БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/476/21
Провадження № 2/730/238/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" серпня 2021 р. м.Борзна

Борзнянський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Ріхтера В.В.,

з участю секретаря судового засідання Циліцької Л.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Борзни в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Комарівської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визначити йому додатковий строк терміном в три місяці для подання в нотаріальну контору заяви про прийняття за законом спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 його матері ОСОБА_2 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що передбачений чинним законодавством строк для прийняття спадщини він пропустив з поважних причин, оскільки отримав неналежну консультацію юриста з приводу порядку прийняття спадщини, а також у зв`язку з територіальною віддаленістю місця його проживання від місця відкриття спадщини та має III групу інвалідності, пов`язану із захворюванням органів зору.

Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити з вищевказаних підстав, зазначивши, що інших поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини, ніж ті, що наведені у позовній заяві, немає. Додатково зазначив, що «фактично цією усією справою займався юрист Сльозка, за усі ці роки він взагалі не звертав увагу на спадщину, а зараз земля піднялася у ціні, а тому йому порекомендували зайнятися цим питанням, раніше йому це було не потрібно».

Відповідач Комарівська сільська рада Борзнянського району Чернігівської області відзиву на позов не надав, в судове засідання представника не направив, про день та час розгляду справи повідомлявся.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_2 , яка була зареєстрована та проживала сама в АДРЕСА_1 .

Заповіту за життя не складала. Позивач має право на спадкування після смерті своєї матері ОСОБА_2 як спадкоємець першої черги за законом відповідно до положень ст.1261 ЦК України.

У визначений ч.1 ст.1270 ЦК України шестимісячний строк ніхто зі спадкоємців, в тому числі й позивач, спадщину не прийняв.

Зазначені обставини підтверджуються копіями паспорта, свідоцтв про народження, смерть, сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 033424, пенсійного посвідчення, довідки Ховмівського старостинського округу Комарівської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області № 211/5 від 03.06.2021р., довідками приватного нотаріуса Борзнянського районного нотаріального округу Хайлука О.В. № 209/01-16 від 14.06.2021р. та Борзнянської районної державної нотаріальної контори № 570/01-16 від 22.06.2021р.

За змістом положень ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно зі статті 78 ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Частиною першою та другою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Наслідки пропущення строку для прийняття спадщини визначені статтею 1272 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Разом з тим, частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Системний аналіз закону вказує на те, що позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини може бути задоволений в разі надання позивачем доказів наявності поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини, якими є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, що також узгоджується з правовими позиціями, викладеними в п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування».

Відтак, правила ч.3 ст.1272 ЦК про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 565/1145/17, від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Суд вкотре наголошує, що правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, які має оцінити суд з урахуванням доводів та заперечень учасників справи та врахувавши її фактичних обставин.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу сторони справи на власний розсуд розпоряджаються наданими їм законом правами та обов`язками щодо предмета спору (стаття 13 ЦПК), а суд на засадах змагальності сторін може лише сприяти застосуванню таких прав та виконанню обов`язків, ураховуючи при цьому принципи справедливості та рівності учасників процесу перед законом та судом.

Звертаючись до суду із даним позовом, позивач не надав належних та допустимих доказів того, що з 2009 року він не міг оформити спадщину, а також доказів того, що ці причини були пов`язана з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього на вчинення дій щодо прийняття спадщини у встановлений законом строк, у зв`язку із чим позивач не виконав свій процесуальний обов`язок із доведення тих обставин, на які посилався як на підставу своїх вимог і заперечень.

Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у справі № 592/9058/17-ц від 06.06.2018 року.

Наведені ОСОБА_1 в позовній заяві та в судовому засіданні причини: хвороба, неналежна консультація юриста, необізнаність з новим спадковим законодавством, територіальна віддаленість - не є тими об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, які у відповідності до положень ч.3 ст.1272 ЦК України можуть бути визнані поважними для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Наведений висновок суду узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом в постанові від 11 листопада 2020 року по справі №750/262/20, а також у постановах Верховного Суду України від 26.09.2012 №6-85цс12, від 14.09.2016 №6-1215цс16., від 5 грудня 2018 року №756/2764/15-ц.

Так, позивачем надано копію пенсійного посвідчення, зі змісту якого вбачається, що він є особою з інвалідністю внаслідок загального захворювання, дата видачі посвідчення - 11.06.2020р., вказане ним підтверджене й у судовому засіданні.

Територіальна віддаленість також не може бути врахована судом як поважна причина пропуску строку звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки, як вбачається з копії паспорта позивача, він зареєстрований в с. Феськівка Менського району Чернігівської області, який межує з Борзнянським районом - місцем відкриття спадщини.

Що стосується юридичної необізнаності позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, то вказана обставина не може бути визнана поважною причиною пропуску строку, з урахуванням висновків Верховного Суду, які зроблені у постанові № 750/262/20 від 11 листопада 2020 року, а також у постановах Верховного Суду України від 26.09.2012 №6-85цс12, від 14.09.2016 №6-1215цс16., від 5 грудня 2018 року №756/2764/15-ц. Аналогічні роз`яснення містяться у пункті 2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 та постанові ВСУ від 05.12.2018 року, справа №756/2764/15-ц.

При цьому, на виконання вимог ч.5 ст.12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяв учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, роз`яснив позивачу наслідки вчинення або невчинення відповідних процесуальних дій, в тому числі й щодо зазначення інших, ніж вказаних у позовній заяві, можливих наявних у нього причин пропуску строку для подачі в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини, надання додаткових доказів на підтвердження заявлених вимог, але позивач цим своїм процесуальним правом не побажав скористатися.

У вказаній справі, на думку суду, незвернення із заявою для оформлення спадщини позивачем продиктоване виключно його небажанням це зробити.

Визнання позову відповідачем суд у відповідності до ч.4 ст.206 ЦПК України не може прийняти до уваги, оскільки таке визнання суперечить закону.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, даний позов ОСОБА_3 є необґрунтованим і не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1216-1223, 1258, 1268-1272 ЦК України, ст.ст.2-4, 12, 13, 19, 23, 76-89, 141, 258-268 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Комарівської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Борзнянський районний суд Чернігівської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення виготовлено 06.08.2021 року.

Суддя Ріхтер В.В.