Житомирський апеляційний суд
Справа №284/799/20 Головуючий у 1-й інст. Діброва О. В.
Категорія 39 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Павицької Т.М.

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу № 284/799/20 за позовом Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на заочне рішення Народицького районного суду Житомирської області від 10 грудня 2020 року, яке ухвалено суддею Діброва О.В.в смт Народичі

встановив:

У вересні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла в зв`язку з невиконанням умов кредитного договору б/н, укладеного між сторонами 18 січня 2011 року, за яким відповідач отримала кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Оскільки належним чином зобов`язання відповідачем не виконувались, станом на 14.06.2020 виникла заборгованість в розмірі 11243,69 грн, яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 7709,80 грн. та заборгованості за простроченими відсотками в сумі 3533,89 грн, які позивач і просить стягнути з відповідача на свою користь.

Заочним рішенням Народицького районного суду Житомирської області від 10 грудня 2020 рокуу задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відповідач, підписавши анкету-заяву приєднався до запропонованого банком договору, отримала картку, активувала її, користувалася нею, отримувала кредитні кошти. Банком під час розгляду справи були надані первісні бухгалтерські документи про видачу і сплату коштів за кредитним договором, які підтверджують обґрунтованість та доведеність позовних вимог. Також зазначає, що суд відмовляючи у задоволенні вимоги про стягнення суми простроченого тіла кредиту не звернув уваги на ту обставину, що відповідно до наданого Банком розрахунку, відповідач допускала прострочення повернення суми використаного ліміту, у зв`язку з чим така сума кредиту перейшла у прострочене тіло.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідач не скористалась.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що 18 січня 2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір, за умовами якого остання отримала кредитні кошти, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши відповідну платіжну картку.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого Банком на обґрунтування своїх позовних вимог, розмір заборгованості за договором станом на 14.06.2020 складає 11243,69 грн, з яких: заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 7709,80 грн. та заборгованість за простроченими відсотками в сумі 3533,89 грн

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір та умови нарахування заборгованості за простроченим тілом кредиту та нараховані прострочені відсотки, що заявлені позивачем. Крім того, позивач вимоги про стягнення тіла кредиту (суми, яку фактично отримав в борг позичальник) та заборгованості за нарахованими відсотками не заявляв, у зв`язку із чим суд дійшов переконання, що вимога про стягнення з відповідача суми боргу є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Проте повністю з таким висновком суду погодитись неможливо виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

З матеріалів справи слідує, що Банком на підтвердження обґрунтування позову, суду першої інстанції, крім розрахунку заборгованості, надано виписку по рахунку, яка має статус первинного документа, що підтверджується Переліком типових документів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року №578/5. Зазначена виписка є належним доказом отримання та користування відповідачем кредитними коштами, у ній зазначені всі операції з часу активації кредитних карток зі зняття грошових коштів, погашення заборгованості, яка відповідачем не спростовані (а.с.13-18).

Також до позовної заяви була надана довідка про зміну кредитного ліміту з 1000 грн до 4400 грн та 5600 грн (а.с.20), а також довідка про видачу кредитних карток за договором № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , строк дії останньої до 29 лютого 2020 року (а.с.19).

Крім того, ухвалюючи рішення суд першої інстанції не звернув увагу на те, що прострочене тіло кредиту це частина використаного кредитного ліміту або вся сума використаного кредитного ліміту, що на конкретну дату мало бути погашено відповідачем, але не погашено або погашено не в повному обсязі.

Відповідно до наданого Банком розрахунку, відповідач допускав прострочення повернення суми використаного ліміту на конкретну дату, у зв`язку з чим сума неповернутого тіла кредиту перейшла у прострочене тіло кредиту.

Проте, вирішуючи спір, суд першої інстанції зазначені обставини не врахував, у зв`язку із чим дійшов неправильного висновку про відмову у задоволенні позову у частині стягнення з відповідача фактично отриманих, використаних, але не повернутих ним Банку коштів. Отже, враховуючи вищенаведене, а також ті обставини, що відповідач належним чином не виконував умови кредитного договору, фактично отримані та використані кошти в добровільному порядку банку повністю не повернув, а також з урахуванням частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення прав банку, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення суми заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 7709,80 грн. є помилковим, а тому підлягає скасуванню у даній частині.

Однак, врахувавши правову позицію, висловлену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за простроченими процентами.

При цьому суд виходив з того, що у наданій анкеті-заяві позичальника від 18 січня 2011 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді відсотків за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 18 січня 2011 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Тому суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Тарифи та Умови і Правила розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати відсотків у зазначеному в них розмірах і порядках нарахування, або в подальшому не змінювались, а тому такі Тарифи і Умови та Правила не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору, укладеного банком з відповідачкою.

Посилання представника позивача на Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка особисто підписана відповідачем та містить істотні умови договору, в тому числі базову відсоткову ставку за користування кредитом (2,5%, тобто 30% на рік), подана представником позивача до суду першої інстанції, не свідчить про згоду відповідача з умовами кредитування саме по оспорюваному договору, оскільки договір між сторонами укладено 18 січня 2011 року, а Довідка про умови кредитування підписана відповідачем 12 березня 2011 року. А тому рішення суду про відмову у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками є вірним.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченим тілом кредиту підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про задоволення цих вимог з вищевказаних підстав.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подачу позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2102 грн, за подачу апеляційної скарги - 3153 грн, а тому з урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог (68,5%) з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати на сплату судового збору у розмірі 3599,67 грн.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»задовольнити частково.

Заочне рішення Народицького районного суду Житомирської області від 10 грудня 2020 рокув частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту скасувати, ухваливши нове судове рішення про задоволення даних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1-д, ) заборгованість за договором б/н від 18.01.2011 в сумі 7709,80 грн та судові витрати в сумі 4599,67 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді