Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2021 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Шереметьєвої Л.А, за участю секретаря - Шпори М.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про відшкодування шкоди, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду і просить стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України 22 275, 00 гр. шкоди, завданої нормативно-правовим актом, що визнаний неконституційним.

Посилається в позові на те, що він має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 24 липня 2015 року та користується пільгами, встановленими законодавством України для ветеранів війни.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

В свою чергу, Законом України від 28 грудня 2007 року № 107-VІ «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», частину 5 викладено в наступній редакції: «Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України».

Вказані зміни визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008.

При цьому, згідно з положеннями ст. 17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», фінансування витрат, пов`язаних з введенням в дію цього закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги.

Рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року у справі за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремого положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

24 липня 2020 року було направлено адвокатський запит до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про надання інформації про можливість нарахувати та виплатити разової грошової допомоги до 05 травня, як учаснику бойових дій, у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком з урахуванням раніше виплачених сум, за 2016 - 2020 роки, у досудовому порядку.

На вказаний запит було отримано відповідь № 14/2170-011 від 28 липня 2020 року, зміст якої зводиться до того, що розмір щорічної разової грошової допомоги до 05 травня, встановлений Кабінетом Міністрів України, у 2016 році становив 920, 00 гр., у 2017 році - 1 200, 00 гр., у 2018 році - 1 265, 00 гр., у 2019 році - 1 295, 00 гр., у 2020 році становить 1 390, 00 гр., які нараховані йому у відповідних розмірах.

Вважає виплачені суми разової грошової допомоги до 05 травня у розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, тобто у розмірі меншому, ніж п`ять мінімальних пенсій за віком, збитками в розумінні вимог ст.22 ЦК України, які має відшкодувати держава відповідно до ч. 3 ст. 152 Конституції України.

Протягом 2016-2020 років йому, як учасник убойових дій, до 5 травня було виплачено одноразову грошову допомогу в загальному розмірі 4 680, 00 гр., а мало становити до сплати, виходячи з мінімального щорічного розміру пенсії у вказаний період часу, 26 955, 00 гр.

Тобто, недоплачена сума становить 22 275, 00 гр.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 06 серпня 2020 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду.

Ухвалою суду від 10 серпня 2020 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачам копію позовної заяви з додатками.

Згідно з відомостями, які містяться в рекомендованому повідомленні про вручення поштових відправлень, копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви в справі представник відповідача Державної казначейської служби України отримав 24 вересня 2020 року, а представник відповідача Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат - 28 вересня 2020 року.

/ а. с. 34 - 35 /

Відповідачам був наданий строк для надання відзиву.

07 жовтня 2020 року до суду надійшов відзив від представника відповідача - Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, в якому останній проти позову заперечує.

Посилається на те, що на момент виникнення спірних відносин був чинним пункт 26 розділу VI «Прикінцевих і перехідних положень» Бюджетного кодексу України (в редакції від 28 грудня 2014 року №79-VІІІ), яким було встановлено, що норми і положення, серед іншого статей 12, 13, 14, 15, 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів.

Таким чином, Законом України від 28 грудня 2014 року № 79- VІІІ «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформування міжбюджетних відносин» Кабінету Міністрів України були надані повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 05 травня, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, і гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до положень Бюджетного кодексу України, Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» були прийняті постанови Кабінету Міністрів України:

- від 02 березня 2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» ;

- від 05 квітня 2017 року № 223 «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» ;

-від 14 березня 2018 року № 170 «Деякі питання виплати у 2018 році разової грошової допомоги, передбаченої законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань»;

-від 20 березня 2019 року № 237 «Деякі питання виплати у 2019 році разової грошової допомоги, передбаченої законами України «Про статус ветеранів війни, їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Відповідно до зазначених постанов та на підставі списків, наданих Департаментом патрульної поліції, позивачу, як учаснику бойових дій, було перераховано разову грошову допомогу у 2016 році в розмірі 920, 00 гр., у 2017 році у розмірі 1 200,00 гр., у 2018 році в розмірі 1 265,00 гр. та у 2019 році в розмірі 1 295,00 гр.

Виплата здійснена шляхом перерахування коштів платіжними дорученнями на спеціальний рахунок Департаменту та проведена за місцем служби, а саме Департаментом патрульної поліції.

Зазначені постанови не були визнані неконституційними та є чинними.

Розміри щорічних виплат до 05 травня встановлено, виходячи з видатків, передбачених на ці цілі законом про держбюджет на відповідний рік, як це і передбачено Конституцією України, Бюджетним кодексом України, а також статтею 17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», в якій визначено, що фінансування витрат, пов`язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється рахунок коштів державного бюджету.

