ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 серпня 2021 року

м. Харків

справа №645/3527/20

провадження №22-ц/818/3277/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

треті особи - ОСОБА_4 , Харківська міська рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , Харківська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за апеляційною скаргою Харківської міської ради на заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2021 року, постановлене під головуванням судді Ульяніч І.В. в м. Харкові, (повний текст судового рішення складено 16 лютого 2021 року), -

в с т а н о в и в :

У червні 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , Харківська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2021 року позовні вимоги задоволено. Визнано ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі Харківська міська рада просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що оскаржуваним рішенням суд першої інстанції вирішив питання про права та інтереси Харківської міської ради, оскільки спірна квартира не приватизована, а отже належить територіальній громаді м. Харкова. Вказує, що позивач не надала суду належних та допустимих доказів, що підтверджують факт не проживання та причини відсутності відповідача за адресою: АДРЕСА_1 , протягом певного періоду часу. Не надано відомостей соціального захисту населення щодо визнання відповідача непрацездатним, знаходження його в установах соціальної допомоги чи перебування у місцях обмеження волі. Відсутня інформація щодо місцезнаходження чи місця роботи відповідача.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст.367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не проживає у спірній квартирі АДРЕСА_1 , так як останній більше 20 років, що відповідно до вимог ст.71 ЖК України дає суду підстави визнати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що на підставі ордеру № 1524, виданого 23.09.1968 року виконавчим комітетом Московської районної ради депутатів трудящих ОСОБА_5 на сім`ю у складі 4 осіб: ОСОБА_5 - наймач, ОСОБА_1 - дружина, ОСОБА_2 - донька та ОСОБА_3 - син, надано право на заняття трикімнатної квартири АДРЕСА_1 . (а.с.4).

Квартира за адресою: АДРЕСА_1 не приватизована та належить територіальній громаді м.Харкова.

Рішенням Фрунзенської районної ради від 21.01.1976 року №20/13 особовий рахунок на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 було відкрито на ОСОБА_1 ..

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_1 є основним наймачем квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується Типовим договором найму житла в будинках державного комунального житлового фонду від 11 січня 2000 року.

Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, від 24.06.2020 року, у квартирі АДРЕСА_1 , зареєстрованими зазначаються: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Як на підставу заявлених вимог, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 посилались на те, що квартира АДРЕСА_1 , де зареєстровано місце проживання ОСОБА_3 , який є сином ОСОБА_1 , належить до державного житлового фонду, оскільки її приватизація не здійснювалася. ОСОБА_3 хоча й зареєстрований у вищевказаній квартирі, проте з 1994 року у вказаній квартирі не проживає. Після одруження переїхав жити до своєї дружини за адресою: АДРЕСА_3 . Намірів повернутися у спірну квартиру жодного разу не висловлював, власних речей у квартирі не має, комунальних платежів не сплачує, не несе інших витрат по утриманню житла. Більше того, з часу фактичного полишення адреси свого місця реєстрації відповідач не спілкується з рідними, не підтримує з ними жодних стосунків. Відповідач відсторонився від своїх рідних, які протягом всього цього часу не чинили йому перешкод у користуванні квартирою та у спілкуванні з рідними. Вважають, що наявні підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 , та просили суд визнати ОСОБА_3 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 6 Житлового кодексу Української РСР, жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений або обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно з положеннями ст. ст. 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач був відсутнім з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках:

1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; перебування на військовій службі прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби - протягом перших п`яти років перебування на дійсній військовій службі;

2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання;

3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування;

4) виїзду у зв`язку з виконанням обов`язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу - протягом усього часу виконання таких обов`язків;

5) влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей-інвалідів, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них;

6) виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом усього часу перебування в ньому;

7) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї. Якщо в будинку, квартирі (їх частині) не залишилися проживати інші члени сім`ї наймача, це житло може бути надано за договором оренди (найму) у встановленому законом порядку іншому громадянину до звільнення таких осіб з-під варти або до відбуття ними покарання. У випадках, передбачених пунктами 1 - 7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті.

Отже, у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, підлягають встановленню та доведенню термін відсутності відповідача та причини його відсутності.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як встановлено судом, спірна квартира належить до комунальної власності територіальної громади міста Харкова, не приватизована.

ОСОБА_5 був виданий ордер на житлове приміщення №1524 на сім`ю у складі 4 осіб: ОСОБА_5 - наймач, ОСОБА_1 - дружина, ОСОБА_2 - донька та ОСОБА_3 - син.

На теперішній час у вказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проте не проживає у вказаній квартирі тривалий час, що підтверджується показами свідків.

У судовому засіданні суду першої інстанції свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , пояснили, що вони є сусідами позивачів, їх сім`ю знають з моменту вселення з 1968 року. Відповідача не бачили приблизно 20 років жодного разу. В квартирі на даний час мешкають ОСОБА_1 з донькою та онукою.

Відповідач в спірній квартирі не мешкає, ніяких претензій щодо користування квартирою не пред`являв. Сам мешкає разом із своєю родиною за адресою: АДРЕСА_3 . Заперечень на позов не подавав, хоча і знав про розгляд справи.

Аналізуючи наявні у справі докази, колегія суддів вважає доведеним факт непроживання відповідача у спірній квартирі понад 20 років без поважної причини, оплати за комунальні послуги ОСОБА_3 не здійснює. При цьому його реєстрація у спірній квартирі порушує права позивачів на оплату комунальних послуг, оскільки вони сплачують комунальні послуги за особу, яка не проживає за вказаною адресою більше 20 років.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи та наявним у справі доказам.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради - залишити без задоволення.

Заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова