АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2021 року

м. Чернівці

справа № 727/4067/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Кулянди М.І., Литвинюк І.М.

секретар Паучек І.І.

боржник ОСОБА_1

стягувач ОСОБА_2

державний виконавець Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Мухаєва Оксана Маратівна

апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на ухвалу Шевченківського районного суду міста Чернівці від 25 червня 2021 року

головуючий в суді першої інстанції суддя Танасійчук Н.М.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст скарги

В травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою.

Просив:

- визнати поважними причини пропуску строку для подання до суду скарги;

- визнати незаконними рішення старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби в місті Чернівці Південно-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - Першого ВДВС в місті Чернівці), викладене в листі від 26 квітня 2021 року за № 27048 по виконавчому провадженні № 55920701 про неможливість проведення перерахунку розміру заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2

- зобов`язати старшого державного виконавця Першого ВДВС в місті Чернівці Мухаєву О.М. провести по виконавчому провадженню №55920701 перерахунок розміру заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , на утримання сина ОСОБА_6 , виходячи із 50 процентів встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Посилався на те, що 13 листопада 2017 року Шевченківським районним судом міста Чернівці видано судовий наказ у справі №727/10559/17, яким вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання їх сина ОСОБА_6 в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 50 процентів встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 2 квітня 2018 року на підставі вказаного судового наказу старшим державним виконавцем Першого ВДВС в місті Чернівці Мухаєвою О.М. відкрито виконавче провадження №55920701.

15 квітня 2021 року старшим державним виконавцем Першого ВДВС в місті Чернівці Мухаєвою О.М. сформовано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, згідно якого загальний борг по виплаті аліментів боржника ОСОБА_1 станом на 31 березня 2021 року становить 87 578 гривень 28 копійок.

Зазначав, що нарахування розміру аліментів державним виконавцем здійснювалось виходячи із розміру середньомісячної заробітної плати одного штатного працівника міста Чернівці. Боржник є громадянином республіки Молдова, громадянином України (резидентом) ніколи не був. За вказаною в судовому наказі адресою ніколи не проживав, а проживає за межами України, в Молдові, на даний час ніде не працює, доходів протягом 2016-2020 років не отримував.

Вважає, що державний виконавець при проведенні розрахунку заборгованості платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості, зобов`язаний керуватись даними середньої заробітної плати працівника місцевості, де проживає саме платник аліментів, тобто боржник, а не стягувач.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Чернівці від 25 червня 2021 року в задоволенні скарги відмовлено.

Суд виходив з того, що оскільки скаржник ОСОБА_1 в даній скарзі здійснення виконавчого провадження в м. Чернівцях, не оспорює, тому, суд не уповноважений розглядати питання правомірності здійснення виконавчих дій в місті Чернівцях, а не за місцем проживання боржника в Республіці Молдова.

Державним виконавцем, який володіючи інформацією про місце проживання боржника з судового наказу ( інших даних їй боржник не повідомляв, що є його обов`язком), було відкрито виконавче провадження та, оскільки, боржник ОСОБА_1 ніде не працює, здійснено розрахунок заборгованості по аліментах виходячи з середньостатистичної заробітної плати в Чернівецькій області, що є правильним, з огляду на встановлений ст. 195 СК України та ЗУ «Про виконавче провадження», порядок стягнення аліментів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його скарги.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції постановив ухвалу з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що він не отримував копію наказу про стягнення з нього аліментів та не міг оскаржити такий судовий наказ, зокрема, щодо спростування його місця проживання.

Державному виконавцю були надані документи, які підтверджують дійсне місце реєстрації боржника.

Суд першої інстанції помилково послався на постанову Чернівецького апеляційного суду, оскільки така постанова була ухвалена після прийняття оскаржуваного рішення державного виконавця та відсутні докази щодо реєстрації прав власності на майно, яке виділено вказаною постановою.