При проведенні перерахування коштів на виплаті щорічної разової допомоги Центр діяв в межах своїх повноважень та відповідно до чинного законодавства на момент виплати і ніяким чином не завдав шкоди позивачу, а також не порушив права і законні інтереси.

Виходячи з цього, просить відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтями 12 та 13 Закону України від 22 жовтня 1993 року №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено пільги учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, та пільги особам з інвалідністю внаслідок війни.

Законом України від 25 грудня 1998 року №367-XIV «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» статтю 12 даного Закону доповнено частиною такого змісту: «Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком».

Пунктом 20 розділу ІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України від 28 грудня 2007 року №107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» норми статей 12 та 13 Закону України» Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» викладено у новій редакції, за змістом якої разова грошова допомога учасникам бойових дій та інвалідам війни до 5 травня виплачується щорічно у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 у справі №1-28/2008 вказані зміни визнано такими, що не відповідають Конституції України.

Разом з тим, Законом України від 28 грудня 2014 року №79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України було доповнено пунктом 26, згідно з яким норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року №3-р/2020 у справі №1-247/2018(3393/18) визнано неконституційним положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених КМУ, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Судом встановлено, що позивач має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 24 липня 2015 року.

Відповідно до інформації Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат від 28 липня 2020 року, позивачу, як учасник убойових дій, була нарахована та виплачена одноразова грошова допомога до 5 травня відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в розмірі, встановленому Кабінетом Міністрів України, а саме: в 2016 році - 920, 00 гр., у 2017 році - 1 200, 00 гр., у 2018 році - 1 265, 00 гр., у 2019 році - 1 295, 00 гр., у 2020 році - 1 390, 00 гр.

/ а.с. 15 - 19 /

З матеріалів справи вбачається, що розмір отриманої допомоги позивач не оскаржував і до суду за захистом порушених прав не звертався.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Аналогічним чином регламентовано дане питання в ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України».

Рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року №3-р/2020 у справі за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремого положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України» визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України, у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини Рішення дане положення втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Тобто, за загальним правилом норма права діє стосовно відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою, до певних юридичних фактів застосовується той закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали.

В рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року №1-зп, від 09 лютого 1999 року №1-рп/99, від 05 квітня 2001 року №3-рп/2001, від 13 березня 2012 року №6-рп/2012 щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, зазначено, що закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до певного юридичного факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на її відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст.5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Тобто, законом визначено три окремі підстави для захисту цивільного права особи: порушення, невизнання, оспорювання цивільного права.

Порушення права - це наслідок протиправної поведінки протилежної сторони, чиїми діями завдано шкоду правам та інтересам особи.

Захист цивільних прав - це дії з попередження, припинення порушення прав або відновлення порушених прав громадян і організацій.

Спосіб захисту суб`єктивних цивільних прав - це закріплені законом матеріально-правові засоби примусового характеру, за допомогою яких провадиться відновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника.

Захист суб`єктивних цивільних прав та інтересів здійснюється в передбаченому законом порядку, тобто за допомогою застосування належної форми, засобів і способів захисту.

Статтею 12 Закону України « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» / редакції Закону № 107-VI від 28 грудня 2007 року / встановлено пільги учасникам бойових дій, у тому числі виплату до 5 травня разової грошової допомоги у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України, в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

На виконання вимог даної норми закону в цій редакції, а також Закону України від 28 грудня 2014 року №79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», яким розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України було доповнено пунктом 26,були прийняті постанови Кабінету Мінінстрів України № 147 від 31 березня 2015 року № 147, № 141 від 02 березня 2016 року, № 223 від 05 квітня 2017 року, № 170 від 14 березня 2018 року та № 237 від 20 березня 2019 року.

Вказаниим нормативними актами Кабінету Мінінстрів України щорічно визначалася до виплати сума одноразової допомоги до 5 травня.

Саме з урахуванням даних нормативних актів позивачу протягом 2016 - 2020 років нараховувалася та виплачувалася щорічна допомога до 5 травня в розмірах, які визначалися Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до п.п.1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» відповідно до ст.8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими.

Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя.

За змістом ст. 8 Конституції України норми Конституції України є нормами прямої дії.

Згідно з ч. 3 ст. 152 Конституції України матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.

Закон, який би встановлював порядок відшкодування державою матеріальної чи моральної шкоди, завданої актами і діями, що визнані неконституційними, відсутній.

Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Загальні положення про відшкодування шкоди врегульовано Главою 82 ЦК України.

Статтею 1166 ЦК України визначено загальні положення про відшкодування шкоди.

