Справа № 128/2442/18
Провадження № 22-ц/801/1556/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ганкіна І. А.
Доповідач:Сало Т. Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2021 рокуСправа № 128/2442/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі: головуючого судді Сала Т.Б., суддів Берегового О.Ю., Ковальчука О.В., секретар Ліннік Я.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 20 грудня 2018 року, ухвалене суддею Ганкіною І.А. в м. Вінниця, дата складення повного рішення невідома, в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Якушинецької сільської об`єднаної територіальної громади Вінницького району Вінницької області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом,

встановив:

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/2 частину житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належав померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 , яка заповіла все своє майно сину ОСОБА_2 . Інших спадкоємців немає.

Позивач у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, на підставі чого було заведено спадкову справу №149/2011.

Також ОСОБА_2 звернувся до Вінницької районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , що належав спадкодавиці на підставі свідоцтва про право власності на будинковолодіння як голові колгоспного двору.

Нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки неможливо встановити, яка частка вищевказаного будинку належала спадкодавцеві.

Іншим співвласником будинку є ОСОБА_4 (прізвище після укладення шлюбу - ОСОБА_5 ).

У зв`язку з тим, що право на колгоспний двір розділено між двома особами погосподарський облік по будинковолодінню розділено на два окремих, також було розділено домові книги.

Станом на 1991 рік в домогосподарстві по АДРЕСА_2 постійно мешкала ОСОБА_3 голова двору. В домогосподарстві по АДРЕСА_2 , станом на 1991 рік, постійно мешкали: ОСОБА_4 голова двору, ОСОБА_2 батько, ОСОБА_6 сестра, ОСОБА_7 мати.

Домогосподарство входило до суспільної групи господарств колгоспний двір, а тому, враховуючи наявні погосподарські книги та свідоцтва ОСОБА_3 була головою колгоспного двору по АДРЕСА_2 , а отже була власником 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

Зважаючи на викладене, позивач вважає, що має право як спадкоємець за заповітом отримати право власності на вказане майно.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 20 грудня 2018 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті своєї матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/2 частку житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Судові витрати залишено за позивачем.

Не погодившись із вказаним рішенням, особа, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Також просить стягнути з позивача судові витрати по сплаті судового збору та за професійну правничу допомогу.

Скарга мотивована тим, що апелянт вважає, що оскаржуваним рішенням було порушено її права, як члена колгоспного двору; поділ майна, а саме житлового будинку АДРЕСА_2 між усіма членами колгоспного двору не проводився; розмір частки члена колгоспного двору, відповідно до норм ЦК УРСР, встановлюється з рівності часток кожного члена, а тому кожному члену колгоспного двору мало належати по 1/5 частці в майні; належними відповідачами по справі мали бути ОСОБА_1 та ОСОБА_8 .

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а апеляційне провадження підлягає закриттю з наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння АДРЕСА_3 (виданого на підставі рішення виконкому Вінницької районної Ради народних депутатів за № 167 від 23 травня 1987 року), 1/2 частка житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_3 .

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння АДРЕСА_4 (виданого на підставі рішення виконкому Вінницької районної Ради народних депутатів за № 167 від 23 травня 1987 року), 1/2 частка житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 належить колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_9 .

Згідно з пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, положення зазначеного Кодексу застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України 2003 року, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки правовідносини виникли до набрання новим Кодексом чинності, то суд при розгляді керується положеннями ЦК 1963 року.

Відповідно до статті 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 123 цього Кодексу, частка члена колгоспного двору в майні двору визначається: 1) при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); 2) при утворенні з одного двору двох і більше дворів (поділ); 3) при зверненні стягнення по особистих зобов`язаннях члена двору.

В даному випадку, беручи до уваги зміст вищезгаданих свідоцтв про право особистої власності на частину домоволодіння, якими вже встановлені частки у власності домоволодіння, за відсутності доказів на підтвердження обставин згаданих в п. 1 та 3 ч. 1 ст. 123 цього Кодексу, колегія суддів вважає, що відбувся поділ колгоспного двору, і внаслідок поділу утворилось два колгоспних двора.

Про наявність саме двох колгоспних дворів свідчить факт наявності двох голів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які зазначені як голови дворів у погосподарських книгах.