ОСОБА_7 на момент виникнення заборгованості зі сплати аліментів ніколи не працював в місті Чернівці, жодних доходів не мав, є громадянином Республіки Молдова.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 11 серпня 2021 року відзив ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на ухвалу Шевченківського районного суду міста Чернівці від 25 червня 2021 року залишено без розгляду.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Судовим наказом Шевченківського районного суду міста Чернівці від 13 листопада 2017 року вирішено стягувати аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 процентів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку (а.с.55).

Виконавче провадження щодо примусового виконання зазначеного рішення суду перебуває на примусовому виконанні у Першому ВДВС в місті Чернівці (а.с.9-11).

Як вбачається із розрахунку заборгованості по аліментах від 15 квітня 2021 року, складеного державним виконавцем Першого ВДВС в місті Чернівці, останній, в зв`язку з відсутністю відомостей про працевлаштування та доходи боржника, складений з урахуванням середньої заробітної плати по місту Чернівці. Станом на 31 березня 2021 року заборгованість по сплаті аліментів становить 87 578 гривень 24 копійок (а.с.12-13).

Як вбачається з клопотання представника скаржника ОСОБА_3 , останній звертався до старшого державного виконавця Першого відділу ДВС в місті Чернівці з проханням здійснити перерахунок розміру заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , виходячи із 50 процентів встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.15-17).

На звернення представника боржника щодо перерахунку боргу листом від 26 квітня 2021 року №27048 державний виконавець роз`яснила, що здійснити перерахунок не є можливим, оскільки відсутні офіційні дані щодо середньостатистичного розміру заробітної плати в Республіці Молдові (а.с.24-25).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Так, апеляційний суд вважає помилковим висновок суду про відмову в задоволенні скарги з підстав, які зазначені в мотивувальній частині ухвали суду першої інстанції, оскільки позивач, звертаючись до суду зі скаргою, просив застосувати неефективний спосіб захисту своїх прав.

Відповідно до правил статей 2, 5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція). У §145 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ)від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal v. the United Kingdom» (заява №22414/93, [1996] ECHR 54) суд зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю способів, що передбачаються національним правом.

У статті 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча Держави-учасниці мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет норм міжнародного права за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права задля вирішення конкретного спору.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, держава Україна несе обов`язок перед заінтересованими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004у справі № 1-33/2004, в якому зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Такі правові позиції Верховний Суд виклав в постановах від 22 травня 2019 року у справі №310/7353/13-ц та від 17 березня 2020 року у справі 274/4841/17.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Згідно частини 4 статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Згідно частини 8 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» від2 червня 2016 року, № 1404-VIII спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Згідно пункту 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року, № 2832/5) сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України.

З скарги поданої боржником вбачається, що її аргументи зводяться до незгоди з розрахунком заборгованості із сплати аліментів, які визначені державним виконавцем.

З наведених вище положень нормативно-правових актів вбачається, що у разі незгоди заінтересованої особи з розрахунком заборгованості із сплати аліментів, така особа має право звернутися до суду з заявою щодо обчислення розміру заборгованості судом.

Однак боржник з такою заявою не звертався та обрав неналежний спосіб захисту свої прав шляхом визнання незаконними дії державного виконавця щодо відмови провести перерахунок розміру заборгованості та зобов`язання останнього провести такий перерахунок.

Враховуючи те, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту, суд першої інстанції не мав підстав робити висновки щодо обґрунтованості та доведеності скарги. Суд може зробити такий висновок лише у разі звернення боржника до суду зі скаргою щодо застосування ефективного способу захисту.

Такий висновок узгоджується з правовим висновком, який Велика Палата Верховного Суду виклала у пункті 86 постанови від 4 червня 2019 року у справі №916/3156/17.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у задоволенні скарги.

Такий висновок узгоджується з правою позицією, яку Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 2 лютого 2021 року у справі №925/642/19.

Апеляційний суд вважає, що у задоволенні скарги слід відмовити з підстав, які зазначені в цій постанові.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому її слід змінити, виклавши мотивувальну частину ухвали в редакції цієї постанови. В решті ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Чернівці від 25 червня 2021 року змінити, виклавши мотивувальну частину ухвали в редакції цієї постанови.

В решті ухвалу залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 13 серпня 2021 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: М.І. Кулянда

І.М. Литвинюк