Справа № 443/398/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Павлів А.І.
Провадження № 22-ц/811/1302/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів: Ванівського О.М., Крайник Н.П.,

при секретарі Симець В.В.

з участю заявниці ОСОБА_1 , представників ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 на ухвалу Жидачівського районного суду Львівської області від 05 січня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення фактів, що мають юридичне значення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (заявниця) подала до суду заяву, заінтересованими особами у якій зазначені Міністерство закордонних справ України, Жидачівська районна державна адміністрація, Перша Львівська державна нотаріальна контора, у якій, зокрема, просить:

встановити факт, що ОСОБА_4 , 1932 року народження та ОСОБА_5 , 1932 року народження є одною і тою самою особою,

встановити факт, що ОСОБА_6 1890 року народження та ОСОБА_7 , 1895 року народження є батьками ОСОБА_4 ,

визнати ОСОБА_4 сином та спадкоємцем першої черги після смерті батьків: ОСОБА_8 (1890 р.н.) та ОСОБА_9 (1895 р.н.).

встановити факт належності родині ОСОБА_8 майна залишеного в с.Стерв`яжек Нижньо-Устрицького району Дрогобицької області, а саме згідно даних погосподарської книги основних виробничих показників господарств у сільських радах, заповненої згідно постанови РНК СРСР від 26.01.1934 р, затвердженого ЦСУ Держплану СРСР №63 (Державний архів Львівської області фонд №2263): земля господарства ОСОБА_10 4,6 га (0,10 садиба, в т. ч. 0,05 га - під будівлею і двором, 0,05 га - під городом), 4,50 га поза садибою (в.т.ч. 2,60 га - під ріллею, 1,30 га - пасовища, ін. - 0,60 га), худоба - 1 порося, 1 кобила, 1 лоша, 1 корова), 7 яблунь, 8 груш, сільськогосподарський реманент: борони з дерев`яними зуб`ями.

В обґрунтування заяви покликається на те, що вона є дружиною ОСОБА_4 і її діти ОСОБА_3 , ОСОБА_11 хочуть прийняти спадщину після померлого ОСОБА_4 , однак органами влади не проведений взаємозалік з переселеною родиною. У 1951 р. родина ОСОБА_12 була переселена згідно Міждержавної угоди 09.09.1944 р. з с. Стерв`яжек Нижньо-Устріцького району Дрогобицької області в Миколаївську область. Після обміну територіями жителі були виселені до Миколаївської області, а на їх місце заселені поляки. Однак в Миколаївську область вони не поїхали, а приїхали та оселились у м. Жидачеві Львівської області. Таким чином, родина ОСОБА_12 була примусово виселена з місць постійного проживання - депортовані в Миколаївську область. При переселенні ними було залишено господарське майно в с. Стерв`яжек Нижньо-Устрицького району Дрогобицької області. У той же час є розбіжність з даними погосподарської книги щодо належного їм майна. Після смерті батька ОСОБА_8 та мами ОСОБА_9 спадкоємцями першої черги є їх діти ОСОБА_13 , ОСОБА_4 , ОСОБА_14 , які мають право на успадкування майна. На час смерті чоловіка - батька ОСОБА_4 з ним мешкала ОСОБА_3 , відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України в належний спосіб прийняла спадщину. Подала заяву про прийняття спадщини за законом до першої державної нотаріальної контори м. Львова, однак свідоцтво про прийняття спадщини за законом нотаріус не видав, оскільки не виконана Міждержавна угода від 09.09.1944 p. п. 1 і договірна сторона Польща виселила родину Неїлик з с.Стерв`яжек Нижньо-Устріцького району Дрогобицької області, а договірна сторона Україна не провела взаєморозрахунок з переселеною родиною ОСОБА_12 . Відтак, слід встановити факт, що саме органи влади надали родині ОСОБА_12 і що саме мають право успадкувати їх спадкоємці в даному випадку залишене майно в Польщі, чи надане воно в Україні і що саме надано в Україні.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 05 січня 2021 року заяву ОСОБА_1 в частині:

