Ухвала

11 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 638/164/18

провадження № 61-446св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: прокуратура Полтавська область, Державна казначейська служба Україна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Полтавської обласної прокуратури на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 травня 2020 року у складі судді Аркатової К. В. та постанову Харківського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року у складі колегії суддів: Бурлака І. В., Хорошевського О. М., Яцини В. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 травня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь компенсацію моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн, у задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що бездіяльність відповідача встановлена судовими рішеннями слідчих суддів; подальша необхідність звернення ОСОБА_1 до суду як особи, постраждалої від кримінального правопорушення, для усунення перешкод у доступі до правосуддя, призвели до страждань позивача, що є підставою для відшкодування завданої йому моральної шкоди. По суті спору висновок суду є правильним, однак, визначення способу відшкодування шкоди є помилковим, виходячи з наступного.

Постановою Харківського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині змінено, викладено абзац другий резолютивної частини рішення у наступній редакції: Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 5 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди. В іншій оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалося та не переглядалося.

Суд апеляційної інстанції, встановивши доведеними факти тривалої протиправної бездіяльності посадових осіб відповідача щодо проведення необхідної перевірки заяви ОСОБА_1 про злочин, надмірну тривалість досудового розслідування у кримінальному провадженні за його заявою, неодноразове прийняття слідчими прокуратури рішень про закриття кримінального провадження у спосіб, який вочевидь для заявника демонструє ігнорування його доводів, погодився із висновками суду першої інстанції, що позивачу заподіяно моральну шкоду, визначивши її розмір відповідно до характеру та розміру душевних страждань, завданих потерпілому, враховуючи вимоги розумності і справедливості.

Разом із тим змінив резолютивну частину рішення, оскільки оскаржуваним рішенням суду стягнуто компенсацію моральної шкоди безпосередньо з Державної казначейської служби України, однак у подібних справах стягнення коштів має проводитися не з Державної казначейської служби України, а з Державного бюджету України.

У січні 2021 року Полтавської обласної прокуратури подала до Верховного Суду касаційну скаргу у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила оскаржувані судові в частині задоволення позову скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення, проте позивачем не надано належних доказів на підтвердження моральних страждань.

Суди апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 638/9055/15, від 31 жовтня 2018 року у справі № 646/5224/17, від 10 жовтня 2018 року у справі № 640/3837/17, від 04 липня 2018 року у справі № 641/2328/17, від 04 липня 2018 року у справі № 638/14260, від 13 березня 2019 року у справі № 638/12193/16, від 11 вересня 2019 року у справі № 336/5519/18.

У березні 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу у якому просив визнати справу малозначною та зазначав, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги - безпідставними.

Частиною другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки доводи касаційної скарги викликають необхідність перевірки матеріалів справи.

Підстави для виклику сторін відсутні.

За таких обставин розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

З урахуванням категорії та складності справи, з огляду на положення частини одинадцятої статті 34 ЦПК України, справа підлягає розгляду в складі п`яти суддів.

Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

справу за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою Полтавської обласної прокуратури на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 травня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року, призначити до судового розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун

М. Є. Червинська