Єдиний унікальний номер 234/7818/20
Номер провадження 22-ц/804/681/21
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2021 року

м. Бахмут

справа № 234/7818/20

провадження № 22-ц/804/681/21

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,

суддів: Мірути О.А., Хейло Я.В.,

учасники справи:

позивач Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут цивільну справу № 234/7818/20 за позовом Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення переплати бюджетних коштів,

за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради,

на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 18 грудня 2020 року (суддя Бакуменко А.В.), ухваленого в приміщенні Краматорського міського суду Донецької області, повне судове рішення складено 18 грудня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В травні 2020 року позивач Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради звернулось до суду з зазначеним позовом в обґрунтування якого послалось на те, що 06 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради з заявою як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (надалі грошова допомога). В заяві відповідач особисто зазначила про відсутність у неї житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції.

Рішенням від 18 червня 2015 року відповідачу було призначено допомогу як особі, яка переміщується з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг на період з 02 червня 2015 року по 01 грудня 2015 року в розмірі 884,00 грн., щомісячно.

До управління з питання призначення адресної допомоги відповідач зверталась з 02 червня 2015 року. В наданих заявах про призначення щомісячної адресної допомоги починаючи з 02 червня 2015 року по 30 листопада 2019 року вона зазначала, що не має у власності житлового приміщення/частини житлового приміщення, яке розташоване інших регіонах, ніж тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

При перевірці особових справ отримувачів щомісячної адресної допомоги щодо достовірності інформації зазначених в заявах, в тому числі, була передана і особова справа ОСОБА_1 до відділу державних соціальних інспекторів для проведення перевірки.

За результатами перевірки згідно довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 192705765 від 12 грудня 2019 року з`ясовано, що чоловік відповідача, ОСОБА_2 , володіє ? частиною житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та має свідоцтво про право власності від 01 серпня 2003 року, виданого Новоселівського Першою сільською радою.

Село Новоселівка Перша Ясинуватського района Донецької області не значиться у Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затвердженим розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р.

Відповідно до вищенаведеного заяви про призначення щомісячної адресної допомоги, надані у 2015-2019 роках, мали недостовірну інформацію щодо наявності житла.

Таким чином, відповідач не мала права на отримання щомісячної адресної допомоги. Повідомлення № 929 від 13 грудня 2019 року про відмову у призначенні відповідачу щомісячної адресної допомоги було відправлено поштою за адресою: АДРЕСА_2 .

На підставі отриманих даних було прийнято рішення від 13 грудня 2019 року здійснити перерахунок бюджетних коштів за період 02 червня 2015 року по 30 листопада 2019 року, у зв`язку з тим, що за вказаний період відповідач не мала права на отримання державної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у зв`язку з наданням недостовірної інформації.

Розмір загальної переплати бюджетних коштів відповідно до перерахунку від 12 грудня 2019 року становить 49 819,85 грн.

Просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборговану переплату державних коштів у сумі 49 819,85 на користь Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 18 грудня 2020 року у задоволені позову Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення переплати бюджетних коштів відмовлено. Судовий збір у розмірі 2102 грн. компенсовано за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що судом не встановлено факту зловживань з боку відповідача, при призначенні грошової допомоги.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У апеляційній скарзі, поданій до Апеляційного суду позивач Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради, посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до пункту 6 порядку №505 (у редакції від 23 жовтня 2015 року) грошова допомога не призначається у разі коли будь-хто із членів сім`ї має у власності житлове приміщення , розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком, яв якому крім інших зазначено село Новоселіка Перша Ясинуватського району Донецької області.

В той же час, вказаний населений пункт не належить до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та Переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р. Також зазначений населений пункт не належить до окупованої території, яка визначається Постановою Верховної Ради України від 17 березня 2015 року №254-VIII.

Таким чином, станом на час звернення позивача із заявою від 02 червня 2015 року про призначення адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, вона та члени її сім`ї не мали права на її отримання на підставі п. 6 Порядку № 505 у зв`язку з наявністю у власності її чоловіка житлового будинку розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення. Аналогічні роз`яснення надані Міністерсвом соціальної політики у листі від 16 вересня 2016 року №03860/01-10.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2017 року № 370 «Про внесення змін до порядків, затверджених постановами Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505 і від 22 вересня 2016 року №646, були зміненні умови призначення адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, що взагалі унеможливило 03 червня 2017 року її отримання особами, які мають у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасом окуповані території у Донецькій області та Луганський областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населені пункти,, на території яких органи держаної тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, до яких зокрема, не належить село Новоселівка Перша, Ясинуватського району Донецької області.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

03 березня 2021 року від представника відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради, в якому він просить рішення залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

В обґрунтування відзиву зазначає, що відповідно по п.12 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг затверджених Постановою КМУ від 01 жовтня 2014 року «Про надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», вказується, що виплата грошової допомоги припиняється у разі виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміни обставин, які впливають на призначення грошової допомоги. Відповідно до п.11 постанови № 505 надмірно виплачені суми грошової допомоги, повертаються якщо вони виплачені внаслідок подання недостовірних документів, не повідомлення про зміну обставин, які впливають на виплату грошової допомоги. Тобто, для того, щоб стягнути з відповідача якісь суми, позивачу необхідно довести, що ці виплати були проведені внаслідок подання ОСОБА_1 недостовірних даних.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ОСОБА_1 в своїх заявах про отримання адресної допомоги в розділі: «Наявність житлового приміщення поза межами тимчасово окупованої території та зони проведення АТО», ставила припис «НІ», тобто за межами проведення АТО (Донецька та Луганська області) у неї та членів її сім`ї житла не має. Таким чином ніяких недостовірних даних ОСОБА_1 за період з 18 червня 2015 року по 17 грудня 2019 року в заявах не вказувала. Тільки з грудня 2019 року коли в заявах змінилась назва розділу і стала наступною «Наявність житлового приміщення поза межами тимчасово окупованої території України та лінії зіткнення», їй перестали виплачувати вищевказані суми.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Згідно довідки від 02 червня 2015 року № 1426/466698 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 зареєстрована як внутрішньо переміщена особа, та перебуває на обліку в Управлінні праці і соціального населення Краматорської міської ради.

02 червня 2015 року ОСОБА_1 звернулася з заявою про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради. Відповідач в заяві про призначення щомісячної адресної допомоги вказала адресу проживання у АДРЕСА_3 . (а.с.33). В подальшому змінювала адресу проживання на АДРЕСА_4 , та на АДРЕСА_2 .

Відповідачка систематично (після шестимісячного періоду призначення) зверталась за призначенням щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, а саме з заявами від 04 грудня 2015 року, 08 червня 2016 року, 12 грудня 2016 року, 12 червня 2017 року, 12 грудня 2017 року, 13 червня 2018 року, 18 грудня 2018 року, 12 червня 2019 року (а.с.14,16,18,20,22,24,26,29,31,33).

На підставі цих заяв позивачем прийняті рішення про призначення ОСОБА_1 допомоги переміщеним особам на приживання з 02 червня 2016 року по 01 грудня 2015 року в розмірі - 884,00 грн.; з 04 грудня 2015 року по 03 червня 2016 року в розмірі - 884,00 грн.; з 08 червня 2016 року 01 грудня 2016 року в розмірі - 884,00 грн.; з 08 червня 2016 року по 07 грудня 2016 року в розмірі 884,00 грн.; з 12 грудня 2016 року по 11 червня 2017 року в розмірі 884,00 грн., з 12 червня 2017 року по 11 грудня 2017 року в розмірі 884,00 грн.; з 12 грудня 2017 року по 11 червня 2018 року в розмірі 884,00 грн.; з 13 червня 2018 року по 12 грудня 2018 року в розмірі - 1000 грн., з 18 грудня по 17 червня 2019 року в розмірі - 1000 грн.; з 18 червня 2019 року по 17 грудня 2019 року в розмірі 1000 грн. (а.с.15,17,19,21,23,25,27,28,30,32).

Згідно акту проведення перевірки достовірності та повноти інформації, наданої заявником для призначення державної соціальної допомоги, складеного державним соціальним інспектором від 12 грудня 2019 року, встановлено, що згідноінформаціної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №192705765 від 12 грудня 2019 з`ясовано: чоловік заявника ОСОБА_2 , володіє ? частиною житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про справо власності від 01 серпня 2003 року виданого Новоселівською Першою сільською радою. (а.с.11).

Рішенням від 13 грудня 2019 року відповідачу було відмовлено у призначенні грошової допомоги, у зв`язку з тим, що член її сім`ї має у власності житловий будинок, розташований в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення.(а.с.10).

Позивачем було прийнято рішення здійснити перерахунок за період з 02 червня 2015 року по 30 листопада 2019 року, у зв`язку з тим, що за вказаний період Відповідач не мала права на отримання державної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у зв`язку з наданням недостовірної інформації.

Відповідно довідки від 17 грудня 2019 року розрахована сума надміру виплачених коштів за період з 02 червня 2015 року по 30 листопада 2019 року складає 49 819,85 грн. (а.с.5-8).

Відповідач листом № 11-22/1719 від 17 грудня 2019 року повідомлена про наявність у неї заборгованої переплати державних коштів в сумі 49 819,85 грн. (а.с.4).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно з положеннями статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради задоволенню не підлягає.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до частини 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову складає 49 819,85 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що судом не встановлено факту зловживань з боку відповідача, при призначенні грошової допомоги.