встановлення факту, що ОСОБА_4 , 1932 року народження та ОСОБА_5 , 1932 року народження є одною і тою самою особою;

встановлення факту, що ОСОБА_6 , 1890 року народження та ОСОБА_7 , 1895 року народження є батьками ОСОБА_4 ;

визнання ОСОБА_4 сином та спадкоємцем першої черги після смерті батьків ОСОБА_8 (1890 р.н.) та ОСОБА_9 (1895 р.н.);

встановлення факту належності родині ОСОБА_8 майна залишеного в с. Стрв`яжик Нижньо-Устріцького району Дрогобицької області, а саме: згідно даних погосподарської книги основних виробничих показників господарств у сільських радах, заповненої згідно постанови РНК СРСР від 26.01.1934, затвердженого ЦСУ Держплану СРСР №63 (Державний архів Львівської області фонд №2263): земля господарства ОСОБА_15 4,6 га (0,10 садиба, в т.ч. 0,05 га - під будівлею і двором, 0,05 га - під городом), 4,5 га поза садибою (в т.ч. 2,60 га - під ріллею, 1,30 га - пасовища, ін. - 0,60 га), худоба - 1 порося, 1 кобила, 1 лоша, 1 корова, 7 яблунь, 8 груш, сільськогосподарський реманент: борони з дерев`яними зуб`ями - залишено без розгляду.

Ухвалу суду в апеляційному порядку через свого представника ОСОБА_2 , оскаржила ОСОБА_1 . Вважає ухвалу суду незаконними. Звертає увагу, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються за правилами цивільного судочинства в порядку окремого провадження. Вважає, що суд прийшов до необгрунтованого висновку про наявність в даній справі спору про право за його відсутності та залишив заяву без розгляду, незважаючи на те, що справа розглядалася з 2015 року. Також звертає увагу, що судом не було взято до уваги фактичні обставини та розбіжності в зазначених нею документах. Стверджує, що родина ОСОБА_12 була примусово виселена з місць постійного проживання - депортовані в Миколаївську область і належним доказом в підтвердження цього є архівна довідка. Звертає увагу, що після смерті батька ОСОБА_8 та мами ОСОБА_9 , спадкоємцями першої черги є їх діти ОСОБА_16 , ОСОБА_4 , ОСОБА_14 і такі мають право на спадкування майна. Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 за приписами ст. 1261 ЦК України є його дружина - ОСОБА_17 та діти: ОСОБА_3 і ОСОБА_11 .

Після смерті її батька і після смерті ОСОБА_4 , спадкоємцями на частку його майна та земельної ділянки і іншого є його дружина ОСОБА_1 , 1933 року народження, донька ОСОБА_3 , 1960 року народження і син ОСОБА_11 , 1958 року народження. Вважає, що частка у спадщині кожного із спадкоємців на майно і землю є рівною.

В апеляційній скарзі скаржник просить скасувати ухвалу Жидачівського районного суду Львівської області від 05 січня 2021 року і встановити факти, що мають юридичне значення, розглянувши заяву по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення заявника та її представників, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 не підлягає до задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Окреме провадження - це одностороннє провадження, в якому відсутній спір про право.

Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

Встановлення факту, що має юридичне значення в окремому провадженні можливе при умові, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення та встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України за №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до частини 6 статті 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Приписами частини 4 статті 315 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а батьками ОСОБА_8 є ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , про що свідчать відповідні свідоцтва про народження (т.1 а.с.235, 236).

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя, сформованого 04.03.2016, ОСОБА_4 та ОСОБА_20 зареєстрували шлюб 26.10.1957, актовий запис №96 (т.1 а.с.208, 232).

Згідно із записами у по господарській книзі у господарстві №30 у с. Стрв`яжек проживали ОСОБА_6 , 1890 року народження (голова), ОСОБА_7 , 1895р.н. (дружина), ОСОБА_21 , 1926 року народження (дочка), ОСОБА_22 , 1924 року народження (син), ОСОБА_23 , 1928 року народження (дочка), ОСОБА_5 , 1932 року народження (син), ОСОБА_7 , 1934 року народження (дочка) (т.1 а.с.174).

Відповідно до Архівних довідок від 02.02.99 №Н-566/п та 08.07.2014 №300/01-22/а/ родина у складі ОСОБА_8 , 1890 року народження, ОСОБА_9 , 1895 року народження, ОСОБА_16 , 1927 року народження, ОСОБА_4 , 1932 року народження, ОСОБА_9 , 1936 року народження, у 1951 році була переселена у Миколаївську область у зв`язку з відселенням з території, що відійшла до Польщі з с. Стрв`яжик Нижньо-Устріцького району Дрогобицької області. При переселенні ними було залишено господарське майно, яке складалось із житловогог будинку - 162 м3, стайні - 81 м3, стодоли - 65 м3, прибудови - 41 м3. Сім`я мала 0,38 га землі (орної) та 100 коренів фруктового саду. Загальна сума залишеного майна 2 979 крб. (т.1 а.с.2, 177).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Львів Львівської області (Т.1 а.с.2, 231, 234).

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у місті Жидачів Жидачівського району Львівської області (т.1 а.с.234).

У спадковому реєстрі зареєстрована спадкова справа після смерті ОСОБА_4 , що підтверджується відповідною інформацією з цього реєстру (т.1 а.с.4).

Неїлик у складі: голова родини ОСОБА_8 , 1890 року народження, члени родини: ОСОБА_9 , 1895 року народження, ОСОБА_16 , 1927 року народження, ОСОБА_4 , 1932 року народження, ОСОБА_9 , 1936 року народження, у 1951 році переселено у Миколаївську область у зв`язку з відселенням з території, що відійшла до Польщі з с. Стрв`яжик Нижньо-Устріцького району Дрогобицької області. Однак, родина ОСОБА_12 не переселилася у Миколаївську область, а оселилися у м. Жидачеві Львівської області.

Відповідно до статті 1 Угоди між Урядом Української Радянської Соціалістичної Республіки і Польським Комітетом Національного визволення про евакуацію українського населення з території Польщі і польських громадян з території УРСР, підписаної 09.09.1944 та яка набула чинності 09.09.1944, евакуації підлягають всі громадяни української, білоруської, російської і русинської національностей, що проживають в Хелмському, Грубешувському, Томашувському, Любачувському, Ярославському, Перемишльському, Ліськовському, Замостінському, Красноставському, Білгорайському, Влодавському повітах і в інших районах Польщі, де можуть виявитися громадяни української, білоруської, російської і русинської національності, які побажають переселитися з території Польщі на Україну, та всі поляки і євреї, що перебували в польському громадянстві до 17 вересня 1939 року, які проживають в західних областях УРСР і бажають переселитися на територію Польщі. Евакуації підлягають лише ті з перелічених в абзаці 1 осіб, які виявили своє бажання евакуюватися і щодо прийняття яких є згода Уряду Української РСР і Польського Комітету Національного Визволення. Евакуація є добровільною і тому примус не може бути застосований ні прямо, ні посередньо. Бажання евакуйованих може бути висловлено як усно, так і подано на письмі (стаття 1 Угоди).

Звертаючись до суду про встановлення вищезгаданих фактів, заявницею визначено мету встановлення фактів, що мають юридичне значення - прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , однак не вказано, яке саме майно входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_4 - майно, яке залишилося у Польщі, чи майно, яке мало бути надане родині ОСОБА_12 в України, однак надано не було у зв`язку з непроведеним договірною стороною Україною, по даний час, взаєморозрахунку з родиною ОСОБА_12 .

Встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме: встановлення факту, що ОСОБА_4 , 1932 року народження, та ОСОБА_5 , 1932 року народження, є одною і тою самою особою; встановлення факту, що ОСОБА_6 1890 р.н. та ОСОБА_7 , 1895 року народження є батьками ОСОБА_4 є необхідним заявниці для усунення розбіжностей із записами у погосподарській книзі, де прізвища осіб, які проживали с. Стрв`яжик Нижньо-Устріцького району Дрогобицької області вказані як « ОСОБА_24 », і яка, у свою чергу, містить перелік майна, що значиться за цією адресою.

