ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/1779/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про повернення безпідставно набутого майна (коштів)
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Яцини В.Б.,

суддів: - Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2020 року, ухвалене у складі головуючого судді Задорожної А.М., по цивільній справі за позовом Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення суми грошової допомоги,

встановив:

09 жовтня 2019 року Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача суму надміру виплачених коштів щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання у розмірі 14752,82 грн.

Рішенням Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради від 28.03.2016 на підставі відповідної заяви відповідача була призначена виплата адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг відповідачу як уповноваженому представнику сім`ї та ОСОБА_2 (дитина до 18 років) на період з 25.12.2015 по 10.06.2016 в розмірі 1326 грн. Рішенням від 14.06.2016 виплата адресної допомоги продовжена з 14.06.2016 по 10.12.2016 в розмірі 1326 грн.

При здійсненні перевірки законності призначення, нарахування та виплати адресної грошової допомоги було встановлено, що відповідач під час заповнення заяв про призначення зазначеної грошової допомоги не зазначив про наявність у його сім`ї на депозитному банківському рахунку АТ КБ «Приватбанк» коштів у розмірі 155543,85 грн. Відповідно до Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505, грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім`ї має на депозитному банківському рахунку кошти у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Через надання недостовірної інформації відповідач повинен повернути державі суму виплаченої надміру грошової допомоги, яку в добровільному порядку не повертає.

На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 суму надміру сплачених грошових коштів адресної допомоги, яка становить 14752,82 грн. Оскільки відповідач зобов`язання про добровільне погашення зазначеної переплати у 10-ти денний строк не здійснив, позивач звернувся з відповідним позовом до суду про стягнення цих коштів.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (банк отримувача ДКСУ м. Києві; МФО: 820172; код ОКПО: 03195694; рахунок: 2876) надмірно виплачену суму грошової допомоги в розмірі 14752 грн 82 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави суму судового збору в розмірі 768 грн 40 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення незаконне, необґрунтоване, прийнято при неповному з`ясуванні дійсних та фактичних обставин справи, з невірним застосування норм матеріального та процесуального права. Суд ухвалив рішення з порушенням ст.ст.2,10,77-81,89,265 ЦПК України.

Вказала, що позивач не надав доказів наявності у неї депозитного рахунку в АТ КБ «Приватбанк» на період з 25.12.2015 по 30.11.2016 у сумі, що перевищує 10-ти кратний розмір прожиткового мінімуму відповідного року.

Зазначила, що позивач не надав доказів наявності у неї депозитного рахунку, на якому зберігалась сума, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму на період призначення адресної допомоги. На дату подачі заяви про призначення грошової допомоги не мала таких рахунків.

Вказала, що за договором вкладу нею були розміщені кошти на депозитному рахунку строком до 24 грудня 2015 року, а із заявою на отримання допомоги вона звернулась 25.12.2015 року. Тому станом на 25.12.2015 вона не мала депозитного рахунку у банку, а відповідно і не мала депозиту.

Зазначила, що 25 грудня 2015 року усю суму банком автоматично було переведено з депозитного рахунку № НОМЕР_1 на рахунок для виплат № НОМЕР_2 , який не є депозитним рахунком, бо має інший фінансовий номер й інше цільове призначення.

Вказала, що відповідно до ухвали суду від 05.12.2019 року про витребування доказів банк надав лист від 24 грудня 2019 року №20.1.0.0.0/7-20191215/4348, яким повідомив суд про укладений 24 червня 2015 року депозитний договір на 6 місяців строком до 24 грудня 2015 року. Їй не зрозуміло, чому суд взяв до уваги цей лист, а надану нею довідку від 13 грудня 2016 року, оскільки вона містила інформацію про всі її рахунки у банку які вона мала станом на 25 грудня 2015 року, та саме у довідці всі рахунки зазначено юридично грамотно.

Зауважила, що у банку не було жодних підстав називати виплату таких коштів виплатою депозиту, оскільки відповідно до договору, примірник якого є у банку, відбулася виплата грошових коштів з вкладу «до запитання». Вклад, що виплачувався 25 грудня 2015 року втратив статус депозитного вкладу, набувши нового статусу вкладу «до запитання».

Посилається на постанови Верховного суду викладені у справах №161/15233/16-ц від 12.11.2018, №711/1509/17 від 12.12.2018, №610/1324/17 від 14.01.2019, №161/13071/16-ц від 05.06.2019 та Верховного суду України №6-91цс14 від 02.07.2014.

Зазначила, що висновок суду про те, що на день звернення були гроші на депозиті є несправедливими і юридично безпідставним.

У письмовому відзиві позивач просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

На обґрунтування вказав, що відповідач не надала доказів закриття депозитного рахунку, на якому зберігалась сума, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму у період призначення адресної допомоги. ОСОБА_1 до заяви не надала підтверджуючого документу з банківської установи про відсутність депозитного вкладу який за інформацією, що надійшла до Мінсоцполітики із Міністерства фінансів України згідно Протоколу щодо надання в електронній формі інформації з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, станом на 01.09.2015 складає 145 001 грн. 54 коп.

27.12.2016 р. ОСОБА_1 звернулась до Управління з новою заявою про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово- комунальних послуг. ОСОБА_1 надала інформацію про наявність депозитного вкладу Послуги «Скарбничка» за період з 25.12.2015 по12.12.2016, але не надала інформацію з банківської установи щодо закриття депозитного банківського рахунку, який був відкритий у вересні 2015.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Аналізуючи наведені норми цивільного процесуального права, та з огляду на зміст та характер спірних правовідносин судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Правилом ст. 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач мав у банківській установі кошти, які перевищують 10 - кратний розмір прожиткового мінімуму, встановлений для працездатних осіб, і надав платнику допомоги інформацію, яка не відповідає дійсності щодо свого майнового стану, а тому, сума грошової допомоги, виплачена надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, підлягає стягненню з ОСОБА_1 у судовому порядку, оскільки добровільно повертати цю суму остання відмовилася.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 разом і з сином є внутрішньо переміщеною особою, яка перемістилися для проживання з району проведення антитерористичної операції - з м. Луганська, для проживання у м. Харків.

З наявних у матеріалах справи заяв від 12.12.2015 та від 14.06.2016 ОСОБА_1 звернулась до позивача про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Рішенням позивача від 28.03.2016 виплата адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг призначена відповідачу як уповноваженому представнику сім`ї та ОСОБА_2 (дитина до 18 років) на період з 25.12.2015 по 10.06.2016 в розмірі 1326 грн. Рішенням від 14.06.2016 виплата адресної допомоги продовжена з 14.06.2016 по 10.12.2016 в розмірі 1326 грн.

У заяві ОСОБА_1 вказала, що у будь-кого з членів його сім`ї на депозитному банківському рахунку коштів у розмірі, який перевищує 10 - кратний розмір прожиткового мінімуму, встановлений для працездатних осіб, немає.

За період з 25 грудня 2015 року по 30 листопада 2016 року ОСОБА_1 отримала адресну допомогу на загальну суму - 14752,82 грн.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно п. 2 «Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 01.10.2014 (ділі Порядок № 505) грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, їх дітям, які народилися після дати початку проведення антитерористичної операції, тимчасової окупації або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

Пунктом 6 Порядку № 505 установлено, що грошова допомога не призначається у разі, коли зокрема, будь-хто з членів сім`ї має на депозитному банківському рахунку кошти у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Пунктом 10 Порядку передбачено, що уповноважені органи мають право перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність документів, поданих для призначення грошової допомоги, а також здійснювати запити та безоплатно отримувати відомості від підприємств, установ та організацій усіх форм власності, необхідні для призначення грошової допомоги та контролю за правильністю її надання.

Пунктом 12 Порядку, Виплата грошової допомоги припиняється з наступного місяця у разі: виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги.

Під час проведення перевірки та на підставі інформації, що надійшла до Мінсоцполітики із Міністерства фінансів України, згідно Протоколу щодо надання в електронній формі інформації з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2016 року № 136 «Про затвердження Порядку здійснення верифікації та моніторингу достовірності інформації, поданої фізичними особами для нарахування та отримання соціальних виплат, пільг, субсидій, пенсій, заробітної плати, інших виплат, що здійснюються за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування», було встановлено, що у відповідача з 25 грудня 2015 року є діючий депозитний рахунок, розмір коштів на якому перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Факт наявності у розпорядженні відповідача на момент призначення адресної допомоги грошових коштів на рахунку в АТ КБ «Приватбанк», розмір яких перевищував 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, підтверджується даними про рух коштів з 01 вересня 2015 року до 24 грудня 2015 року по рахунку (а.с.48).

Згідно з копією довідки Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат ХОДА від 29.11.2016 № 4882 (а.с. 14) сума переплати відповідачу адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг склала 14752,82 грн.

06 грудня 2016 року Повідомлення про переплату з пропозицією у 10-ти денний строк було направлено та отримано відповідачем.

Разом з тим, відповідач у добровільному порядку кошти не повернула.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Статтею 1215 ЦК України встановлено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються. Отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів, тобто недобросовісності з боку набувача.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, Відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Саме така правова позиція була висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14, від якої не відступила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15 (провадження № 14-445цс18).

Тому колегія суддів відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України враховує вказану правову позицію при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин в цій справі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави суд виносить рішення на користь тієї сторони, сукупність доказів якої є більш переконливою порівняно з сукупністю доказів іншої сторони.

Відповідно до витягу зі списку, який надійшов до Мінсоцполітики із Міністерства фінансів України, у ОСОБА_1 з 24.12.2015 був відкритий депозит у Приватбанку на суму 155543,9 грн. (а.с. 48).

Згідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 24.12.2019 № 20.1.0.0.0/7-20191215/4348 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 24.06.2015 було укладено депозитний договір Стандарт, сума вкладу 140000,00 грн. 25.12.2015 депозит в сумі 155543,85 грн. був їй виплачений (а.с. 71).

Пунктом 11 Порядку Уповноважений представник сім`ї, якому призначено грошову допомогу, зобов`язаний повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня настання таких обставин. Суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються на вимогу уповноваженого органу. У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку.

Наявні у справі згадані документи (а.с. 48, 71) підтверджують, що на початок отримання відповідачем спірної соціальної допомоги від держави, 25.12.2015, у відповідача була вказана сума грошових коштів, яка перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Про наявність цих значних коштів відповідач не повідомила орган соціального захисту при поданні заяви на отримання щомісячної адресної допомоги, що свідчить про її умисні дії, спрямовані на отримання спірної соціальної виплати. За змістом вищевказаних умов для призначення цієї соціальної допомоги наявність у відповідача такої суми грошових коштів виключає потребу у допомозі від державного соціального фонду. Той факт, що 25.12.2015 року відповідачу було банком сплачено суму з депозитного рахунку, не спростовує того факту, що у неї на день написання вищевказаної заяви на отримання грошової щомісячної соціальної допомоги ці кошти були у наявності, тому умови надання цієї соціальної допомоги з її вини були не дотримані.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Статтею 81 цього ж Кодексу передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Посилання у апеляційній скарзі на правові висновки касаційного суду, колегією суддів не враховуються, оскільки обставини, щодо яких надано оцінку судом касаційної інстанції відрізняються від обставин цієї справи.

Інші доводи скарги висновків суду не заперечують, на законність судового рішення не впливають і спростовуються вищенаведеними обставинами справи.

Суд першої інстанції відповідно до ст. 89 ЦПК України належним чином оцінив наявні у справі докази, навів мотиви відхилення або врахування кожного доказу, доводами скарги не спростовуються висновки суду першої інстанції, які відповідають нормам матеріального і процесуального права.

Всупереч свого процесуального обов`язку відповідач не надала до суду першої та апеляційної інстанції належних, допустимих і достатніх письмових доказів на спростування факту наявності у неї вищевказаної грошової суми на день звернення до органу соціальної захисту населення, тому у даному випадку слід вважати доведеним недобросовісність набувача, а доводи скарги, які є безпідставними та не підтверджуються наданими до скарги копією депозитного договору за вкладом Стандарт від 24.06.2015 (а.с. 153), колегія суддів відхиляє.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, який, керуючись вищезазначеними нормами матеріального права, правильно оцінивши зібрані у справі докази, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача, який надав недостовірні відомості на день оформлення відповідної заяви про відсутність у нього на депозитному банківському рахунку коштів у розмірі, який перевищує 10 - кратний розмір прожиткового мінімуму, встановлений для працездатних осіб, нарахованої та виплаченої йому адресної допомоги.

З огляду на те, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скарги без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 08 квітня 2021 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В.Бурлака.

О.М. Хорошевський.