Справа №173/256/21
Провадження №2/173/388/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2021 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого - судді Петрюк Т.М.

При секретареві - Рудовій Л.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами загального провадження, в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Верхньодніпровської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області, про визнання права власності -

ВСТАНОВИВ:

10.02.2021 року до суду звернувся позивач ОСОБА_1 , з позовом про визнання права власності до відповідача Верхньодніпровської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2021 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовче с удове засідання на 23 березня 2021 року.

23.03.2021 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладений в зв`язку з неявкою учасників розгляду справи до 20.05.2021 року.

20.05.2021року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладений за клопотанням позивача для уточнення позовних вимог до 27.07.2021 року.

26.07.2021 року до суду надійшла уточнена позовна заява.

27.07.2021 року справ на розглядалась в зв`язку з перебуванням судді у відпустці. Справа призначена до розгляду на 05.08.2021 року.

05.08.2021 року закінчене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду в судовому засіданні на 05.08.2021 року

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового засідання технічними засобами не проводилась

Згідно уточненої позовної заяви позивач просить визнати за ним право власності на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне: в 1977 році він працював різником металу на чугоно-ливарному заводі ім. 1 Травня міста Верхньодніпровська Дніпропетровської області.

В 1985 році працівникам, які перебували на квартирному обліку даного заводу надавалось житло. Так 15.02.1985 року йому було надано квартиру в гуртожитку та дозвіл на заселення.

10 листопада 1994 року він приватизував квартиру та йому було надано свідоцтво про право власності на житло.

З дня вселення до квартири і по теперішній час він та члени його сім`ї безперешкодно проживають в ній.

Проте ним втрачене свідоцтво про право власності на квартиру. З документів на квартиру збереглась лише домова книга з записами про реєстрацію проживання його родини та відміткою про реєстрацію права власності та видачу в відповідного свідоцтва про право власності на житло від 10.11.1994 року в БТІ Мале підприємство «Конкурент».

Він звернувся до державного реєстратора права власності на нерухоме майно Верхньодніпровської районної державної адміністрації із заявою про проведення державної реєстрації права власності на вищевказану квартиру. Але рішенням № 56327237 від 27 січня 2021 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Верхньодніпровської міської ради йому відмовлено у проведення реєстрації права власності на житло в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, що й стало підставою звернення до суду

В судове засідання позивач не з`явився,про дату час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подану позовну заяву не відкликав, матеріали справи надають можливість ухвалити рішення без участі позивача.

Відповідач, представник Верхньодніпровської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області, в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність. Проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини

Між сторонами виникли правовідносини із визнання права власності на нерухоме майно.

Судом встановлено, що позивач працював різником металу на чугоно-ливарному заводі ім. 1 Травня міста Верхньодніпровська Дніпропетровської області.

В 1985 році працівникам, які перебували на квартирному обліку даного заводу надавалось житло. Так 15.02.1985 року позивачеві було надано квартиру в гуртожитку та дозвіл на заселення, що підтверджується витягом із протоколу № 16/6 від 15.02.1985.

10 листопада 1994 року позивач приватизував квартиру та йому було надано свідоцтво про право власності на житло, що підтверджується штампом на домовій книзі з відміткою про видачу свідоцтва про право власності на житло.

Проте, позивачем втрачене свідоцтво про право власності на квартиру. З документів на квартиру збереглась лише домова книга з записами про реєстрацію проживання його родини та відміткою про реєстрацію права власності та видачу відповідного свідоцтва про право власності на житло від 10.11.1994 року в БТІ Мале підприємство «Конкурент».

Позивач звернувся до державного реєстратора права власності на нерухоме майно Верхньодніпровської районної державної адміністрації із заявою про проведення державної реєстрації права власності на вищевказану квартиру. Але рішенням № 56327237 від 27 січня 2021 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Верхньодніпровської міської ради позивачеві відмовлено у проведення реєстрації права власності на житло в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, що підтверджується копією рішення державного реєстратора.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК - право власності вважається набутим правомірним, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як вбачається із наданих документів право власності у позивача виникла правомірно на підставі виділення йому квартири та подальшої її приватизації. Проте позивачем втрачений правовстановлюючий документ, а саме свідоцтва про право власності на житлове приміщення.

Статтею 346 ЦК України передбачені підстави для припинення права власності. Проте даною правовою нормою не передбачено такої підстави припинення права власності, як втрата правовстановлюючого документу.

Відповідно до ст. 392 ЦК України - Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Оскільки право власності у позивача виникло на підставі приватизації житла та не визнається на даний час іншими особами у позивача виникає необхідність у визнанні за ним права власності на належне йому нерухоме майно.

На підставі вищевикладеного суд у відповідності до обраного позивачем способу захисту порушених прав, який передбачений ст.. 16 ЦК України, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги та визнати за позивачем право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908.00 грн., суд вважає за можливе покласти на позивача, так як судом не встановлено вини відповідача, щодо порушення прав позивача.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до Верхньодніпровської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області, про визнання права власності - задовольнити

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 , право власності квартиру АДРЕСА_1 .

Витрати по сплаті судового збору в сумі 908.00 грн. покласти на позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Повний текст рішення виготовлений 05.08.2021 року

Суддя Петрюк Т.М.

Направлене до ЄДРСР: 09.08.2021 року

Дата набрання законної сили 07.09.2021 року