В свою чергу відповідальність держави за своїми зобов`язаннями врегульовано ст.ст. 1173, 1175 ЦК України.

Даними нормами закону передбачено відповідальність за шкоду, завдану фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважнь, а також у разі прийнятті ними нормативно-правового акту, що був визнаний незаконним і скасований.

З урахуванням підстав відповідальності держави, визначених даними нормами закону, вони на вимоги позивача не розповсюджуються.

З точки зору закону підставою для відповідальності за ст.22 ЦК України є завдання збитків у разі порушення цивільного права особи.

Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України завдання майнової (матеріальної) шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів відповідно до ч.2 ст.16 ЦКУкраїни.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

В розумінні вимог ст.22 ЦК України поняття збитків поділяється на дві частини: реальні збитки та упущена вигода.

Реальні збитки - це втрати, яких особа зазнала в зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Упущена вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Право позивача на отримання одноразової щорічної допомоги до 5 травня регламентовано Законом України « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Така допомога є політикою держави у сфері соціального захисту певних категорій населення за рахунок коштів Державного бюджету України.

Суд вважає, що недоплачена позивачу сума одноразової грошової допомоги до 5 травня в порядку Закону України « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не підпадає під поняття збитків, визначених ст.22 ЦК України, та не може відшкодовуватися в порядку ст. 25 Бюджетного кодексу України за рахунок коштів державного бюджету.

Виходячи з цього, суд приходить до висновку, що недоплачена позивачу сума щорічної допомоги не є збитками в розумінні вимог ст.22 ЦК України, а тому не знаходить підстав для задоволення позову.

При вирішенні спору, надаючи оцінку підставам звернення позивача до суду, та приведеному ним обґрунтуванню своїх вимог, суд також виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК Ураїни кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Тобто, законом гарантовано право особи на звернення до суду про відшкодування шкоди внаслідок застосування до неї неконституційного акта.

В той же час, при вирішенні такого спору підлягає доведенню причинно-наслідковий зв`язок між неконституційним актом і шкодою, заподіяною їй.

Тобто суд, застосовуючи юридичні наслідки рішення Конституційного Суду про неконституційність, повинен обов`язково дотримуватися принципу пропорційності, забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи в кожній конкретній справі.

У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Цей принцип закріплений у ч.1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Тобто, позивач, отримуючи протягом 2016-2020 років до ухвалення рішення Конституційним Судом одноразову щорічну допомогу до 5 травня, отримав її у відповідності до Закону, який діяв на той час, а тому є захищеним конституційною нормою, котра виключає зворотню дію у часі рішень Конституційного Суду.

Крім того, ч.2 ст.95 Конституції України визначено, що виключно Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік визначаються будь-які видатки держави, розмір і цільове спрямування цих видатків, виходячи з фінансових можливостей держави.

Згідно з підпунктом «б» п. 9 ч.1 ст.87 Бюджетного кодексу України виплата щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Пунктом 3 ст. 116 Конституції України визначено, що до повноважень Кабінету Міністрів України належить забезпечення проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування.

Рішеннями Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 та від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 у справі за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень статті 1, частин першої, другої, третьої статті 95, частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв`язку з окремими положеннями Конституції України, підтверджена конституційність повноважень Кабінету Міністрів України щодо реалізації політики у сфері соціального захисту, в тому числі регулювання порядку та розмірів соціальних виплат і допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, виходячи з фінансових можливостей держави.

Приймаючи вказане Рішення Конституційний Суд України виходив з того, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов`язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України.

Таким чином, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції України та законів України, виходячи з фінансових можливостей держави.

Тобто, встановлюючи протягом 2016-2020 років розмір одноразової грошової допомоги до 5 травня, Кабінет Міністрів України діяв у спосіб, виначений Конституцією України.

З урахуванням цього, порядку ухвалення та набрання чинності рішеннями Конституційного Суду України, визначеного Конституцією України та ст.91 Закону України « Про Конституційний Суд України», суд вважає, що рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року №3-р/2020, з урахуванням викладеного вище обгрунтування, не є підставою для висновку про наявність шкоди та її відшкодування державою.

З урахування викладеного приведене позивачем обгрунтування шкоди та обов`язок її відшкодування за рахунок держави не може бути прйиняте до уваги.

Керуючись ст.ст. 8, 19, 58, 95, 152 Конституції України, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст. 25 Бюджетного кодексу України, ст.ст. 15,16, 22, 1166, 1173- 1175 ЦК України, ст. ст. 4-5, 12-13, 76-80, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про відшкодування шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л .А. Шереметьєва