ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Постанова

Іменем України

07 квітня 2021 року м. Херсон

Єдиний унікальний номер справи: 648/1690/20

Номер провадження: 22-ц/819/734/21

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Радченка С.В.,

суддів: Вейтас І.В., Семиженка Г.В.

секретар: Плохотніченко А.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , представник адвокат Найченко О.Є.

відповідач ОСОБА_2 , представник адвокат Лодига М.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 20 січня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Бугрименка В.В., у справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, Білозерська районна державна адміністрація, виконавчий комітет Білозерської селищної ради, про визначення місця проживання дитини, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, Білозерська районна державна адміністрація, виконавчий комітет Білозерської селищної ради, про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог і рішення суду першої інстанції

У червні 2020 року ОСОБА_1 , від імені якого діяв адвокат Найченко О.Є., звернувся до суду із позовом, обгрунтовуючи його тим, що сторони являються батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу між сторонами, дитина понад три роки проживає разом з батьком. Останній має можливість створити необхідні умови для нормального фізичного та психологічного розвитку дитини. Посилаючись на те, що сторони не можуть дійти згоди з приводу місця проживання дитини, просив визначити місце проживання ОСОБА_4 разом з позивачем.

У червні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою в якій просила визначити місце проживання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею. Позов обґрунтовувала тим, що при розірванні шлюбу з ОСОБА_1 не було вирішено питання щодо місця проживання їх дитини і між ними наявний спір з цього питання. Для проживання дитини разом з нею, створені необхідні умови, між ними наявний стійкий емоційний зв`язок. Натомість, батько дитини є імпульсивною та конфліктною людиною, схильною до насилля.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 20 січня 2021 року первісний позов задоволено. Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_4 2011 р.н. за місцем проживання батька ОСОБА_1 .

В задоволенні зустрічного позову відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

Визначаючи місце проживання дитини з батьком, суд першої інстанції виходив із того, що за місцем проживання батька створено всі необхідні умови для проживання дитини та з урахуванням висновку органу опіки та піклування та пояснень самої дитини, вважав, що таке рішення буде відповідати інтересам дитини.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення її позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення вимог процесуального законодавства. Посилається на те, що суд першої інстанції належним чином не дослідив докази та обставини по справі. Зокрема посилається на те, що суд першої інстанції встановивши, що обоє батьків мають рівні можливості та умови для забезпечення виховання та розвитку дитини не з`ясував моральні якості батьків та не звернув уваги на те, що ОСОБА_1 має судимості за тяжкі злочини. Також суд помилково дійшов висновку про те, що батько не чинить перешкоди у спілкуванні матері з дитиною, оскільки зазначене спростовується наданими письмовими доказами та показаннями свідків.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на апеляційну скаргу.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Фактичні обставини справи встановлені судом першої інстанції.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білозерського районного управління юстиції Херсонської області 6 грудня 2011 року, сторони являються батьками ОСОБА_4 23.11.2011 року.

З 2019 року ОСОБА_4 проживає разом з батьком.

Позивач та відповідач, мають постійне місце роботи, характеризуються позитивно, що підтверджується відповідними характеристиками з місця роботи, проживання, довідкою про нараховану заробітну плату №02-18/78 від 19 травня 2020 року.

Відповідно до характеристики ОСОБА_4 , наданої класним керівником 2 класу Білозерського закладу повної загальної середньої освіти №3, батьки цікавляться дитиною, контролюють її навчальний процес.

Згідно до актів обстеження умов проживання, як позивача, так і відповідача, кожен із батьків створив належні умови для проживання, розвитку і виховання дитини.

Між сторонами наявні неприязні відносини, на що вказують звернення ОСОБА_2 до Білозерського ВП ХМВ ГУНП в Херсонській області щодо противоправних дій ОСОБА_1 , вчинених відносно неї. Даних, які б вказували, що за вказаними заява ОСОБА_1 було притягнуто до кримінальної чи адміністративної відповідальності, матеріали справи не місять.

З висновку виконавчого комітету Білозерської селищної ради, як органу опіки та піклування, за №82 від 30 вересня 2020 року, вбачається, що визначення місця проживання ОСОБА_4 з батьком буде відповідати інтересам дитини(а.с.86-87).

З психолого-педагогічного обстеження ОСОБА_4 вбачається, що під час спілкування дитина була відкритою, будь яких даних, що вказували б на здійснення тиску або погроз на дитину з боку когось із батьків, встановлено не було. Дитина більш прихильна до батька (а.с.15).

В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_4 пояснила, що бажає проживати з батьком.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Стаття 11Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Із системного тлумачення статей 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, частин другої та третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», слідує, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

В положеннях Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, зазначено про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), і ці положення узгоджуються з нормами Конституції України та законів України.

Таким чином, встановивши наявність практично однакових належних матеріально-побутових умов як у матері, так і у батька для проживання і виховання малолітньої доньки, однакову прихильність дитини до батьків, а також виконання обома батьками належним чином своїх обов`язків по вихованню дитини, суд першої інстанції, враховуючи висновок органу опіки та піклування, висновок психолого-педагогічного обстеження ОСОБА_4 та пояснення самої дитини, дійшов достатньо обґрунтованого висновку про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4 разом з батьком.

Колегія суддів, враховуючи передусім інтереси дитини, погоджується із висновком суду, що комфортне проживання та належне виховання дитини буде забезпечено у разі її проживання разом із батьком.

Під час апеляційного розгляду справи, ОСОБА_2 наполягала на тому, що ОСОБА_1 негативно впливає на психіку дитини, тому думка дитини не є об`єктивною. Зазначені доводи спростовуються тим, що свої пояснення дитина давала за відсутності батьків як і суду так і психологу, яка підтвердила спроможність дитини усвідомлювати ситуацію, яка склалася та висловити свою думку.

Колегія суддів враховує, що згода дитини на проживання з одним із батьків не є абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає інтересам дитини.

Водночас, зважаючи на те, що дитина більш прихильна до батька, з яким має міцний емоційний зв`язок, не встановивши будь-яких обставин, які свідчили б про те, що проживання з батьком може не відповідати інтересам дитини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визначення місця проживання дитини з батьком.

Також колегія суддів враховує, що визначення місця проживання дитини разом з батьком не позбавляє матір дитини права приймати в подальшому активну участь у її вихованні, фізичному та духовному розвитку, відвідувати та спілкуватися з нею.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не оцінив моральні якості батьків та не взяв до уваги той факт, що ОСОБА_1 був судимий за тяжкі злочини, оскільки жодними належними доказами не підтверджено обставину, що факт наявності судимості у позивача (за первісним позовом) негативно впливає на його ставлення до батьківських обов`язків та, з огляду на зазначене, не може бути визначальними у вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду. Докази та обставини, на які посилається відповідач (за первісним позовом) в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду попередньої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми процесуального права.

Будь-яких інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, апелянтом не наведено.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 20 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, у випадках, визначених п.п. а-г, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 08 квітня 2021 року.

Головуючий С.В. Радченко

Судді І.В. Вейтас

Г.В. Семиженко