З огляду на викладені стороною заявниці аргументи суд доходить переконання, що ці факти нерозривно пов`язані із іншим фактом, який вона просить встановити - встановити факт належності родині ОСОБА_8 майна залишеного в с.Стрв`яжик Нижньо-Устріцького району Дрогобицької області, а саме: згідно даних погосподарської книги основних виробничих показників господарств у сільських радах, заповненої згідно постанови РНК СРСР від 26.01.1934 р, затвердженого ЦСУ Держплану СРСР №63 (Державний архів Львівської області фонд №2263): земля господарства ОСОБА_10 4,6 га (0,10 садиба, в т. ч. 0,05 га - під будівлею і двором, 0,05 га - під городом), 4,50 га поза садибою (в.т.ч. 2,60 га - під ріллею, 1,30 га - пасовища, ін. - 0,60 га), худоба - 1 порося, 1 кобила, 1 лоша, 1 корова), 7 яблунь, 8 груш, сільськогосподарський реманент: борони з дерев`яними зуб`ями.

Суд зауважує, що зазначене заявницею майно знаходилося в с. Стрв`яжик Нижньо-Устріцького району Дрогобицької області. На даний час це територія іншої держави - Республіки Польща, на яку не поширюється дія Цивільного кодексу України як нормативно-правового акту, що передбачає порядок та умови спадкування. Більше того, невідомо, чи існує це майно на даний час і чи є у нього нові власники.

Також, суд звертає увагу на те, що відсутні будь-які фактичні дані про те, чи надавалося родині ОСОБА_12 на території України майно у зв`язку з переселенням.

Вимога про визнання ОСОБА_4 сином та спадкоємцем першої черги після смерті батьків: ОСОБА_8 (1890 р.н.) та ОСОБА_9 (1895 р.н.), яка по своїй суті є вимогою про встановлення факту родинних відносин, також стосується питання спадкування.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги те, що встановлення зазначених фактів нерозривно пов`язано з наступним вирішенням спору про право цивільне (питання спадкування невизначеного майна), вбачається спір про право, в зв`язку з чим, суд першої інстанції прийшов до вмотивованого висновку, що заява підлягає залишенню без розгляду в частині встановлення факту, що ОСОБА_4 , 1932 року народження та ОСОБА_5 , 1932 року народження є одною і тою самою особою, встановлення факту, що ОСОБА_6 1890 р.н. та ОСОБА_7 , 1895 року народження є батьками ОСОБА_4 , визнання ОСОБА_4 сином та спадкоємцем першої черги після смерті батьків: ОСОБА_8 (1890 р.н.) та ОСОБА_9 (1895 р.н.) та встановлення факту належності родині ОСОБА_8 майна залишеного в с. Стрв`яжик Нижньо-Устріцького району Дрогобицької області, а саме згідно даних погосподарської книги основних виробничих показників господарств у сільських радах, заповненої згідно постанови РНК СРСР від 26.01.1934 р, затвердженого ЦСУ Держилану СРСР №63 (Державний архів Львівської області фонд №2263): земля господарства ОСОБА_15 4,6 га (0,10 садиба, в т. ч. 0,05 га - під будівлею і двором, 0,05 га - під городом), 4,50 га поза садибою (в.т.ч. 2,60 га - під ріллею, 1,30 га - пасовища, ін. - 0,60 га), худоба - 1 порося, 1 кобила, 1 лоша, 1 корова), 7 яблунь, 8 груш, сільськогосподарський реманент: борони з дерев`яними зуб`ями.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 про те, що ухвала підлягає скасуванню, оскільки справа розглядається з 2015 року, так як з моменту звернення до суду з заявою про встановлення фактів, така заява уточнялася і в певний період заявником поставлено питання, щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення, які по суті є такими, з яких випливає спір про право.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу Жидачівського районного суду Львівської області від 05 січня 2021 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Жидачівського районного суду Львівської області від 05 січня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її постановлення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 06 серпня 2021 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Н.П. Крайник