ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 533/1148/19 Номер провадження 22-ц/814/401/21Головуючий у 1-й інстанції Тесленко Т. В. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Абрамов П.С., Бондаревська С.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 26 листопада 2020 року, постановлене суддею Тесленко Т.В. (повний текст складено 04 грудня 2020 року),

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

17.09.2019 АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд із указаним позовом. В обґрунтування підстав позову посилається на те, що відповідно до укладеної генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 04.11.2014, ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 25 040,79 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% річних та неустойки. З підстав неналежного виконання позичальником кредитних зобов`язань у порядку та строки, визначені умовами кредитного договору, банк просить стягнути з відповідача заборгованість станом на 05.08.2019 у розмірі 76 710,66 грн., яка складається із: 21 783,91 грн. заборгованість за кредитом; 17 667,27 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 37 259,48 грн. заборгованість за пенею та комісією; судові витрати у розмірі 1 921,00 грн.

Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 26.11.2020 позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто на користь АТ КБ «ПриватБанк» із ОСОБА_1 заборгованість за генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 04.11.2014, а саме, суму непогашеного тіла кредиту в розмірі 21 783,91 грн. та 1 921,00 грн. судового збору.

Додатковим рішенням суду від 08.02.2021, АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено у задоволенні вимог в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь банку відсотків за користування кредитними коштами в сумі 17 667,27 грн., пені та комісії у розмірі 37 259,48 грн. за невиконання умов кредитного договору, а саме, генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 04.11.2014.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що стягненню із відповідача підлягає виключно заборгованість за тілом кредиту, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність договірних правовідносин між банком і позичальником щодо сплати пені та комісії, тоді як узгоджена сторонами зобов`язання процентна ставка становила 1,5%, а заборгованість за відсотковою ставкою нарахована банком до стягнення за ставкою 18%.

Не погодившись із указаним судовим рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення районного суду в частині, якою відмовлено у задоволенні позову, й ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. У іншій частині рішення суду першої інстанції просить залишити без змін.

Вважає, що суд першої інстанції належним чином не дослідив анкету-заяву, якою узгоджено розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами, що з огляду на позицію Верховного Суду, викладену в постановах від 12.02.2020 №136/840/17, від 23.12.2019 №572/1169/17, є підставою для стягнення відсотків.

Зазначає, що 04.11.2014, з метою створення сприятливих умов для виконання відповідачем зобов`язань по кредитному договору б/н від 15.03.2011, між сторонами підписано генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, у якій сторони погодили істотні умови зобов`язання, зокрема: сума кредиту 25 040,79 грн.; строк кредитування 36 місяців; відповідальність за порушення зобов`язань (сплату відсотків, штрафу згідно п.2.2 договору в розмірі 2 296,13 грн., пені згідно п.2.8 договору); порядок та строки погашення заборгованості, розмір щомісячного платежу та ін.

Доводить, що відповідач, підписавши генеральну угоду, підтвердив, що він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами, а також отримав повну інформацію про умови кредитування, що по суті становить договір приєднання в порядку ч.1 ст.634 ЦК України. Користуючись кредитними коштами позичальник фактично висловив свою згоду із формою договору та його умовами, що з огляду на позицію Верховного Суду по справах №923/760/18 від 08.07.2019, №642/5533/15-ц від 11.09.2019, №127/7543/17 від 19.09.2019, не потребує підпису позичальника під публічно розміщеними умовами кредитування та не має наслідком визнання договору неукладеним.

Посилаючись на позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 23.12.2019 у справі №572/1169/17, доводить презумпцію правомірності укладеного правочину.

Підстави нарахування відсотків, узгоджених сторонами зобов`язання, банк обґрунтовує положеннями ч.1 ст.1048, ч.1 ст.1054 ЦК України, ст.49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та просить врахувати, що позичальник користувався кредитними коштами та частково виконував взяті на себе зобов`язання, що підтверджується розрахунком банку, який відповідачем не спростований.

Заперечує застосування до спірних правовідносин позиції Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17, яка висловлена у конкретній справі за інших правовідносин.

30.03.2021 до апеляційного суду надійшов відзив відповідача на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення районного суду - без змін.

Відповідач заперечує природу кредитного зобов`язання, як публічного договору та доводить, що не був обізнаний із Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також тарифами ПриватБанк, які він не підписував.

Вважає, що позивач порушив норми процесуального права не надавши суду оригінал кредитного договору, чим обмежив у праві дослідити його на предмет відповідності вимогам ст.1055 ЦК України та встановити реальність існування договірних правовідносин за цим договором на умовах, наведених банком у позовній заяві.