Такий висновок суду першої інстанції є вірним та ґрунтується на вимогах діючого законодавства.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 січня 2014 року встановлено гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» в статті 1 надає поняття внутрішньо переміщеної особи. Внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Внутрішньо переміщені особи отримують щомісячну адресну допомогу за правилами, встановленими Порядком надання державної допомоги внутрішньо переміщеним особам визначається Порядком надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 20014 року № 505.

Призначення щомісячної адресної допомоги переміщеним особам визначається «Порядком надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 20014 року № 505 (надалі Порядок № 505).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 505, (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) грошова допомога надається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, або змушені були покинути своє постійне місце проживання в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, і перемістилися в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі (далі - особа, яка переміщується), а також стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, структурних підрозділах з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням та виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Відповідно до пункту 6 Порядку № 505, (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім`ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення.

Така редакція діяла до 03 червня 2017 року (дата набрання чинності Постанови Кабінету Міністрів України № 370 від 31 травня 2017 року «Про внесення змін до порядків, затверджених постановами Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 505 і від 22 вересня 2016 року № 646»).

З 07 липня 2017 року пункт 6 Порядку № 505 викладено в новій редакції: «грошова допомога не призначається, якщо будь-хто із членів сім`ї (крім сімей, до складу яких входять військовослужбовці з числа внутрішньо переміщених осіб, які захищають незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції), має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану».

Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення Ради національної безпеки та оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» і від цієї дати на території України розпочато проведення антитерористичної операції.

Частиною 2 статті 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що територія проведення антитерористичної операції - це територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

Згідно з частини 1 цієї статті періодом проведення антитерористичної операції є час між датою набрання чинності Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Наказом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України № 33/6/а від 7 жовтня 2014 року Донецька і Луганська області визначені районами проведення антитерористичної операції з 7 квітня 2014 року.

Відповідно до пункту 5 статті 11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» Кабінету Міністрів України доручено затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

Селище Новоселівка Перша Ясинуватського району Донецької області входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, який затверджений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р, дію якого призупинено розпорядженням від 5 листопада 2014 року № 1079-р, а також визнано таким, що втратило чинність, розпорядженням від 2 грудня 2015 року № 1275-р.

Селище Новоселівка Перша Ясинуватського району Донецької області входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно зі статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18).

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин колегія суддів зазначає, що постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 345/1183/17 (провадження № 14-420цс19) ухвалена за наслідками розгляду позову про стягнення надміру виплачених коштів у вигляді житлової субсидії внаслідок зловживання з боку відповідача, тобто фактичні обставини у цій справі є іншими.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що звертаючись 02 червня 2015 року з заявою про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг та зазначивши «Ні» при заповнення відповідного бланку в графі «Наявність житлового приміщення поза межами тимчасово окупованої території та зони проведення АТО та його місцезнаходження» не надала завідомо неправдивих даних, оскільки на час звернення з даною заявою до УПСЗ наявність у її чоловіка права власності ? житлового будинку в с. Новоселівка Перша Ясинуватського р-н Донецької обл. не мало правових наслідків щодо вирішення питання про надання допомоги, оскільки дане селище віднесено до району проведення АТО) і остання безумовно не могла передбачити подальших змін у діючому законодавстві.

В матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 подаючи заяву про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, та не вказавши у ній відомості, що ОСОБА_2 (чоловіка заявника) володіє ? частиною житлового будинку в с. Новоселівка Перша Ясинуватського р-н Донецької обл., мала на меті навмисно приховати ці дані.

Отже, враховуючи, необхідність дотримання справедливого балансу між інтересами держави та втручанням у права відповідача, колегія суддів дійшла висновку, що примусове повернення наданої державою допомоги перемішеним особам може призвести до покладення на ОСОБА_1 надмірного тягаря.

Вирішуючи спір між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно встановив обставини справи, дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Такий висновок також узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 25 березня 2020 року у справі № 234/9643/19, провадження № 61-1910св20.

Доводи апеляційної скарги, що відповідно до роз`яснень Міністерства соціальної політики України внутрішньо переміщеним особам, які переміщуються в межах Донецької та Луганської області і на момент звернення за призначенням щомісячної адресованої допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, мають у власності житлові приміщення, розташовані на підконтрольній території України, грошова допомога не призначається, є не обґрунтованими, оскільки чоловік відповідача володіє ? частиною житлового будинку в с. Новоселівка Перша Ясинуватського р-н Донецької обл., на території якого проходить антитерористична операція.

Інші доводи апеляційної скарги, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення або призвели до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено. Отже, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.7, 19, 369, 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 18 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді: О.А. Мірута

Я.В. Хейло