Так, відповідно до записів погосподарської книги Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області в домогосподарстві по АДРЕСА_5 станом на 1991 рік постійно проживала ОСОБА_3 , вона ж була головою двору.

У записах іншої погосподарської книги Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області в домогосподарстві по АДРЕСА_5 станом на 1991 рік постійно проживали: ОСОБА_9 - голова двору, ОСОБА_2 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 .

Частиною першою статті 112 ЦК Української РСР, передбачено, що майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам.

Отже, можна зробити висновок, що два колгоспних двори мали у власності та користувались по 1/2 частині будинковолодіння АДРЕСА_2 , а тому твердження апелянта, про те що вона є членом колгоспного двору, головою якого була ОСОБА_3 , є помилковим.

Проаналізувавши норми права, які були чинними на час створення та існування колгоспних дворів, не передбачалось наявність двох голів одного колгоспного двору і поділ між ними, з виділенням кожному з них частки колгоспного двору.

Принцип «спільної сумісної власності членів колгоспного двору» (ст.120 ЦК УРСР), про яких стверджує апелянт діє по кожного колгоспному двору окремо.

В даному випадку ОСОБА_3 була одноособовим членом колгоспного двору, в якому вона була головою. Головою іншого колгоспного двору була ОСОБА_4 , і саме її члени двору - ОСОБА_2 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 мали у спільній частковій власності майно цього колгоспного двору.

Колгоспні двори були припинені 15.04.1991 р., коли був введений в дію Закон України «Про власність».

Відповідно до Закону України «Про власність» від 15.04.1991 року, пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Отже, за обставини, що на час припинення існування колгоспних дворів ніхто із вищезгаданих осіб не втратив свого права на частку в майні колгоспних дворів, ОСОБА_3 стала власником 1/2 частини будинковолодіння АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 .

25 березня 1989 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті заповіла своєму сину - ОСОБА_2

ОСОБА_2 , будучи єдиним спадкоємцем за заповітом, у встановлений строк та за встановленою процедурою прийняв спадщину.

В матеріалах спадкової справи є Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відповідно до якого ОСОБА_2 є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 , і свідоцтво видано на земельну ділянку, яка належала покійній.

Осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщини після смерті ОСОБА_3 ( ст.1241 ЦК України) судом не встановлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що вона мала бути залучена до розгляду справи, як відповідач, оскільки була членом колгоспного двору, і також має право на частку в спірному майні.

Відповідно до частини статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

ОСОБА_2 звернувся з позовом про визнання права власності на спадкове майно за заповітом. Відповідачем у цій справі була Якушенецька сільська об`єднана територіальна громада.

Рішенням суду позов задоволено. З апеляційною скаргою звернулась ОСОБА_11 , як особа, яка не брала участі у справі.

За правилом частини 1 статті 352 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Тобто, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, чи обов`язок, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

З`ясовуючи питання про те, чи стосується оскаржуване судове рішення безпосередньо прав та обов`язків скаржника, апеляційний суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, спірні правовідносини виникли щодо спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , яка була одноособовим членом та головою колгоспного двору.

Апелянт не могла бути залучена до участі у розгляді цієї цивільної справи як співвідповідач з тих причин, що вона є членом колгоспного двору, головою якого буда ОСОБА_3 , адже було встановлено, що ОСОБА_11 була членом та головою іншого колгоспного двору, і ніякого відношення до колгоспного двору ОСОБА_3 не мала.

Також вона не могла бути залучена як спадкоємець за законом, адже спадщину належним чином та у встановлений строк прийняв єдиний спадкоємець за заповітом ОСОБА_2 . Встановлено, що інших спадкоємців, які мають право на законну (в т. ч. обов`язкову) частку у спадковому майні немає.

Отже, рішення суду, яке оскаржує ОСОБА_1 , не стосується прав, інтересів та обов`язків останньої.

За правилами пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Згідно з частиною другою наведеної статті про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

Керуючись ст. 362, 367, 389 ЦПК України,

ухвалив:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 20 грудня 2018 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Якушинецької сільської об`єднаної територіальної громади Вінницького району Вінницької області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст ухвали складено 12 серпня 2021 року.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.Ю. Береговий

О.В. Ковальчук