Зазначає, що у матеріалах справи відсутні належні докази, які б доводили факт отримання ним, ОСОБА_1 , кредитних коштів та доводить, що виписка по рахунку, а також розрахунок заборгованості не є належними та допустимими доказами через відсутність у них необхідних реквізитів (підпису уповноваженої посадової особи та відбитку печатки банку тощо), а їх зміст залежить від волевиявлення банку.

Звертає увагу, що згідно наданого банком розрахунку, заборгованість за відсотками нараховуються після припинення кредитних зобов`язань, що суперечить позиції Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 №444/9519/12, від 04.07.2018 №310/11534/13-ц, від 31.10.2018 №202/4494/16-ц.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (ч.1 ст.368 ЦПК України) без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції установлено та підтверджується матеріалами справи, що 04.11.2014 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості по кредитному договору №SAMDN2041 від 01.03.2008 (договір №1), №б/н від 15.03.2011 (договір №2) (разом у подальшому договори), а також приєднання до Умов і Правил надання продукту кредитних карт (на сайті privatbank.ua).

Згідно п.2.1. генеральної угоди, банк надає позичальнику кредит у розмірі 25 040,79 грн. на строк 24 місяці, із 04.11.2014 по 30.11.2016, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі, зі сплатою відсотків у розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту у визначені в заяві, Умовах і Правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку, починаючи із «1» по «25» число кожного місяця позичальник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 1 253,04 грн. для погашення заборгованості по кредиту, що складається із заборгованості по кредиту, відсотків, а також інших витрат у відповідності до Умов і правил. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 30.11.2016.

У разі порушення позичальником зобов`язань зі сплати кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої зазначено в Умовах і Правилах за кожен день прострочення (п.2.8 генеральної угоди).

Генеральна угода підписана ОСОБА_1 містить посилання, що він ознайомлений та згоден із Умовами і Правилами. Своїм підписом він підтверджує факт надання повної інформації про умови кредитування в ПАТ КБ «ПриватБанк». Позичальник згоден, що генеральна угода разом із запропонованими ПАТ КБ «ПриватБанк» Умовами і Правилами, Тарифами, становлять між ним та банком кредитний договір./а.с.9 т.1/

До кредитного договору банк додав Витяг із Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанк, затверджених наказом від 06.03.2010 №СП-2010-256./а.с.10-33 т.1/

Згідно із рішенням Єдиного акціонера банку від 21.05.2018 №519 змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», що підтверджується витягом із статуту банку в новій редакції./а.с.39-40 т.1/

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованість відповідача за договором №б/н від 04.11.2014 станом на 05.08.2019 становить 76 710,66 грн., із яких: 21 783,91 грн. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 17 667,27 грн. загальний залишок заборгованості за відсотками; 37 259,48 грн. заборгованість за пенею та комісією./а.с.5-6 т.1/

Частково задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив із того, що відповідачем не дотримано строк виконання зобов`язання, а тому стягненню із нього підлягає заборгованість за тілом кредиту. Підстави стягнення відсотків згідно наданого банком розрахунку - відсутні, оскільки заборгованість нарахована банком за відсотковою ставкою у 18%, замість узгоджених сторонами 1,5%. У задоволення вимог в частині стягнення пені та неустойки відмовлено, оскільки їх розмір та порядок нарахування не погоджені зі споживачем послуг.

Апеляційний суд, в межах вимог апеляційної скарги, із такими висновками суду першої інстанції погодитися в повній мірі не може, з таких підстав.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статей 599, 629 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно п.3 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 28.03.2018 №444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України.

У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ч.1 ст.1050 ЦК України, застосуванню підлягає положення статті 625 цього Кодексу, що є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц.

Із матеріалів справи убачається, що реалізуючи право вимоги за відсотками, пенею та комісією, банк посилається на Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанк, як складові договору приєднання, погоджених із позичальником шляхом підписання генеральної угоди про реструктуризації заборгованості від 04.11.2014.

Апеляційний суд, з огляду на позицію відповідача, який категорично заперечує природу кредитного зобов`язання, як публічного договору та доводить, що не був обізнаний із Умовами і Правилами надання банківських послуг, які він не підписував, погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин правил ч.1 ст.364 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги, що ґрунтуються на позиції Верховного Суду у справах №923/760/18 від 08.07.2019, №642/5533/15-ц від 11.09.2019, №127/7543/17 від 19.09.2019, правильність таких висновків не спростовують, оскільки наведена практика Верховного Суду стосується конкретних справ відмінних від спірних правовідносин та не має узагальнюючого значення, на відміну від позиції Великої Палати Верховного Суду по справі №342/180/17 від 03.07.2019, яка обґрунтовано застосована районним судом до заявленого спору.

