РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2021 року м.Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючої судді Войцеховської Я.В.

при секретарі Кобець А.І.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, -

в с т а н о в и в :

Представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача майнову шкоду заподіяну ушкодженням здоров`я в розмірі 33 664,39грн., моральну шкоду в розмір 100 000грн та судові витрати.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 13.09.2017р. відповідача визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України. Вироком встановлено що ОСОБА_2 умисно заподіяла ОСОБА_1 тілесні ушкодження середньої тяжкості. Під час лікування позивач витратила кошти на придбання ліків. Внаслідок отримання тілесних ушкоджень у позивача був порушений звичайний спосіб життя, довелося докладати додаткових зусиль для організації нормального життя, побуту та праці. Виходячи з тривалості розладу здоров`я, фізичних та духовних страждань завдану моральну шкоду оцінює в розмір 100 000грн. Оскільки під час ухвалення вироку питання відшкодування судових витрат судом не розглядалося, просить стягнути з відповідача оплату послуг адвоката в сумі 28 000грн.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 12.11.2017 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі , визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження.

06.01.2021р. на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення позовних вимог посилаючись на відсутність їх нормативного обґрунтування. Просила відмовити у задоволенні позовної заяви.

18.02.2021р. від представника відповідача на адресу суду надійшла заява про застосування строків позовної давності, які у спорах пов`язаних із відшкодуванням шкоди завданої злочином починаються з дати повідомлення про підозру. Позивач посилається на подію, що сталася 28.05.2016р., а позов подано 16.10.2020р.

В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, представник позивача надав на адресу суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі за наявними в справі доказами.

Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, представник відповідача надав на адресу суду заяву про проведення засідання без його участі, просив застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог. Також просив стягнути витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини.

За ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 13.09.2017р. справа 766/16100/16 визнано винуватою ОСОБА_2 у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.122 КК України та призначено покарання у виді одного року позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням призначивши іспитовий строк один рік. Звільнено від відбування призначеного покарання на підставі п.в ст.1 ЗУ «Про амністію у 2016 році».

Відповідно до частини першої статті 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду передбачені статтею 1166 ЦК України, згідно якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в частині першій статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг довідатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22 лютого 2017 року № 6-17цс17.

ОСОБА_1 у зв`язку із протиправними діями відповідача які відбулися 28.05.2016р. звернулася до правоохоронних органів із заявою про вчинення злочину, за результатами якої 29.05.2016р. було внесено відомості до єдиного держаного реєстру досудових розслідувань № 0002842.

Відповідно до частин першої, четвертої та сьомої статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Аналіз змісту вказаних норм дає підстави для висновку про те, що початок перебігу позовної давності для потерпілого у кримінальному провадженні за вимогами про відшкодування шкоди співпадає з моментом появи у кримінальному провадженні особи у статусі підозрюваного чи обвинуваченого, тобто коли у потерпілого виникає право на пред`явлення позову до конкретної особи.

відомості про порушення кримінального провадження були внесені до ЄРДР 29.05.2016р. , вирок винесено 13.09.2017р. До суду з даним позовом представник позивача звернувся 16.10.2020р.

З огляду на те, що перебіг позовної давності для позивача розпочався з моменту набуття відповідачем статусу підозрюваної у кримінальному провадженні, а також з урахуванням того, що позивач звернувся до суду з позовом в порядку цивільного судочинства 16.10.20120 року після, строк позовної давності за вимогами про відшкодування шкоди пропущено.

Відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, має свої особливості, які полягають у тому, що згідно зі статтею 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні може бути пред`явлено не до будь-якої особи, а виключно до підозрюваного чи обвинуваченого, що у свою чергу вказує на початок перебігу в такому випадку строку позовної давності саме з моменту повідомлення особі про підозру, тобто коли особа визначена слідчим як така у відношенні якої достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення (стаття 276 КПК України).

Оскільки у суду відсутні відомості про час пред`явлення підозри ОСОБА_2 , суд враховуючи час вчинення злочину та дату винесення вироку , приходить до висновку, що ОСОБА_1 пропустила строк позовної давності за вимогами до відповідача про відшкодування шкоди. При цьому суд враховує доводи сторони відповідача, що звернення до суду за захистом свого права позивачем відбулося без дотримання строку позовної давності, оскільки дізнавшись про своє порушене право, що завдало їй моральних страждань, вона дізналася 28.05.2016р. натомість же із позовом про відшкодування моральної та матеріальної шкоди в суд звернулася лише 16.10.2020 поза межами строків позовної давності.

Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов до висновку про порушення прав позивача, за захистом яких вона звернулася до суду, але позов заявлено з пропуском строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною відповідача у спорі, що є підставою для відмови у позові. Будь-яких доказів на підтвердження поважності причин пропуску такого строку суду позивачем не надано.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).

Відповідно до положень п.2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються: у разі часткового задоволення позову - судові витрати покладаються на позивача .

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19).

Відповідно до положень статті 14 ПК України адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. У свою чергу, Закон №5076-VI не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. Закон №265/95-ВР, Положення №13 та Положення №148 не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку, оскільки не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність.

Тобто, аналіз спеціального законодавства, щодо діяльності адвоката, дає право зробити висновок, про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа.

Адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. Така правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 16.04.2020р. справа № 727/4597/19 .

З матеріалів справи вбачається, представником відповідача у справі був адвокат Дмитрук С.С., який діяв на підставі ордеру ХС № 138298 та договору про надання правової допомоги від 06.01.2021р..

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представник відповідача - надав договір про надання правової допомоги, акт виконаних робіт на суму 5000грн., обидва документи підписані клієнтом та адвокатом.

Таким чином, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу на суму 5000 грн., витрачені відповідачем, є документально підтвердженими, суд вважає їх співмірними зі складністю даної справи та позовними вимогами, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру. А тому суд вважає , що вимоги про стягнення судових витрат з позивача підлягають задоволенню в сумі 5000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 12, 13, 76, 81, 137,141, 258, 259, 263-265, 273-274, 279, 354 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я - відмовити .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 ( п`ять тисяч) гривень 00коп.

Рішення може бути оскаржено до Херсонського апеляційного суду через Херсонській міський суд Херсонської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Я.В.Войцеховська

Повний текст рішення складено 30.03.2021р.