Справа № 150/64/21
Провадження №22-ц/801/845/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кушнір Б. Б.
Доповідач :Копаничук С. Г.
УХВАЛА

07 квітня 2021 рокуСправа № 150/64/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Копаничук С.Г.,
Суддів: Денишенко Т.О., Оніщука В.В.,
вирішуючи питання щодо відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Чернівецького районного суду Вінницької області від 23 лютого 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю та відшкодування шкоди, -

В с т а н о в и в :
До Вінницького апеляційного суду надійшла вищевказана апеляційна скарга.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 22.03.2021 року зазначену апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк протягом п`яти днів з моменту отримання копії ухвали для усунення визначених судом недоліків, а саме подання оригіналу платіжного документу, що підтверджує сплату судового збору.

01.04.2021 року ОСОБА_1 надала суду заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, в якій вказала, що вона є особою, звільненою від сплати судового збору. Зазначила, що вона відноситься до категорії потерпілих від політичних репресій за правилом спадкової трансмісії, оскільки захищає власність, право на яку здобула за походженням, що, відповідно до п.4 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільняє її від сплати судового збору. На підтвердження вказаних обставин, до заяви долучила витяг з протоколу засідання обласної комісії з реабілітації при обласній державній адміністрації.

Дослідивши заяву про усунення недоліків та долучені до неї документи, колегія суддів вважає, що вимоги ухвали суду від 22.03.2021 року заявник апеляційної скарги не усунула.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах щодо спорів, пов`язаних з виплатою компенсації, поверненням майна, або у справах щодо спорів, пов`язаних з відшкодуванням його вартості громадянам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

Відповідно до ст. 1-2 ЗУ «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», реабілітованими визнаються особи: 1) які до 24 серпня 1991 року були обвинувачені або яким було призначено покарання за рішенням позасудового органу незалежно від діяння або мотивів обвинувачення чи призначення покарання; 2) стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено факт здійснення репресій проти таких осіб з класових, національних, політичних, релігійних, соціальних мотивів; 3) стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено недоведеність вини таких осіб у скоєнні злочину або адміністративного правопорушення; 4) які до 24 серпня 1991 року були арештовані, перебували під вартою і яким було пред`явлено обвинувачення за статтями законодавчих актів, передбачених пунктами 1-5, за законодавчими актами, передбаченими пунктами 6-14, за діяння, передбачені пунктами 15-22 статті 3 цього Закону, якщо справи проти таких осіб були припинені під час слідства, попереднього (досудового) слідства або закриті за відсутності події злочину, відсутності складу злочину, недоведеності участі особи у вчиненні злочину; 5) стосовно яких до 24 серпня 1991 року за рішенням іншого репресивного органу були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за недонесення (неповідомлення) про вчинення або підготовку до вчинення іншою особою діяння, за яке законодавством, що діяло до 24 серпня 1991 року, було передбачено кримінальну або адміністративну відповідальність, за умови що особа, якій призначено покарання за вчинення або підготовку до вчинення такого діяння, була реабілітована в установленому порядку.

Статтею 1-3 вказаного закону визначенопотерпілими від репресій визнаються: 1) чоловік або дружина репресованої особи, який/яка на момент здійснення репресії перебували у шлюбі з репресованою особою; 2) діти репресованої особи, у тому числі усиновлені, які у віці до 18 років залишилися без батька, матері (усиновлювача) внаслідок здійснення репресій проти батька, матері (усиновлювача) або які народилися не пізніше ніж через 10 місяців з дня арешту батька, матері, або які народилися у місці позбавлення волі, на засланні, висланні під час перебування репресованої особи у місці позбавлення волі, на засланні, висланні, залишення репресованої особи для роботи у таборах Народного комісаріату внутрішніх справ у становищі вільнонайманого без права виїзду з прикріпленням до районів табору-будівництва, закріплення репресованої особи за будівництвом згідно з директивою Народного комісара внутрішніх справ та Прокурора СРСР від 29 квітня 1942 року № 185, або які народилися у матері, яку було примусово безпідставно поміщено до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, під час перебування матері у такому психіатричному закладі, або які у віці до 18 років перебували, незалежно від тривалості, у спецприймальниках чи розподільниках, спеціальних будинках малюка чи дитячих будинках репресивних органів, або які внаслідок здійснення репресії проти батька, матері були примусово позбавлені імен, включаючи родові імена; 3) інші особи, які на момент здійснення репресії спільно проживали, були пов`язані спільним побутом з репресованою особою або перебували на утриманні репресованої особи.

Як зазначено в ухвалі Верховного Суду від 25 жовтня 2019 року по справі №640/19996/18, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються винятково громадяни, реабілітовані відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» і тільки у тих спорах, що пов`язані з виплатою компенсації, поверненням майна, або у справах щодо спорів, пов`язаних з відшкодуванням його вартості громадянам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

Разом із тим, ОСОБА_1 не надано доказів того, що вона є реабілітованою особою, згідно із цим Законом і звертається до суду у спорі вищезазначених категорій, у зв`язку з чим пільги щодо сплати судового збору, зазначені в статті 5 Закону України «Про судовий збір», на неї не поширюються.

Відтак, доводи заяви про усунення недоліків апеляційної скарги є безпідставними і заявник апеляційної скарги доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі чи доказів, які б підтверджували факт її звільнення від сплати судового збору суду не надала.

Згідно ч.2 ст. 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього кодексу.

Відповідно до ч.3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід вважати неподаною та повернути апелянту.

Керуючись ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 357 ЦПК України, суд, -

У х в а л и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернівецького районного суду Вінницької області від 23 лютого 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю та відшкодування шкодивважати неподаною та повернути апелянту.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і протягом тридцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий: С. Г. Копаничук

Судді: Т. О. Денишенко

В. В. Оніщук