОБА_2 не проживає за адресою: АДРЕСА_2 з 2018 року /а.с.6/.

Норми права, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин.

Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Згідно з п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ від 07.02.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають, окрім дружини власника, дітей і батьків також інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Підстави втрати членом сім`ї власника житла права користування цим житлом, передбачені частиною другою статті 405 ЦК України, згідно з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Інших підстав для втрати членом сім`ї власника житла права користування житлом ЦК України не визначає.

У постанові Верховного суду від 20.12.2018 по справі № 501/957/15-ц, провадження № 61-34021св18 зазначено, що під час вирішення питання про втрату права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягають термін відсутності та поважність причин такої відсутності. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначене поняття місця проживання особи. А за ст. 15 цього ж Закону встановлюється відповідальність особи за порушення вимог про необхідність реєстрації місця проживання.

У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Мотивована оцінка доказів, наданих сторонами та висновки суду за результатами позову.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає в АДРЕСА_2 , перебуває у державному розшуку, як безвісно відсутня з 16.02.2018. Причина відсутності відповідача ОСОБА_2 за вказаною адресою невідома.

Одночасно в судовому засіданні встановлено, що квартира АДРЕСА_1 , придбана сторонами під час шлюбу, тобто перебуває у спільній сумісній власності подружжя.

При цьому суд зазначає, що позивач не є одноособовим власником спірної квартири.

Крім цього, в судовому засіданні встановлено, що рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07.06.2019, розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Розірвання шлюбу між сторонами не є безумовною підставою для визнання відповідача такою, що втратила право користування спірним житлом, однак позивачем доведено факт непроживання відповідача у спірній квартирі понад встановлені строки без поважних причин.

Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 зазначив, що він є сусідом позивача, ОСОБА_1 проживає в квартирі один. Раніше проживав з дружиною та дітьми. Місце перебування відповідача на даний час невідоме.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначила, що вона є сусідкою позивача, він проживає в квартирі сам, діти позивача одружилися і живуть окремо. Відповідачка три роки тому вийшла з квартири та не повернулась, за цей час вона її в квартирі не бачила жодного разу.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач фактично в квартирі не проживає з 2018 року, не користуються квартирою як житлом тривалий час, не несе участі в утриманні квартири і в оплаті комунальних послуг, тобто не виконує обов`язків, передбачені законом і не здійснює своїх прав користування даним жилим приміщенням.

Не встановлено фактів чинення перешкод з боку позивача щодо проживання відповідача в даному жилому приміщенні протягом всього зазначеного часу.

У справі № 180/1388/17-ц від 22.05.2019, Верховний Суд вказав, що скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що такий спосіб захисту як усунення перешкод у користуванні житлом шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням не може бути застосований до осіб, які фактично проживають у житловому приміщенні, оскільки власник нерухомого майна не може бути обмежений у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Позивач є власником квартири, хоча квартира і придбана під час шлюбу, і йому належить право вимагати усунення перешкод у користуванні та розпорядженні своїм майном, в тому числі і у вказаний ним спосіб.

Таким чином, є всі підстави для визнання відповідача (яка є відсутньою понад визначені законом строки) такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Стаття 321 ЦК України забороняє обмеження прав власника стосовно розпорядження своїм майном. Наявність реєстрації у квартирі особи, що там не мешкає, обмежує позивача у розпорядженні майном.

У зв`язку з наведеним, оскільки відповідач за адресою: АДРЕСА_2 не проживає з 2018 року, а позивач змушений сплачувати комунальні послуги, в тому числі й за відповідача, а тому, враховуючи положення ст. 405 ЦК України, згідно з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання втратившою права на користування житловим приміщенням відповідача ОСОБА_7 є законними та обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 259, 264, 265, 268, 280 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя:

Оригінал рішення

Повний текст судового рішення

виготовлено 05 квітня 2021 року