Справа № 364/621/20 Головуючий 1 інстанція- Моргун Г.Л.
П О С Т А Н О В А

іменем України

11 серпня 2021 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Віді-Страхування» на рішення Володарського районного суду Київської області від 13 травня 2021 року у справі за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Віді-Страхування» до ОСОБА_1 , третя осооба Акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» про стягнення виплаченого страхового відшкодування,-

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року позивач ТзДВ «Страхова компанія «Віді-Страхування» звернувся до суду із вказаним позовом,який мотивував тим, що 07 травня 2019 року між СК «Віді-Страхування» і ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту US-00024, за яким позивач застрахував майнові інтереси, пов`язані із експлуатацією автомобіля «Nissan Juke» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Посилався, що 06 листопада 2019 року на вул.Велика кільцева дорога у м.Києві сталася ДТП за участю застрахованого автомобіля «Nissan Juke» реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіля «DAF» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 . Вина ОСОБА_1 у порушенні ПДР і скоєнні правопорушення за ст.124 КУпАП стверджується постановою Святошинського районного суду м.Києва від 27 листопада 2019 року.

Вказував, що позивач, виконуючи свої обов`язки перед страхувальником, на підставі заяви про виплату страхового відшкодування від 12 листопада 2019 року, рахунку ІСзС-0022257 від 12 листопада 2019 року (акт виконаних робіт) та страхового акта № 4848 від 21 листопада 2019 року виплатив ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 43972,63 грн., що стверджується платіжним дорученням № 5510 від 28 листопада 2019 року.

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 була застрахована за полісом обов`язкового страхування у АТ «Страхова компанія «Країна», яка за зверненням позивача перерахувала страхове відшкодування у розмірі 32967,14 грн., проте дана сума не покриває решти збитку в сумі 11005,49 грн. У зв`язку із наведеним просив стягнути із відповідача на його користь відшкодування у розмірі 11005,49 грн. та судові витрати.

Рішенням Володарського районного суду Київської області від 13 травня 2021 року узадоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням, позивач ТзДВ «Страхова компанія «Віді-Страхування» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити

- 2 -

нове, яким позов задоволити в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.

Скарга мотивована неврахуванням судом того факту, що сума вимоги 11005,49 грн. є різницею між фактичним розміром шкоди (43972,63 грн) і страховою виплатою АТ «СК «Країна» за обов`язковим страхуванням (32967,14 грн.), яка викликана законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди за обов`язковим страхуванням, а саме врахуванням зносу, і яка підлягає відшкодуванню. При ухваленні рішення судом не врахована числена судова практика Верховного Суду з цього приводу, зокрема наступні постанови: від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц; від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19; від 22 грудня 2020 року у справі № 565/1210/19; від 18 листопада 2020 року у справі № 127/22903/18; від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17, від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18; від 22 квітня 2021 року у справі № 759/7787/18 та інших. В усіх наведених справах, що розглядалися найвищою судовою інстанцією, суд послідовно та системно зробив висновки, що потерпілий власник пошкодженого в ДТП автомобіля має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди, тобто фактичної вартості відновлювального ремонту транспортного засобу. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювана шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то у такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, у загальному порядку (ст. 1194 ЦК України) і правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу.

Відповідач ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно відмовив у задоволенні позову, а доводи апеляційної скарги ТзДВ «СК «Віді-Страхування» є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

Третя особа АТ «СК «Країна» подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що підтримує апеляційну скаргу ТзДВ «СК «Віді-страхування» і вважає її обгрунтованою, просила скаргу задоволити, рішення скасувати та задоволити позов.

Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 11005,49 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження,апеляційний розгляд справиздійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на

- 3 -

засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що 07 травня 2019 року між СК «Віді-Страхування» і ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту US-00024, за яким позивач застрахував майнові інтереси, пов`язані із експлуатацією автомобіля «NissanJuke» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

06 листопада 2019 року на вул.Велика кільцева дорога у м.Києві сталася ДТП за участю застрахованого автомобіля «Nissan Juke» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля «DAF» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Вказана ДТП сталася внаслідок порушення п.п.10.1,10.3 ПДР відповідачем ОСОБА_1 , який, керуючи автомобілем «DAF», при перестроюванні не надав перевагу в русі автомобілю, що рухався в попутному напрямку, та допустив зіткнення із автомобілем «Nissan Juke». Внаслідок ДТП автомобіль «NissanJuke» отримав механічні пошкодження.

Вина ОСОБА_1 у порушенні ПДР і скоєнні правопорушення за ст.124 КУпАП стверджується постановою Святошинського районного суду м.Києва від 27 листопада 2019 року про накладення штрафу у розмірі 340 грн.

За заявою власника автомобіля «Nissan Juke» ОСОБА_2 про виплату страхового відшкодування позивач провів оцінку вартості збитку заподіяного страхувальниці.

Відповідно до звіту про оцінку колісного транспортного засобу № 04-20/11 від 20 листопада 2019 року, виконаного ФОП ОСОБА_3 (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 714/17 від 18 серпня 2017 року), вартість відновлювального ремонту автомобіля «Nissan Juke» р.н. НОМЕР_1 на дату ДТП становить 51161,45 грн., а вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Nissan Juke» внаслідок ДТП визначена у розмірі 37827,29 грн. При цьому ринкова вартість вказаного авто визначена у розмірі 282112,06 грн.

На виконання умов договору добровільного страхування страховик ТзДВ «СК «Віді-Страхування» виплатив страхувальнику на підставі заяви про виплату страхового відшкодування від 12 листопада 2019 року, рахунку ІСзС-0022257 від 12 листопада 2019 року (акт виконаних робіт) та страхового акта № 4848 від 21 листопада 2019 року виплатив ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 43972,63 грн., що стверджується платіжним дорученням № 5510 від 28 листопада 2019 року.

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 була застрахована за полісом обов`язкового страхування у АТ «Страхова компанія «Країна», яка за зверненням позивача перерахувала страхове відшкодування у розмірі 32967,14 грн. Залишок страхового відшкодування в сумі 11005,49 грн. залишився невідшкодованим.

Наведені обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що позивач не довів наявність законних підстав для зменшення обсягу

- 4 -

відповідальності страховика цивільної відповідальності відповідача АТ «Страхова компанія «Країна» перед позивачем. При цьому суд виходив з того, що, оскільки розмір виплаченого позивачем страхового відшкодування потерпілій у ДТП особі не перевищує ліміту відповідальності страховика, зазначеного у страховому полісі відповідача, то позивач повинен довести, що у страховика АТ «СК «Країна», у якого відповідач застрахував свою відповідальність, не виник обов`язок по відшкодуванню усієї заявленої до стягнення суми або її частини.

Також, суд керувався тим, що огляд застрахованого автомобіля «NissanJuke» реєстраційний номер НОМЕР_1 відбувся 20 листопада 2021 року за відсутності ОСОБА_1 без його виклику, що слід трактувати, як порушення його права на захист.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками, оскільки суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст.263-264 ЦПК України в достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню до них.

Діюче законодавство України передбачає два види страхування: добровільне і обов`язкове, які відрізняються за характером правовідносин та регулюються відповідно Законами України «Про страхування» і «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Вирішуючи спір, суд не врахував особливості відшкодування шкоди, встановлені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зокрема, згідно зі ст.29 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються лише витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, з обов`язковим урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до Методики товарознавчої екпертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом МЮ України і Фонду держмайна України № 142/2092 від 24 листопада 2003 року (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) згідно п.п.2.4, 8.3 якої вартість збитку, яка завдана колісному транспортному засобу і яка підлягає відшкодуванню, визначається з урахуванням коєфіцієнта фізичного зносу автомобіля.