З наведених підстав не підлягають стягненню пеня та комісія, як такі, що не узгоджені сторонами зобов`язання, оскільки ґрунтуються на Умовах і Правилах надання банківських послуг ПриватБанк, які не є складовою кредитного договору, що не спростовано позивачем у доводах апеляційної скарги.

Разом із цим, висновки суду першої інстанції в частині відмови у стягненні відсотків через неналежний розрахунок заборгованості по завищеній базовій відсотковій ставці, а саме 18% замість 1,5%, апеляційний суд визнає помилковими з таких підстав.

Зі змісту генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 04.11.2014 убачається, що сторонами зобов`язання узгоджено строк кредитування - 24 місяці, з 04.11.2014 по 30.11.2016, тіло кредиту 25 040,79 грн. та базову відсоткову ставку в 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, що підтверджується особистим підписом позичальника./а.с.9 т.1/

Не заслуговують на увагу та відхиляються колегією суддів доводи відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, про відсутність належних доказів отриманням ним кредитних коштів, оскільки вони спростовується наявними у справі первинними бухгалтерськими документами (виписка по рахунку). До того ж, апеляційним судом не переглядається оскаржуване рішення в частині правомірності стягнення заборгованість за тілом кредиту, яке відповідач не оскаржує та у відзиві на апеляційну скаргу вважав прийнятим із дотриманням норм матеріального та процесуального права. Тоді як відсутність у матеріалах справи оригіналу генеральної угоди не є порушенням норм процесуального права, оскільки відповідачем у порядку ч.6 ст.95 ЦПК України клопотання про витребування оригіналу письмового доказу не заявлялося.

Таким чином відповідачем не спростовано факт отримання кредитної картки ПриватБанк, а також його обізнаність із базовою відсотковою ставкою в 1,5% на місяць, що становить 18% річних (1,5% х 12 місяців), правильно застосованих позивачем в розрахунку.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що, по-перше, складений позивачем розрахунок заборгованості в частині нарахування відсотків відповідає умовам кредитування, узгоджених із позичальником; по-друге, у випадку незгоди із розрахунком заборгованості за кредитним договором (повністю чи частково) процесуальним обов`язком суду є його спростування та наведення власного розрахунку, а не відмова в позові з цих підстав, що відповідає позиції Верховного Суду від 23.01.2018 у справі №755/7704/15-ц.

Стосовно розміру заборгованості по відсоткам, колегія суддів приймає до уваги, що кредитні зобов`язання мають строковий характер, а саме, із 04.11.2014 по 30.11.2016, а тому стягненню із відповідача на користь банку підлягає заборгованість, яка виникла у вказаний період згідно розрахунку банку, що становить 7 145,65 грн. Підстави стягнення відсотків за період із 01.12.2016 по 05.08.2019 відсутні, оскільки після закінчення строку дії кредитного договору, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, що виходить за межі заявленого позову.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню, а рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 26.11.2020 та додаткове рішення цього ж суду від 08.02.2021 - скасуванню в частині, якою відмовлено у стягненні заборгованості за відсотками, із постановленням нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь банку 7 145,65 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом. У іншій частині судові рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, пропорційно до задоволених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» (38%), на користь останнього із ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати за подачу позову в розмірі 729,98 грн. (1 921,00 грн. х 38%) та 1 094,97 грн. за апеляційну скаргу (2 881,50 грн. х 38%), а всього 1 824,95 грн./а.с.1, 251 т.1/

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, п.п.3,4ч.1 ст.376, ст.ст.381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 26 листопада 2020 року та додаткове рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 08 лютого 2021 року в частині відмови у стягненні відсотків - скасувати й ухвалити нове, яким позовні вимоги про стягнення заборгованості за відсотками - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, рах. № НОМЕР_2 , МФО №305299) заборгованість по відсоткам за користування кредитом згідно генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 04.11.2014 у розмірі 7 145 (сім тисяч сто сорок п`ять) грн. 65 коп.

В іншій частині судові рішення залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати у розмірі 1 824,95 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05.04.2021.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді П.С. Абрамов

С.М. Бондаревська