_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/9818/21
Провадження № 2/947/2467/21
УХВАЛА

01.04.2021 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

за участю секретаря Кирикової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову до подання до суду позовної заяви до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Медведенко Галини Валеріївни, Одеської міської ради, Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, про визнання незаконним та скасування рішення про відведення земельної ділянки, про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію земельної ділянки, про скасування запису про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,

ВСТАНОВИВ:

31.03.2021 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла заява ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову до подання до суду позовної заяви до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Медведенко Галини Валеріївни, Одеської міської ради, Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, про визнання незаконним та скасування рішення про відведення земельної ділянки, про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію земельної ділянки, про скасування запису про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, шляхом накладення заборони відчуження земельної ділянки з кадастровим номером :14:001:0152, цільове призначення 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0369 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 .

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу на підставі вказаної заяви розподілено судді Калініченко Л.В.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається зокрема до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Оглянувши надані до заяви документи вбачається, що заявником висловлено намір пред`явити позов стосовно нерухомого майна земельної ділянки, з кадастровим номером :14:001:0152, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та належить до території Київського району міста Одеси.

Відповідно до ч.1 ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

На підставі викладеного, приймаючи до уваги посилання заявника, про намір пред`явити майбутній позов стосовно нерухомого розташованого в Київському районі міста Одеси, суддя дійшов до висновку, що з урахуванням правил виключної підсудності встановлених ч.1 ст.30 ЦПК України зазначена заява Київському районному суду міста Одеси.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 01.04.2021 року справу за вказаною заявою прийнято до свого провадження та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні за відсутності сторін по справі.

Дослідивши вказану заяву про забезпечення позову, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно з ч.1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

У відповідності до ч.2 ст. 149 ЦПК України, суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.150 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч.3 ст.149 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п.4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, з заяви та доданих до неї документів вбачається, що між сторонами виник спір стовно землекористування, а саме накладення меж земельної ділянки, з кадастровим номером :14:001:0152, на межі земельної ділянки, з кадастровим номером № :14:001:0147.

Згідно з наданим до заяви витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №45588226 від 13.10.2015 року, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 0,0139 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер №:14:001:0147.

У відповідності до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності за №249532768 від 23.03.2021 року, ОСОБА_2 належить на праві приватної власності земельна ділянка, площею 0,0369 га, з кадастровим номером №:14:001:0152.

Право власності на вказану земельну ділянку належить на підставі рішення Одеської міської ради про відведення земельної ділянки для будівництва від 11.12.2019 року за №5601-VII; витягу з Державного земельного кадастру, виданого 25.11.2019 року Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області за №НВ-019.

Як стверджує позивачка, фактично межі земельної ділянки, на яку набув право власності ОСОБА_2 сформовані за рахунок належної їй ОСОБА_1 , а відтак порушують її право власності на земельну ділянку.

За наслідком чого, позивачка має намір звернутись до суду з позовом до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Медведенко Галини Валеріївни, Одеської міської ради, Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, про визнання незаконним та скасування рішення Одеської міської ради про відведення земельної ділянки для будівництва від 11.12.2019 року за №5601-VII; про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію земельної ділянки; про скасування запису про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а саме права власності на земельну ділянку, площею 0,0369 га, з кадастровим номером №:14:001:0152, під час розгляду якої, як стверджує позивачка, нею буде заявлено відповідне клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи, для підтвердження вказаних посилань належними і допустимими доказами.

Позивачкою надані до суду фотокопії оголошень на сайті в мережі Інтернет (https://dom.ria.com) з інформацією про продаж будинку, розташованого на земельній ділянці по АДРЕСА_2 , площею, яка відповідає площі належної ОСОБА_2 ділянці.

Як стверджує позивачка, саме ОСОБА_2 здійснюютьс ядіїх з продажу належної йому земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок.

Також, заявниця зазначила, що необхідність забезпечення позову викликана тим, що позов стосується розгляду правомірності отриманих відповідачем правовстановлюючих документів на вказану земельну ділянку, а у разі здійснення ним відчуження цього майна, буде ускладене виконання майбутнього рішення суду про задоволення позову, за наслідком чого для захисту позивачеві своїх прав та інтересів необхідне буде докласти значних зусиль, шляхом пред`явлення нового позову, та понести додаткові матеріальні витрати.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, саме пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 89 ЦПК України).

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6 -605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Крім того судом враховується, що у відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням викладених роз`яснень Верховного Суду України, оскільки між сторонами виник спір стосовно набуття ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку, площею 0,0369 га, з кадастровим номером :14:001:0152, суд вважає вимоги про забезпечення позову шляхом встановлення заборони здійснювати відчуження вказаного нерухомого майна обґрунтованими, що буде співрозмірним заявленим майбутнім вимогам, буде слугувати забезпеченням виконання майбутнього рішення суду у разі задоволення позову, а невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його постановлення на користь позивача, а відтак й порушить права позивача на судовий захист, оскільки до розв`язання виниклого між сторонами по справі спору по суті, відповідач має право здійснити дії з перереєстрації права власності на вказану ділянку, шляхом продажу чи дарування зазначеного майна, за наслідком чого примусове виконання рішення суду, у разі відсутності волі відповідача на його виконання, буде не результативним, та для відновлення порушеного права позивачеві необхідне буде ініціювати нове судове провадження, а забезпечення позову навпаки виступають запорукою можливого виконання рішення суду, у зв`язку з чим суд доходить до висновку, що заява заявника про забезпечення позову є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Одночасно суд вважає безпідставними доводи позивача про наявність присвоєної адреси: АДРЕСА_1 , спірній земельній ділянці, оскільки такі відомості відсутності в Інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності за №249532768 від 23.03.2021 року.

Відповідно до ч.4 ст. 152 ЦПК України, у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

У відповідності до ч.1-3 ст. 154 ЦПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо:

1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або

2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Одночасно з вирішенням питання щодо забезпечення позову, суд не вбачає підстав для вжиття зустрічних заходів забезпечення позову відповідно до ст. 154 ЦПК України.

Суд роз`яснює, що відповідачі у відповідності до вимог статті 154 ЦПК України, після застосування судом заходів забезпечення позовуне позбавлені права на подання до суду відповідного клопотання про зустрічне забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 149-153, 354, п.15.5 розділу ХІІІ Перехідні положення, ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання до суду позовної заяви задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Медведенко Галини Валеріївни, Одеської міської ради, Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, про визнання незаконним та скасування рішення про відведення земельної ділянки, про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію земельної ділянки, про скасування запису про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, який має бути поданий до суду протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову, а саме:

- Встановити заборону вчинятибудь які дії з проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень стосовно земельної ділянки, площею 0,0369 га, з кадастровим номером :14:001:0152, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, яка належить на праві власності ОСОБА_2 .

Копію ухвали направити для виконання до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради (65000, м. Одеса, вул. Черняхівського, 6).

Копію ухвали суду скерувати для відома ОСОБА_2 , приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Медведенко Галині Валеріївні, Одеській міській раді, Головному управлінню Держгеокадастру в Одеській області.

Зобов`язати ОСОБА_1 протягом десяти днів з дня постановлення ухвали суду про забезпечення позову подати до суду позов до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Медведенко Галини Валеріївни, Одеської міської ради, Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, про визнання незаконним та скасування рішення про відведення земельної ділянки, про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію земельної ділянки, про скасування запису про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, з одночасним повідомленням суду про вжиті такі дії.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що у разі неподання такого позову у встановлений законом строк, вжиті заходи забезпечення позову будуть скасовані.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Оскарження ухвали не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Суддя Калініченко Л. В.