Тобто, даний Закон встановлює законодавчі обмеження щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме розмір страхової виплати визначається з обов`язковим урахуванням зносу автомобіля, що у свою чергу згідно ст.1194 ЦК України покладає на винуватця ДТП обов`язок сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, у разі її недостатності.

Така правова позиція сформована у цілому ряді постанов Верховного Суду України, зокрема: від 04 червня 2014 року у справі № 6-49цс14, від 10 лютого 2016 року у справі № 6-2878цс15, від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2471цс15, від 21 грудня 2016 року у справі № 6-2097цс16, де Верховний Суд Ураїни зазначив, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, зокрема й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала цю шкоду, у загальному порядку.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, висловленою у постановах від 24 жовтня 2018 року у справі № 356/1733/16-цта від 06 грудня 2018 року у справі № 477/2154/16-ц. При розгляді цих справ Верховний Суд, залишаючи судові рішення без змін вказав, що суди вірно стягнули із винуватця ДТП на користь страховика за договором добровільного страхування (суброгація)

- 5 -

різницю між вартістю матеріального збитку, що сплачений страховиком за договором обов`язкового страхування, та вартістю відновлювального ремонту, що відповідає фактичному розміру шкоди.

Така правова позиція є сталою і викладена у постановах Верховного Суду: від 18 вересня 2019 року у справі № 750/12904/16, від 18 вересня 2019 року у справі № 369/7209/16, від 04 вересня 2019 року у справі № 757/7858/16, від 21 серпня 2019 року у справі № 465/970/16, де Верховний Суд зазначив про необхідність відшкодування різниці між страховою виплатою і фактичним розміром шкоди особою, яка завдала шкоди.

Відмовляючи у позові з огляду на те, що виплачене позивачем страхове відшкодування власнику автомобіля «Nissan Juke» р.н. НОМЕР_1 не перевищує ліміту відповідальності страховика АТ «СК «Країна», у якого відповідач застрахував свою відповідальність, суд першої інстанції помилково ототожнив ліміт відповідальності страховика 100000 грн. із розміром страхової виплати, яка визначається у розмірі і порядку встановленому законом (п.1 ст.22 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») і не може її перевищувати.

В даному випадку ліміт відповідальності є законодавчо визначеним і стосується випадків, коли визначений у встановленому цим законом порядку розмір шкоди з урахуванням зносу, перевищує ліміт. Наприклад якщо вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу буде перевищувати ліміт, то згідно положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик несе відповідальність виключно в межах ліміту. А у випадку, якщо вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу не перевищує ліміту, однак не покриває фактичних збитків внаслідок ДТП, страховик за обов`язковим страхуванням несе відповідальність виключно у межах встановленого розміру шкоди, а не у межах ліміту, як помилково вважав суд першої інстанції.

За таких обставин АТ «СК «Країна» обгрунтовано виплатила позивачу страхове відшкодування з урахуванням зносу у розмірі 32967,14 грн. і на цьому обов`язки та відповідальність АТ «СК «Країна» вичерпані. Решту має відшкодовувати винуватець ДТП, яким є ОСОБА_1 .

Також, колегя суддів не може погодитися із посиланням суду як на підставу відмови у позові на те, що огляд застрахованого автомобіля «NissanJuke» реєстраційний номер НОМЕР_1 відбувся 20 листопада 2021 року за відсутності ОСОБА_1 без його виклику, що слід трактувати, як порушення його права на захист.

По-перше дана обстаивна не є законодавчо встановленою підставою для відмови у стягненні відшкодування.

По-друге, посилаючись на дану обставину, суд не зазначив і такі докази у справі відсутні, що огляд у відсутність винуватця ДТП ОСОБА_1 потягнув чи призвів до неправильного визначення розміру збитків.

Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

- 6 -

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не грунтується на матеріалах справи, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, колегія суддів вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.1166 ЦК України шкода завдана майну особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За положеннями ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку, якщо ця особа не доведе, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або з умислу потерпілого.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України).

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ст.1192 ЦК).

