Справа № 694/838/20 Провадження №4-с/694/8/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

01.04.2021 року м. Звенигородка

Суддя Звенигородського районного суду Черкаської області Сакун Д.І. розглянувши матеріали скарги скарги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , адреса фактичного проживання АДРЕСА_2 , моб. тел. НОМЕР_2 , електронна пошта відсутня), боржник ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований та проживаючий за адресою АДРЕСА_3 , моб. тел.. НОМЕР_4 , електронна пошта невідома), суб`єкт оскарження: Головний державний виконавець Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Трембовецький Максим Михайлович (адреса: 20200 пров. Островського 1, м.Звенигородка, , тел. 04740 22473) на повідомлення головного державного виконавця Звенигородського МВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Трембовецького М.М. про повернення виконавчого документу,

В С Т А Н О В И В:

16 березня 2021р. скаржник ОСОБА_1 звернулась до Звенигородського районного суду Черкаської області з вказаною скаргою, в якій просив суд:

- поновити їй строк звернення до суду із скаргою;

- визнати дії головного державного виконавця Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Трембовецького Максима Михайловича незаконними;

- скасувати повідомлення головного державного виконавця Звенигородського МВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Трембовецького М.М. про повернення виконавчого документу від 18.02.2021 року;

- скасувати повідомлення головного державного виконавця Звенигородського МВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Трембовецького М.М. про повернення виконавчого документу від 18.02.2021 року.

- Зобов`язати головного державного виконавця Звенигородського МВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ірембовецького М.М. відкрити виконавче провадження та вчинити всі законні дії щодо примусового виконання ухвали суду від 09.09.2020 по справі № 694/838/20.

Свої вимоги скаржник обґрунтовував тим, що ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 09.09.2020 року №694/838/20 затверджено мирову угоду, по цивільній справі № 694/838/20 за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживаючої АДРЕСА_2 , моб. тел. НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_4 , моб. тел.. НОМЕР_4 ), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РОКПП невідомий, зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_4 , моб. тел.. НОМЕР_5 ), третя особа без самостійних вимог на стороні відповідачів ТСЦ № 7141 м. Черкаси РСЦ МВС України у Черкаській області (вул.. Л. Українки, 21, м. Черкаси, 20254, тел.. ) про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування перереєстрації транспортного засобу та визнання права власності на Ѕ частину транспортного засобу, відповідно до письмово викладених сторонами умов.

ОСОБА_2 передає, а ОСОБА_4 отримує в рахунок відступного за позовом грошові кошти в сумі 3 500 (три тисячі п`ятсот) Доларів США трьома платежами, а саме до 10.12.2020 частину коштів в сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) Доларів США до 10.01.2021 частину коштів в сумі 1000 (одна тисяча) Доларів США до 10.02.2021 частину коштів в сумі 1000 (одна тисяча) Доларів США.

Мирова угода набуває законної сили після її визнання Звенигородським районним судом Черкаської області.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідачів ТСЦ № 7141 м. Черкаси РСЦ МВС України у Черкаській області про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування перереєстрації транспортного засобу та визнання права власності на Ѕ частину транспортного засобу закрито у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди та визнанням її судом.

Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом. У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути пред`явлена для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень протягом трьох років.

Боржник ОСОБА_2 в установлений ухвалою суду строк умов мирової угоди не виконав тому вона звернулася до Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з заявою про примусове виконання ухвали Звенигородського районного суду Черкаської області від 09.09.2021 року.

18.02.2021 року головним державним виконавцем Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Трембовецьким М.М. винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання на підставі п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Вказане повідомлення вона отримала поштою 04.03.2021 року.

За вказаних обставин стягувач був змушений звернутися до суду з вказаною скаргою.

Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 23 березня 2021р. призначено скаргу до розгляду.

Скаржник в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд скарги без її участі.

Боржник в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд скарги без його участі.

Суб`єкт оскарження головний державний виконавець Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Трембовецький М.М. в судове засідання не з`явився, поважності причин неявки не повідомив.

В силу положень ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, заслухавши пояснення скаржника та боржника, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 09.09.2020 року №694/838/20 затверджено мирову угоду, по цивільній справі № 694/838/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідачів ТСЦ № 7141 м. Черкаси РСЦ МВС України у Черкаській області про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування перереєстрації транспортного засобу та визнання права власності на Ѕ частину транспортного засобу, відповідно до письмово викладених сторонами умов.

ОСОБА_2 передає, а ОСОБА_4 отримує в рахунок відступного за позовом грошові кошти в сумі 3 500 (три тисячі п`ятсот) Доларів США трьома платежами, а саме до 10.12.2020 частину коштів в сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) Доларів США до 10.01.2021 частину коштів в сумі 1000 (одна тисяча) Доларів США до 10.02.2021 частину коштів в сумі 1000 (одна тисяча) Доларів США.

Мирова угода набуває законної сили після її визнання Звенигородським районним судом Черкаської області.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідачів ТСЦ № 7141 м. Черкаси РСЦ МВС України у Черкаській області про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування перереєстрації транспортного засобу та визнання права власності на Ѕ частину транспортного засобу закрито у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди та визнанням її судом.

Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом. У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути пред`явлена для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень протягом трьох років.

Боржник ОСОБА_2 в установлений ухвалою суду строк умов мирової угоди не виконав тому вона звернулася до Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з заявою про примусове виконання ухвали Звенигородського районного суду Черкаської області від 09.09.2021 року.

18.02.2021 року головним державним виконавцем Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Трембовецьким М.М. винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання на підставі п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Вказане повідомлення ОСОБА_1 отримала поштою 04.03.2021 року.

Відповідно до ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з п. 9) ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Конституційний Суд України, беручи до уваги ст.ст. 3, 8, ч.ч. 1, 2 ст. 55, ч.ч. 1, 2 ст. 129-1 Конституції України, свої юридичні позиції щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, вважає, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене обов`язкове судове рішення, у разі, якщо це рішення не виконується, у тому числі державним органом (Рішення Конституційного Суду України від 15 травня 2019р. № 2-рп(ІІ)/2019).

Конституційний Суд України у зазначеному Рішенні також наголошує, що визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 1 Закону визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів .

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004р. № 15-рп/2004).

Відповідно до ст.ст. 17, 19 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Міністерства, інші центральні органи виконавчої влади забезпечують систематичний контроль за додержанням у рамках відомчого підпорядкування адміністративної практики, що відповідає Конвенції та практиці Суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд касаційної інстанції у окремих своїх постановах керується аксіомою цивільного судочинства: Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem , яка означає У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права .

Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (рішення ЄСПЛ у справі Артіко проти Італії ). Особливо це стосується права на доступ до правосуддя в світлі того демократичному суспільстві право на справедливий суд, а саме: не сподівання, що справа не лише буде розглянута, але й державна влада буде дотримуватися прийнятого судом у відповідній справі остаточного рішення, буде діяти з урахуванням встановлених в ньому юридичних фактів і прав осіб та забезпечуватиме таким чином виконання рішення суду.

При цьому в рішенні ЄСПЛ у справі Шмалько проти України суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на суд , одним з аспектів якого є право па доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (рішення справі Горнсбі проти Греції від 19 березня 1997р.).

У справі Войтенко проти України суд знову повторює, що ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок (рішення у справі Іммобільяре Саффі проти Італії ).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 лютого 2009 року у справі Христов проти України , право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули цієї Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права, одним з основоположних аспектів якого є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхні рішення, що набрали законної сили, не може ставитися під сумнів (див. також справу Брумареску проти Румунії ). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду.

Посилання державного виконавця на те, що наявність норми п. 7) ч. 4 ст. 4 Закону України Про виконавче провадження, якою виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень є безпідставним, з огляду на те, що вказана ухвала є виконавчим документам та відповідає всім вимогам, передбаченим до нього.

Відтак, з метою забезпечення права заявниці на доступ до правосуддя, в тому числі права на остаточне виконання судового рішення, суддя вважає, що скаргу слід задоволити.

За змістом ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, про задоволення скарги.

Відповідно до ст. 452 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Щодо заяви про поновлення строку звернення до суду, суд вважає, що такий строк підлягає поновленню на підставі статті 449 ЦПК України, оскільки як вбачається із матеріалів справи скаржник ОСОБА_1 вказане оскаржуване повідомлення отримала поштою 04.03.2021 року, а скарга булла направлена засобами поштового зв`язку 15.03.2021, (з урахуванням того, що 14.03.2021 є неробочим днем), що свідчить про те, що скаржницею строк звернення до суду не пропущено.

Керуючись ст. ст. 10, 141, 258-261, 268, 352-354, 447, 450, 451, 452 ЦПК України; ст. 19 Конституції України; ст. ст. 1, 4, 18 Закону України Про виконавче провадження , суд, -

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду задовольнити.

Скаргу ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , адреса фактичного проживання АДРЕСА_2 , моб. тел. НОМЕР_2 , електронна пошта відсутня), боржник ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований та проживаючий за адресою АДРЕСА_3 , моб. тел.. НОМЕР_4 , електронна пошта невідома), суб`єкт оскарження: Головний державний виконавець Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Трембовецький Максим Михайлович (адреса: 20200 пров. Островського 1, м.Звенигородка, , тел. 04740 22473) на повідомлення головного державного виконавця Звенигородського МВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Трембовецького М.М. про повернення виконавчого документу - задовольнити.

Визнати дії головного державного виконавця Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Трембовецького Максима Михайловича незаконними;

Скасувати повідомлення головного державного виконавця Звенигородського МВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Трембовецького М.М. про повернення виконавчого документу від 18.02.2021 року.

Зобов`язати головного державного виконавця Звенигородського МВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Трембовецького М.М. відкрити виконавче провадження та вчинити всі законні дії щодо примусового виконання ухвали суду від 09.09.2020 по справі № 694/838/20.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, що постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирає законної сили з моменту її підписання суддею

Ухвалу суду може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду через Звенигородський районний суд Черкаської області шляхом подання апеляційної скарги, протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.І. Сакун