Провадження № 2/127/1889/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2021 рокум. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі судді Іщук Т.П., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Свої вимоги мотивував тим, що ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 20 лютого 2013 року задоволено його скаргу на дії державного виконавця щодо призначення експерта та проведення оцінки майна в межах виконавчого провадження з примусового виконання рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 24 січня 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 55347,00 грн матеріальної шкоди. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 01 квітня 2013 року апеляційна скарга представника ОСОБА_4 ОСОБА_3 відхилена, а ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 20 лютого 2013 року залишена без змін. Ухвалою ВССУ від 21 серпня 2013 року касаційна скарга представника ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 20 лютого 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 01 квітня 2013 року відхилена, а зазначені ухвали залишені без змін.

Крім того, ухвалою Оратівського районного суду Вінницької області від 18 грудня 2013 року (справа №141/1158/13-ц) визнано мирову угоду у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу шляхом визнання права власності на частку нерухомого майна та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 06 червня 2016 року задоволена апеляційна скарга ОСОБА_1 , ухвала Оратівського районного суду Вінницької області від 18 грудня 2013 року скасована, а справа направлена до того ж суду для продовження розгляду. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01 листопада 2016 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу шляхом визнання права власності на частку нерухомого майна залишено без розгляду, зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності залишено без розгляду.

Також позивач вказує, що ухвалою ВССУ від 20 листопада 2013 року задоволена його касаційна скарга та скасовані рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 травня 2013 року та ухвала Апеляційного суду Вінницької області від 14 червня 2013 року в справі за його позовом до Вишенського ВДВС, приватного підприємства «Нива В.Ш.», ОСОБА_2 , за участі третьої особи -Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про визнання недійсним прилюдних торгів. Крім того ОСОБА_1 зазначає, що ухвалою ВССУ від 25 вересня 2014 року в цій справі відхилено касаційну скаргу ОСОБА_2 , а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 березня 2014 року та ухвала Апеляційного суду Вінницької області від 28 квітня 2014 року залишено без змін.

За наведених обставин ОСОБА_1 вважає, що протиправними діями відповідачів порушуються його права на користування та володіння майном, адже змушений постійно захищати свої права в суді. Крім того, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 березня 2021 року (справа №127/12517/20) зобов`язано ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні власністю. Зазначені дії відповідачів завдали позивачеві моральної шкоди. Наявність моральної шкоди позивач пов`язує з порушенням відповідачами його права власності та позбавлення можливості користуватись земельною ділянкою, як наслідок для позивача це суттєвий психотравмуючий фактор, що призводить до порушення фізичної та психоемоційної сфери існування особистості. Захист прав в судовому порядку вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого часу, побуту. Зазначені обставини призвели до виникнення у позивача хвилювань та переживань, що негативно відобразилось на його психоемоційному стані. Розмір моральної шкоди позивач оцінює на рівні 10000,00 грн. Одночасно позивач зазначає про понесені матеріальні витрати. Так постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 лютого 2017 року (справа №127/23097/16) відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради, за участю третіх осіб без самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування державної реєстрації права власності. Позивачеві КП «ВМБТІ» надавались послуги з виготовлення інформаційних листів з інвентаризаційної справи, ксерокопії документів, обстеження будинку та земельної ділянки, а також виготовлення технічного паспорта. Департаментом адміністративних послуг Вінницької міської ради здійснювався розгляд заяв ОСОБА_1 до державних реєстраторів та отримання витягів з державних реєстрів. Загальна сума понесених позивачем витрат становить 2586,84 грн. За наведених обставин позивач просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн та матеріальну шкоду в розмірі 2586,84 грн.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24 травня 2021 року відкрите спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб (а. с. 49-50).

Відповідачка ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 скористались своїм правом, передбаченим положеннями ст. 178 ЦПК України, та 02 липня 2021 року представником відповідачів надано відзив на позовну заяву відповідно до якого позовні вимоги не визнаються. Також зазначила, що всі події (судові рішення) за межами строку передбаченого ст. 257 ЦК України. Одночасно вказала, що позовна заява не містить жодного доказу з приводу чинення перешкод позивачеві діями відповідачів у користуванні та володінні його майном. Крім того звернула увагу на те, що відсутні докази про стан позивача внаслідок спричинення йому моральної шкоди та не зрозуміло в чому полягає матеріальна шкода. Просить відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача на користь відповідачів понесені витрати на професійну правничу допомогу (а. с. 57-58).

Позивач ОСОБА_1 своїм правом, передбаченим положеннями ст.179 ЦПК України, на подання відповіді на відзив не скористався.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09 серпня 2021 року залишено без розгляду клопотання представника позивача про проведення розгляду справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Судом установлено, що, як слідує з даних ЄДРСР, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 лютого 2013 року (справа № 127/2716/13-ц) задоволена скарга ОСОБА_1 , зокрема визнано неправомірними дії державного виконавця Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Щуренка Анатолія Олександровича щодо призначення експерта та проведення оцінки майна ОСОБА_1 . Судове рішення мотивоване тим, що внаслідок продажу арештованого майна ОСОБА_1 , при примусовому виконанні рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 матеріальної шкоди, боржник не був належним чином повідомлений про результати визначення вартості та оцінки арештованого майна та позбавлений права на оскарження такої оцінки.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 01 квітня 2013 року апеляційна скарга представника ОСОБА_4 - ОСОБА_3 та апеляційна скарга Вишенського ДВС Вінницького міського управління юстиції відхилена, а ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 20 лютого 2013 року залишена без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 серпня 2013 року касаційна скарга представника ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 20 лютого 2013 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 01 квітня 2013 року відхилена, а зазначені ухвали залишені без змін (а. с. 6).

Суд звертає увагу, що в межах цієї цивільної справи № 127/2716/13-ц відповідачі за даним позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не є сторонами у справі, а ОСОБА_3 мала статус учасника судового процесу як представник ОСОБА_4 , яка в свою чергу є стягувачем у виконавчому провадженні в межах якого подавалась скарга на дії державного виконавця.

Ухвалою Оратівського районного суду Вінницької області від 18 грудня 2013 року (справа №141/1158/13-ц) визнано мирову угоду у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу шляхом визнання права власності на частку нерухомого майна, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності. Зокрема ОСОБА_4 визнає право власності ОСОБА_6 на 13/50 часток житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого у АДРЕСА_1 , які він придбав з прилюдних торгів щодо реалізації нерухомого майна, яке належало ОСОБА_1 , на підставі акту про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого 13 липня 2012 року Вишенським відділом ДВС Вінницького міського управління юстиції (а. с. 7-9).

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 06 червня 2016 року задоволена апеляційна скарга ОСОБА_1 , ухвала Оратівського районного суду Вінницької області від 18 грудня 2013 року скасована, а справа направлена до того ж суду для продовження розгляду. Судове рішення мотивоване тим, що до участі у справі не залучені всі особи, на права яких вплине судове рішення, зокрема і ОСОБА_1 (а. с. 10).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01 листопада 2016 року у вказаній справі позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу шляхом визнання права власності на частку нерухомого майна залишено без розгляду, зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності залишено без розгляду (а. с. 11).

Суд звертає увагу, що відповідачка ОСОБА_3 в межах цивільної справи №141/1158/13-ц не мала процесуального статусу сторони справи, а була лише представником ОСОБА_4 ОСОБА_1 , в свою чергу, в зазначеній вище цивільній справі набув процесуального статусу на стадії апеляційного розгляду як особа, що подала апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 травня 2013 року (справа №232/484/12), яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 14 червня 2013 року, ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову до Вишенського ВДВС Вінницького міського управління юстиції, філії 02 приватного підприємства "Нива -В.Ш.", ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей Вінницької міської ради, про визнання недійсними прилюдних торгів.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 листопада 2013 року частково задоволена касаційна скарга ОСОБА_1 , рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 травня 2013 року та ухвала Апеляційного суду Вінницької області від 14 червня 2013 року скасовані, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а. с. 12-14). Судове рішення мотивоване тим, що боржника ОСОБА_1 не було належним чином повідомлено про дату, час та місце проведення прилюдних торгів з реалізації належного йому майна.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 березня 2014 року в цій справі (справа №232/484/12) позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано недійсними прилюдні торги, що відбулись 05 липня 2012 року щодо реалізації нерухомого майна, належного ОСОБА_1 , а саме: 1/4 частини житлового будинку з прибудовами та господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 ; частини фундаменту 13/25 часток житлового будинку та нежитлових споруд з прибудовами, господарськими будівлями, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/2 частини земельної ділянки загальною площею 0,0244 га, переможцем яких є ОСОБА_2 . Скасовано акт про проведення прилюдних торгів з продажу ОСОБА_2 1/4 частини житлового будинку з прибудовами та господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 ; частини фундаменту13/25 часток житлового будинку та нежитлових споруд з прибудовами, господарськими будівлями, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/2 частини земельної ділянки загальною площею 0,0244 га, затверджений 13 липня 2012 року начальником Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції. Скасовано свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, видане приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Собканюком П.Л. на ім`я ОСОБА_2 26 липня 2012 року, зареєстроване в реєстрі за № 167. В задоволенні позовних вимог в частині визнання акта про проведення прилюдних торгів з продажу ОСОБА_2 ј частини житлового будинку з прибудовами та господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 ; частини фундаменту 13/25 часток житлового будинку та нежитлових споруд з прибудовами, господарськимибудівлями, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/2 частини земельної ділянки загальною площею 0,0244 га, затвердженого 13 липня 2012 року начальником Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції, та в частині визнання незаконним свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, виданого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Собканюком П. Л. на ім`я ОСОБА_2 26.07.2012 року, зареєстрованого в реєстрі за № 167- відмовлено (дані з ЄДРСР).

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 28 квітня 2014 року апеляційні скарги ОСОБА_2 і Приватного підприємства «Нива - В.Ш.» відхилені, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 березня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2014 року касаційна скарга ОСОБА_2 відхилена, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 березня 2014 року та ухвала Апеляційного суду Вінницької області від 28 квітня 2014 року залишені без змін (а. с. 15-17).

Суд звертає увагу, що відповідачка ОСОБА_3 в межах цивільної справи №232/484/12 не мала процесуального статусу сторони у справі або учасника справи.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 лютого 2017 року (справа №127/23097/16) відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради, за участю третіх осіб без самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування державної реєстрації права власності.

Суд звертає увагу, що відповідачка ОСОБА_3 в межах адміністративної справи №127/23097/16-а не мала процесуального статусу сторони справи, а була лише представником ОСОБА_4 ОСОБА_1 , в свою чергу, в зазначеній вище адміністративній справі мав статус третьої особи, до якої вимоги не заявлені.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 березня 2021 року (справа №127/12517/20) зобов`язано ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні власністю (господарськими будівлями та спорудами) шляхом зобов`язання прибрати каміння, що на території домоволодіння по АДРЕСА_1 (з боку домоволодіння по АДРЕСА_3 ). В решті позову відмовлено.

Позивач звертаючись до суду просить стягнути з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в солідарному порядку моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. В цій частині позовних вимог суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За п. п .2, 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода може полягати, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України, визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно роз`яснень п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 5 вказаної постанови, згідно загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 вказаної постанови, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Обґрунтовуючи наявність моральної шкоди, позивач зазначає, що остання спричинена внаслідок дій відповідачів, які в свою чергу полягають у чисельних зверненнях до суду, що на думку ОСОБА_1 порушує його право власності та право користування земельною ділянкою.

Як зазначалось вище, при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають з`ясуванню, зокрема і обставини протиправності діяння та вини заподіювача шкоди, що в своє чергу є предметом доказування у даній цивільній справі.

Надаючи оцінку діям відповідачів щодо правомірності чи то протиправності їх дій, суд з врахуванням поданих позивачем письмових доказів (судових рішень) вважає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 діяли в межах положень чинного законодавства, а саме ст. 15, 16 ЦК України, та реалізовували свої права шляхом звернення до суду, адже вважали їх порушеними. Наразі, відмова у задоволені їх позовних вимог чи то залишення позовної заяви без розгляду не свідчить про протиправність дій осіб, що звернулись за захистом прав до суду.

Суд звертає увагу, що протиправність дій заподіювача шкоди може бути встановлена і судовим рішенням. Наразі, з жодного із наданих позивачем копій судових рішень не вбачається, що дії ОСОБА_2 є протиправними, внаслідок яких порушено права ОСОБА_1 . Не встановлено і його спільних протиправних дій з ОСОБА_3 , адже позивач звернувся про солідарне стягнення моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1190 ЦК України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Відповідно до ч. 2 ст. 1190 ЦК України, за заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини.

Одночасно суд зауважує, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 березня 2021 року (справа №127/12517/20) встановлено обставини чинення ОСОБА_3 перешкод ОСОБА_1 у користуванні власністю по АДРЕСА_1 та зобов`язано останню не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні власністю (господарськими будівлями та спорудами) шляхом зобов`язання прибрати каміння, що на території домоволодіння по АДРЕСА_1 (з боку домоволодіння по АДРЕСА_3 ).

Однак, суд зауважує, що презумпція наявності моральної шкоди законодавством не передбачена та наявність моральної шкоди не визнана прямим наслідком кожної протиправної поведінки. Така презумпція має визначатися лише законом. Наразі в даному випадку закон не визначає таке право. Тому в силу положень ст. 81 ЦПК України діє загальний розподіл тягаря доказування.