Згідно з роз`ясненнями п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, судам слід враховувати, що потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.

Відповідно до ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, мала до особи, відповідальної за завдані збитки у деліктному зобов'язанні, що виникло внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Судом встановлено, що 06 листопада 2019 року на вул.Велика кільцева дорога у м.Києві сталася ДТП за участю застрахованого автомобіля «Nissan Juke» та автомобіля «DAF» під керуванням ОСОБА_1 з вини останнього, який допустив порушення ПДР.

На виконання умов договору добровільного страхування страховик ТзДВ «СК «Віді-Страхування» виплатив власнику пошкодженого автомобіля «Nissan Juke»страхове відшкодування у розмірі 43972,63 грн.

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 була застрахована за полісом обов`язкового страхування у АТ «Страхова компанія «Країна», яка за зверненням позивача перерахувала страхове відшкодування у розмірі 32967,14 грн.

Отже, страхової виплати в межах закону за обов`язковим страхуванням недостатньо для покриття збитків позивача.

За таких обставин з огляду на заміну осіб у зобов`язанні (суброгація) і наявність у позивача права зворотньої вимоги до ОСОБА_1 як винуватця ДТП відповідального за завдані збитки, суд стягує із ОСОБА_1 на користь позивача залишок страхового

- 7 -

відшкодування в сумі 11005,49 грн.

Доводи відповідача ОСОБА_1 , викладені у відзиві на апеляційну скаргу про відсутність доказів його вини у ДТП, оскільки додана до позову копія постанови роздрукована з ЄДРСР і з неї не вбачається яку саме особу притягнуто до відповідальності, колегія суддів відхиляє як надумані і безпідставні.

По-перше, у ЄДРСР, до якого має повний доступ будь-який суддя, міститься постанова Святошинського районного суду м.Києвавід 27 листопада 2019 року про визнання ОСОБА_1 винним у порушеннні ПДР і накладення на нього штрафу у розмірі 340 грн.

По-друге, посилаючись на вказані обстаивни відповідач не надав до суду першої інстанцї доказів на спростоування цієї постанови, а саме, що він не притягнутий до відповіальності.

По-третє, дані обставини щодо вини відповідача у скоєнні ДТП, встановлені оскаржуваним рішенням у даній справі і відповідач його не оскаржив.

Доводи, викладені відповідачем у відзиві, про те, що укладений 07 травня 2019 року між СК «Віді-Страхування» і ОСОБА_2 договір добровільного страхування не передбачає врахування фізичного зносу автомобіля при відшкодуванні шкоди застрахованому автомобілю, що на думку відповідача виключає його відповідальність, надумані та безпідставні. Умови договору добровільного страхування передбачають виплату страховиком на користь страхувальника завданої шкоди у повному обсязі, а тому з огляду на недостатність виплати страхувальника відповідача, останній має відшкодувати непокриту страховкою шкоду.

Щодо доводів відзиву відповідача про огляд автомобіля «Nissan Juke» за його відсутності, що унеможливило йому подати свої заперечення, необгрунтовані, оскільки, посилаючсь на це, відповідач не зазначив, з чим він не згоден у оцінці пошкоджень, та в чому це полягає, тобто не довів, що огляд у його відсутність потягнув чи призвів до неправильного визначення розміру збитків. Самі лише посилання на його відсутність при огляді без зазначення в чому конкретно виявилася неправильність оцінки, недоречні.

Посилання відповідача на невідповідність доданих позивачем до позову документів, а саме їх невідповідність ДСТУ 4163-2003 року Національного стандарту України «Державна уніфікована система документації» безпідставні.

Дані питання врегульовані ЦПК України, а не ДСТУ 4163-2003 року, як помилково вважає відповідач.

Згідно ст.76 ЦПК країни доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до приписів цивільного процесуального закону докази у процесі мають відповідати певним критеріям. Зокрема докази мають бути належними, тобто такими, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.77 ЦПК), допустимими, тобто такими, що підтверджують певні обставини справи, які за законом не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.79 ЦПК), достовірними, тобто такими, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК) та достатніми, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.80 ЦПК).

Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і

- 8 -

взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У матеріалах справи наявні належні, допустимі та достатні доказі для вирішення спору по суті.

Посилання відповідача у відзиві на незаконність звіту про оцінку колісного транспортного засобу № 04-20/11 від 20 листопада 2019 року, виконаного ФОП ОСОБА_3 (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 714/17 від 18 серпня 2017 року) необгрунтовані, оскільки в даному випадку такі його доводи не підтверджені жодним доказом.

Викладені відповідачем у відзиві доводи про необхідність врахування Методики товарознавчої екпертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом МЮ України і Фонду держмайна України № 142/2092 від 24 листопада 2003 року (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) згідно якої вартість збитку, яка завдана колісному транспортному засобу і яка підлягає відшкодуванню, визначається з урахуванням коєфіцієнта фізичного зносу автомобіля, колегія суддів відхиляє.

Як вище вказувалося Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлює законодавчі обмеження щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме розмір страхової виплати визначається з обов`язковим урахуванням зносу автомобіля, що у свою чергу згідно ст.1194 ЦК України покладає на винуватця ДТП обов`язок сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, у разі її недостатності.

Доводи відзиву відповідача про те, що він не є стороною укладеного між СК «Віді-Страхування» і ОСОБА_2 договір добровільного страхування, а тому не має нести відповідальність надумані та безпідставні. Відповідальність на відповідача покладається в силу норм закону, а не тому, що він є чи не є стороною договору добровільного страхування.

Доводи відповідача, викладені у відзиві про те, що за завдану ним шкоду має нести відповідальність його страховик АТ «СК «Країна» у межах ліміту відповідальності необгрунтовані та суперечать закону. Аналогічним висновкам суду першої інстанції, з якими апеляційний суд не погодився, дана оцінка вище.

Посилання відповідача у відзиві на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц як на відсутність підстав для покладення на нього відповідальності за завдану шкоду, яку має нести його страховик, не є релевантними.

По-перше, у вказаній справі мають місце інші фактичні обставини, зокрема страхова компанія після виплати потерпілій особі страхового відшкодування за договором добровільного страхування не зверталася до страховика винуватця ДТП, а відразу звернулася безпосередньо до винуватця, що є невірним і суперечить меті обов`язкового страхування.

В даній справі, яка переглядається, інші обставини, а саме позивач після сплати страхового відшкодування за договором добровільного страхування, звернувся до АТ «СК «Країна», отримав передбачене законом відшкодування і лише після цього звернувся до винуватця ДТП ОСОБА_1 для стягнення відшкодування у невідшкодованій частині, що відповідає вимогам закону. Це по-перше.

По-друге, у наведеній постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц зроблені наступний правовий висновок: відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт

- 9 -

відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (п.п.71-72).

Наведений висновок відповідає висновкам апеляційного суду в даній справі.

Решта доводів відзиву відповідача зводяться до власносго тлумачення ним норм закону та обгрунтування відсутності підстав для покладення на нього відповідальності за завдану шкоду, які не спростовують наведених вище висновків суду.

Даючи оцінку доводам учасників, викладеним у апеляційній скарзі і відзивах, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Відповідно до ст.141, п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України, суд покладає на відповідача витрати позивача по оплаті судового збору за подачу позову та апеляційної скарги.

Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятидесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Віді-Страхування» задоволити.

Рішення Володарського районного суду Київської області від 13 травня 2021 року скасувати і ухвалити нове, яким позов задоволити.

Стягнути із ОСОБА_1 (мешкає: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Віді-Страхування» (місцезнаходження: 08131, с.Софіївська Борщагівка, вул.В.Кільцева 56, Києво-Святошинського району Київської області, ) виплачене страхове відшкодування в розмірі 11005 гривень 49 коп. та судовий збір у розмірі 5255 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: