ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 548/2186/18 Номер провадження 22-ц/814/1902/21Головуючий у 1-й інстанції Старокожко В. П. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд судової палати з розгляду цивільних справ у складі колегії суддів:

головуючого судді Хіль Л.М.,

суддів: Бутенко С.Б., Кузнєцової О.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення та виклику в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 28 травня 2021 року по справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 14437,90 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що відповідач порушив зобов`язання, покладені на нього згідно умов договору про надання банківських послуг № б/н від 26 червня 2007 року, внаслідок чого у нього утворилась кредитна заборгованість у розмірі 14 437,90 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 1 028,53 грн, відсотків за користування кредитом - 5 992,10 грн, нарахованої пені - 6 253,56 грн, штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн, штрафу процентна (складова) - 663,71 грн, та яку просив стягнути з відповідача разом із сумою судових витрат 1 762,00 грн.

Заочним рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 28 травня 2021 року позов АТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 26 червня 2007 року станом на 23 жовтня 2018 року в сумі 1 028 грн 53 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 1 028,53 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк" судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 125 грн 45 коп.

Повернуто АТ КБ "Приватбанк" () надміру сплачений судовий збір в розмірі 2 102,00 грн згідно платіжного доручення № ZZ427B13KT від 07 вересня 2020 року.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив АТ КБ "Приватбанк", посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення місцевого суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягненя процентів , пені та штрафів скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов в цій частині задовольнити. В іншій частині рішення місцевого суду залишити без змін.

В іншій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується та у відповідності до вимог частини першої статті 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Місцевим судом вірно встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до позивача із заявою № б/н від 26 червня 2007 року про відкриття карткового рахунку, згідно якої також отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується копіями зазначеної заяви та паспортних даних відповідача.

З вищевказаної заяви також вбачається, що відповідач засвідчила своїм підписом згоду з умовами та правилами надання банківських послуг, пам`яткою клієнта, а також тарифами, які разом із заявою про відкриття карткового рахунку є договором про надання банківських послуг, в тому числі встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок.

З матеріалів справи вбачається, що за користування кредитними коштами відповідачу, починаючи з 01 вересня 2014 року нараховані відсотки за ставкою 34,80% річних (2,9 % місяць), з 01 квітня 2015 року 43,20% річних (3,6% місяць).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції своє рішення мотивував тим, що доведеною є розмір заборгованості відповідача за простроченим тілом кредиту і рішення в цій частині не оскаржується.

Відмовляючи в частині стягнення відсотків, пені та штрафів, місцевий суд виходив з того, що матеріали справи не містять підтверджень ознайомлення відповідача з умовами кредитування, який би обумовлював порядок та умови нарахування і сплати таких платежів, як проценти, пеня та комісія, штрафи.

Апеляційний суд вважає такий висновок місцевого суду вірним з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, окрім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, пеню , та штрафи.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Окрім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Разом з тим, в матеріалах справи наявна підписана відповідачем довідка про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій погоджено проценти за користування кредитом у розмірі 3% на місяць (36% річних) на суму залишку непростроченої заборгованості.

Проте, у наданому АТ КБ "Приватбанк" до позову розрахунку заборгованості проценти за користування кредитом визначено за різними ставками, а саме 30 % (у період з 01 липня 2013 року по 26 серпня 2014) 34,80% (у період з 01 вересня 2014 року по 26 березня 2015 року), 43,20 %, з 01 квітня 2015 року 42%.

Таким чином, з наведеного вбачається, що позивач нараховував відповідачу заборгованість за договірними відсотками в 30% річних лише в період з 01 липня 2013 року по 26 серпня 2014 року яка складає, з огляду на розрахунок 0 грн. ( а.с.6)

За таких обставин відсутні підстави стягнення відсотків за процентними ставками 34,8% та 43,2%, оскільки відповідач не погоджувала своїм підписом зміну процентної ставки у визначених розмірах.

Ураховуючи позицію ВС у постанові № 342/180/17 від 03 липня 2019 року місцевий суд дійшов обгрунтованих висновків про відмову у задоволенні вимог АТ КБ "Приватбанк" щодо стягнення з відповідача процентів, пені та штрафів.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 374,375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" залишити без задоволення.

Заочне рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 28 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л.М. Хіль

Судді С.Б. Бутенко

О.Ю. Кузнєцова