Отже, право на відшкодування моральної шкоди за нормами чинного законодавства не є матеріальною гарантією, оскільки жоден закон не встановлює імперативний обов`язок компенсації. Зазначене право на відшкодування - це процесуальна вимога надати можливість довести наявність шкоди, визначити її розмір та отримати через судовий розгляд цього питання відповідну компенсацію.

Як вказувалося, правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди є правопорушення, що включає складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними; вину.

Разом з тим, заявляючи вказані вимоги, позивач належних та допустимих доказів не надав щодо наявності такої шкоди, перенесених моральних страждань та переживань, зміни нормального образу життя, втрати нормальних життєвих зв`язків, порушення нормального режиму сну, постійного підвищення артеріального тиску.

Не доведено й причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями відповідача ОСОБА_3 (розміщення каміння, про що наявне рішення суду) та порушенням фізичної та психоемоційної сфер існування особисті, перешкоджання можливостям активної та повноцінної життєдіяльності, станом здоров`я, про що вказує позивач.

Сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вказані позовні вимоги є недоведеними.

З огляду на викладене позов в частині відшкодування моральної шкоди не підлягає задоволенню.

Щодо стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 матеріальної шкоди на користь позивача в розмірі 2586,84 грн суд зазначає наступне.

Відповідно до листа Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради від 22 листопада 2019 року №04-00-013-59317 за даними державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 протягом 2014-2017 років шість раз звертався із заявою до державних реєстраторів для вчинення реєстраційних дій. ОСОБА_1 сплачено 704,00 грн (а. с. 20).

Відповідно до листа від 22 листопада 2019 року № 833 КП «ВМБТІ» ОСОБА_1 звертався до комунального підприємства «ВМБТІ», про що оформлені договори № 22803 та 22804 та акти здачі-прийняття робіт від 06 серпня 2015 року (а. с. 21).

Відповідно до акту № 000008368 від 06 серпня 2015 року ОСОБА_1 отримано копія документа у комунальному підприємстві «ВМБТІ», за що сплачено 26,67 грн (а. с. 22).

Відповідно до акту № 000008351 від 06 серпня 2015 року ОСОБА_1 отримано інформаційний лист з матеріалів інвентаризаційної справи у комунальному підприємстві «ВМБТІ», за що сплачено 126,67 грн (а. с. 22).

25 грудня 2014 року, 12 серпня 2015 року та 04 січня 2016 року державними реєстраторами відмовлено ОСОБА_1 у державній реєстрації права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями рішень №18360311, 23620815 та 27752370 відповідно (а. с. 25-27).

24 липня 2015 року ОСОБА_1 сплачено 32,00 грн за отримані послуги від КП «ВМБТІ» по виготовленню ксерокопій документів, що підтверджується копією фіскального чека (а. с. 28).

24 липня 2015 року ОСОБА_1 сплачено 152,00 грн за отримані послуги від КП «ВМБТІ» по виготовленню інформаційного листа з матеріалів інвентаризаційної справи, що підтверджується копією фіскального чека (а. с. 29).

12 березня 2020 року ОСОБА_1 сплачено 587,00 грн за отримані послуги від КП «ВМБТІ» по обстеженню приватного будинку, земельної ділянки та виготовлення технічного паспорта, що підтверджується копією договору від 12 березня 2020 року (а. с. 30 ) та копією фіскального чека (а. с. 31).

27 липня 2020 року ОСОБА_1 сплачено 283,00 грн за отримані послуги від КП «ВМБТІ» по виготовленню інформаційного листа з матеріалів інвентаризаційної справи, що підтверджується копією договору №7270 та копією фіскального чека (а. с. 32).

19 грудня 2014 року ОСОБА_1 сплачено 240 грн (2 х 120) за отримання витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що підтверджується копіями чеків від 19 грудня 2014 року №1424 та № 1350 (а. с. 34).

14 січня 2021 року ОСОБА_1 сплачено 113,00 грн за отримання адміністративних послуг, що підтверджується копією квитанції №32 від 14 січня 2021 року (а. с. 33).

14 січня 2021 року ОСОБА_1 сплачено 60,00 грн за отримання відомостей з реєстру юридичних осіб, що підтверджується копією квитанції від 14 січня 2021 року (а. с. 33).

10 вересня 2020 року ОСОБА_1 направлено рекомендовані листи ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , за що сплачено 43,00 грн (21,5 х 2), що підтверджується копіями фіскальних чеків від 10 вересня 2020 року (а. с. 33).

05 травня 2020 року ОСОБА_1 ФОП ОСОБА_7 сплачено 160,00 грн за послуги кольорового друку, що підтверджується копією товарного чека (а. с. 33).

В матеріалах справи міститься копії двох чеків від10 березня та 11 березня 2021 року № 1456 на суму 8,00 грн та № 1473 на суму 10,00 грн, які в свою чергу не містять відомостей про платника та призначення платежу (а. с. 33).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Як підставу для стягнення майнової шкоди позивач зазначає понесені витрати, які змушений був зробити для захисту своїх прав в межах розгляду цивільних справ на загальну суму 2586,84 грн, про що надано письмові докази.

Надаючи оцінку письмовим доказам про понесені витрати ОСОБА_1 суд зазначає, що останні здійснені з метою отримання різноманітних адміністративних послуг, інформаційних листів та ксерокопій документів з матеріалів інвентаризаційної справи, проведення обстеження приватного будинку, земельної ділянки, виготовлення технічного паспорта, а також отримання витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Доказів про те, що зазначені витрати здійснені в межах розгляду справ в судовому порядку, суду не надано.

При цьому слід врахувати, що відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

З наведеного слідує, що у разі понесення витрат в межах розгляду цивільної справи, сторона має право на стягнення таких витрат в порядку їх розподілу за результатами розгляду цивільної справи.

Отже, якщо позивач вважає, що витрати в розмірі 2586,84 грн понесені ним в межах розгляду справ № 127/2716/13-ц, №141/1158/13-ц, №232/484/12, №127/23097/16 та №127/12517/20, то такі витрати мали бути розподілені під час розгляду зазначених спорів внаслідок ухвалення судового рішення за заявою ОСОБА_1 .

В той же час такі витрати понесені позивачем ОСОБА_1 в розмірі 2586,84 грн направлені на реалізацією позивачем своїх прав, в тому числі як власника, та за своєю правовою природою не є матеріальною шкодою в розумінні положень ст. 22 ЦК України, а тому в задоволенні позову в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 матеріальної шкоди слід відмовити.

Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до положень ст.141 ЦПК України. Зважаючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, а в задоволенні позову відмовлено, тому судовий збір компенсуються за рахунок держави

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує ряд обставин, визначених ч.3 ст.141 ЦПК України.

Відповідачами заявлено про врахування судових витрат понесених відповідачами (професійна правнича допомога) при розподілі судових витрат між сторонами.

На підтвердження обставин понесення відповідачами витрат на професійну правничу допомогу суду надано копію договору № 3 про надання правничої допомоги у цивільній справі від 29 червня 2021 року, укладеного між ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та адвокатом Казеко О.І., відповідно до умов п. 4.1 якого за замовник сплачує адвокату винагороду в розмірі 5000,00 грн, додаткову угоду №1 до договору від 29 червня 2021 року, відповідно до якої на виконання умов п. 4.1 договору № 3 від 29 червня 2021 року сторони домовились, що вартість 1 години роботи адвоката становить 1000,00 грн. Гонорар адвоката включає вивчення позовної заяви (1 година), консультація з правових питань (1 година), вивчення та аналіз судової практики (1 година), а також підготовка та складання відзиву (2 години) (а. с. 63), а також копія квитанції до прибуткового касового ордера №4 від 29 червня 2021 року про сплату ОСОБА_3 та ОСОБА_2 адвокату Казеко О.І. 5000,00 грн (а. с. 64).

Надаючи оцінку вищезазначеним доказам суд вважає, що відповідачами доведено обставину отримання професійної правничої допомоги в межах даної цивільної справи, заявлений розмір витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору. Будь-яких заяв про неспівмірність та зменшення витрат позивач не заявляв.

За наведенного, враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , з останнього суд вважає за необхідне стягнути на користь відповідачів 5000,00 грн витрат на правничу допомогу. Суд звертає увагу на те, що хоча позивач є особою з інвалідністю ІІ групи та звільнений від слати судового збору в силу положень Закону України «Про судовий збір», натомість не є особою звільненою від оплати витрат, пов`язаних із розглядом справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. 15, 16, 23, 1166, 1167 ЦК України, ст. 4, 12, 13, 81, 82, 133, 137, 141, 263-265, 279, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 5000,00 грн (п`ять тисяч гривень) витрат на професійну правничу допомогу

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ,

Відповідачі: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - відсутній.

ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - відсутній.

Суддя: