Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/530/21

29 липня 2021 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - Грещука Р.П.,

секретаря - Нагорняк Г.М.,

з участю: представника позивача, адвоката - Куцого О.С.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Надвірна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача: Міністерство оборони України в особі Івано-Франківської КЕЧ району про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

05.03.2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача: Міністерство оборони України в особі Івано-Франківської КЕЧ району про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням.

Просить суд ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право на користування жилим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав з підстав, наведених в позовній заяві та просив їх задоволити в повному обсязі.

Представник третьої особи на стороні позивача: Міністерства оборони України в особі Івано-Франківської КЕЧ району в судове засідання не прибула, натомість направила на електронну адресу суду клопотання, в якому зазначила, що виходячи із наданих стороною позивача доказів, на її думку наявні підстави для визнання відповідача, такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, а тому позов ОСОБА_1 вона підтримує в повному обсязі і просить його задоволити та провести розгляд справи у відсутність представника Івано-Франківської КЕЧ району.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не прибула, про час та місце його проведення повідомлялася належним чином рекомендованою кореспонденцією та у відповідності до ч.11 ст.128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки відповідач не повідомила, заяви про слухання справи у її відсутності не поступало.

Разом з тим, суд констатує, що адвокатом Зварищуком В.В. як представником відповідача ОСОБА_2 , згідно довіреності від 09.08.2018 року, зареєстрованої в реєстрі за №1163, 20.05.2021 року до суду було подано заяву, в якій він просив відкласти судове засідання, призначене на 15 год. 00 хв. 21.05.2021 року на інший день та надати можливість ознайомитись із матеріалами вказаної цивільної справи і зробити з них копії.

Як вбачається із відмітки на вказаній заяві, 10.06.2021 року адвокат Зварищук В.В. ознайомився із матеріалами справи №348/530/21 та зробив фотокопії, що підтверджується його особистим підписом.

Згідно розписки адвоката Зварищука В.В. від 10.06.2021 року, він як представник ОСОБА_2 одержав копію ухвали про відкриття провадження у справі №348/530/21, судову повістку про виклик до суду та копію позовної заяви з додатками. Також адвокатом зазначено, що його документи на представництво відповідача, знаходяться в матеріалах справи.

Разом з тим, 10.06.2021 року адвокат Зварищук В.В. подав до суду заяву, в якій зазначив, що приймати участь по даній цивільній справі він не буде, оскільки його довірителька ОСОБА_2 10.06.2021 року повідомила йому, що бажає щоб дана справа розглядалась без його участі.

Як констатовано вище, в судове засідання відповідач ОСОБА_2 повторно не прибула, хоча про час та місце його проведення повідомлялася належним чином.

Вислухавши представника позивача, дослідивши наявні матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.3 ст.13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов`язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.

Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення осіб про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права.

Однак, як зауважено вище, в судові засідання, які призначались на 09.04.2021 року, 23.04.2021 року, 21.05.2021 року, 11.06.2021 року та 29.07.2021 року відповідач ОСОБА_2 чи її представник не прибували, хоча адвокат Зварищук В.В. як представник, згідно довіреності від відповідача знайомився з матеріалами справи та робив з них копії, отримав копію позовної заяви з додатками.

За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов`язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст.7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

Відповідно до положення п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Таке положення пов`язане з дією принципу цивільного судочинства - диспозитивністю, відповідно до якого кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами та із дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою статті 121 ЦПК України та статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до п.п.1, 3, 5 ст.128 ЦПК України, суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою.

Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено в статті 43 ЦПК України.

Цивільний процесуальний кодекс України не містить вичерпного переліку поважних причин неявки до суду, однак зобов`язує суд оцінювати неявку до суду у кожному конкретному випадку залежно від підстав поважності наведених причин з тим, щоб забезпечити учасника процесу конституційною гарантією змагальності у процесі та доведення суду переконливості своїх доводів (п.4 ч.3 ст.129 Конституції України).

Із врахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги багаторазову неявку відповідача та його представника в судові засідання, належним чином повідомлених про день та час їх проведення, відсутність доказів про поважні причини неявки до суду і таким чином відсутність у суду підстав, передбачених чинним процесуальним законодавством для відкладення проведення судового засідання, суд вважає за можливе провести судовий розгляд даної справи у відсутність відповідача ОСОБА_2 та його представника.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 , суд, вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України, і які сторони вважають достатніми для обгрунтування своїх позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтею 64 Житлового кодексу, встановлено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Судом встановлено, що 05.05.2010 року Івано-Франківським КЕЧ району позивачу було видано ордер за №46, відповідно до якого ОСОБА_1 разом із відповідачем ОСОБА_2 та їхніми дітьми ОСОБА_3 і ОСОБА_3 з 05.05.2010 року вселилися і проживають у будинку АДРЕСА_1 (а.с.6).

Квартиронаймачем даного житлового будинку являється позивач, що підтверджується договором по найму жилого приміщення в будинках Міністерства оборони від 05.05.2010 року, а сам будинок є неприватизованим і знаходиться на балансі Міністерства оборони України в особі Івано-Франківського КЕЧ району (а.с.7-11).

На даний час, крім ОСОБА_1 у вказаному житловому будинку зареєстровані його діти: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та колишня дружина - ОСОБА_2 , тобто відповідач по справі. Вказана обставина підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за №586 від 11.12.2020 року (а.с.12).

Однак, як з`ясовано судом, з 2013 року ОСОБА_2 без поважних причин, фактично не проживає у вказаному житлі, і місце її перебування на даний час позивачу не відоме, оскільки жодних відносин вони не підтримують.

Як вбачається із долученої до матеріалів справи копії рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 05.10.2015 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Зазначеним рішенням також підтверджується факт спільного непроживання сторін по справі з березня 2013 року. Згідно даного рішення, неповнолітніх дітей від шлюбу: Віолетту та Владу, ухвалено залишити проживати разом з батьком, ОСОБА_1 (а.с.13).

Крім того, факт непроживання відповідача в будинку АДРЕСА_1 і на даний час, підтверджується актами обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 2013 року, 10.12.2015 року, 19.11.2019 року, 04.06.2020 року, 14.12.2020 року (а.с.16-20).

Доведено також і ту обставину, що відповідач ОСОБА_2 не оплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню вказаного житла впродовж зазначеного часу та не приймає участі у спільному побуті.

Наведені обставини не спростовані в судовому засіданні відповідачем та її представником.

При вирішенні даного спору, суд застосовуючи принцип пропорційності та використовуючи силу закону зобов`язаний захистити саме право позивача на мирне володіння та користування майном, а не право відповідача, яка утримує право на майно тільки шляхом реєстрації у ньому.

Згідно ч.2 ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такого порушення.

Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Ст.71 ЖК України визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

У відповідності до вимог ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Вирішуючи позов, суд погодився з доводами позивача про те, що протягом тривалого часу відповідачем не вживалися будь-які заходи для збереження за собою права на користування житлом, а тому ОСОБА_2 втратила на нього право, оскільки тривала відсутність сталася без поважних на те причин.

З огляду на всі зазначені вище обставини суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

На підставі ст.ст.64, 71, 72 ЖК України, ст.ст.386, 391 ЦК України, керуючись ст.ст.258, 259, 263, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача: Міністерство оборони України в особі Івано-Франківської КЕЧ району про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням - задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право на користування жилим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя Грещук Р.П.

Повний текст рішення

складено 06.08.2021 року.