ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/449/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №692/1251/19 Категорія: 302070000 Чепурний О. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року м. Черкаси:

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
Судді Секретар Вініченко Б.Б., Сіренко Ю.В. Попова М.В.

учасники справи:

позивач (скаржник) - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Драбівська селищна рада, Державне агентство автомобільних доріг України, Благодійна організація «Фонд «Разом з КЕРНЕЛ»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача адвоката Смілянського Ю.М. на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 29.12.2020 (повний текст складено 31.12.2020, суддя в суді першої інстанції Чепурний О.П.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Драбівської селищної ради Драбівського району Черкаської області, Державного агентства автомобільних доріг України, Благодійної організації «Фонд «Разом з КЕРНЕЛ» про усунення перешкод в користуванні будинковолодінням,

в с т а н о в и в :

у серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, яким просила зобов`язати Драбівську селищну раду усунути перешкоди в користуванні будинковолодінням АДРЕСА_1 , звільнивши проїзд (дорогу-насип) до вказаного будинку по АДРЕСА_1 від конструкцій зупинки з метою забезпечення безперешкодного проходу та проїзду до будинку.

В обґрунтування вказано на те, що в 2008 році вона придбала зазначений житловий будинок АДРЕСА_1 . Між її будинком та дорогою загального користування розташований глибокий кювет. Сполучення між будинком та дорогою забезпечує єдина дорога - насип, якою позивач та її сім`я користувалися для того, щоб пройти чи проїхати до свого будинку. Однак в 2019 році на цій дорозі було облаштовано автобусну зупинку, яка перегородила доступ до будинку позивача. Селищна рада повідомила позивача на її звернення, що зупинка розміщена законно та не перебуває на балансі ради, а встановлена за фінансової підтримки ТОВ Фонду «Разом з КЕРНЕЛ». Також повідомлено, що зупинка знаходиться на віддаленій відстані від будинку, під`їзд до якого взагалі не передбачений генеральним планом забудови території селища Драбова. Позивачу відмовлено у перенесенні зупинку з під`їзду до її будинку на інше місце. На думку позивача, такі дії відповідача порушують її право на користування своїм майном та суперечать нормам законодавства щодо облаштування вулиць, що обумовило звернення з цим позовом до суду.

Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 29.12.2020 позовні вимоги у справі залишено без задоволення за їх недоведеністю належними та допустимими доказами у справі. Суд першої інстанції виходив із того, що права позивача не були порушені, оскільки вказаний з`їзд - насип є самочинним, а проїзд до будинку позивача наявний зі сторони іншої вулиці - Володимирської, з якої доступ до будинку позивача забезпечать розмір та конфігурація її земельної ділянки при цільовому використанні.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник позивача адвокат Смілянський Ю.М. подав 27.01.2021 через відділення поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, просить рішення суду першої інстанції скасувати та новим рішенням задовольнити позов. В обґрунтування вказано на те, що проїзд з вул. Володимирської до будинку позивача технічно неможливий, так як являє собою глибокий кювет та не передбачений проектом благоустрою селища Драбова. Вказана судом земельна ділянка для проїзду знаходиться на балансі Державного агентства автомобільних доріг України, отже її використання можливе лише в разі встановлення сервітуту. Проїздом з АДРЕСА_1 користувалися десятки років. Спірна зупинка встановлена без відповідних погоджень, проектів та дозволів, передбачених законодавством. Рішень з приводу встановлення цієї зупинки селищна рада не приймала, чим порушила вимоги ЗУ «Про місцеве самоврядування». Таким чином вказаний об`єкт незаконно порушує право позивача на користування її майном.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач - Державне агентство автомобільних доріг України просив суд апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи встановлено, що згідно договору купівлі - продажу від 28.11.2008 позивач ОСОБА_1 придбала будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 . Право власності позивача на цей об`єкт підтверджується також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04.01.2009. Також в цей день ОСОБА_1 придбала дві земельні ділянки по АДРЕСА_1 , розмірами 1665 кв.м. та 1500 кв. м. з кадастровими номерами :01:001:1052 та :01:001:1051 відповідно. На вказані земельні ділянки ОСОБА_1 отримала державні акти на право власності на земельні ділянки від 30.12.2009.

Позивач через свого представника листом від 12.06.2019 звернулася до Драбівської селищної ради Драбівського району Черкаської області з приводу розміщення зупинки, яка знаходиться на під`їзді до її будинку та перешкоджає, на її думку, в доступі до будинковолодіння.

Драбівською селищною радою листом від 18.06.2019 за №02-48/278 надано відповідь, в якій повідомлено заявника про те, що зупинка розміщена законно, вона не перебуває на балансі Драбівської селищної ради, а встановлена за попереднім узгодженням селищної ради та за фінансової підтримки ТОВ Фонду «Разом з КЕРНЕЛ». Зупинка знаходиться на віддаленій відстані від будинку, а під`їзд до будинку взагалі не передбачений генеральним планом забудови території селища Драбова. Позиваці було відмовлено у проханні перенести зупинку з під`їзду на інше місце, пославшись на те, що перенесення буде суперечити «Правилам розміщення та обладнання зупинок міського електро- та автомобільного транспорту» та ДБН.

При цьому відповідно до заяви про надання допомоги за програмою «Разом з КЕРНЕЛ» від 26.09.2018 селищний голова Драбівської селищної ради Хмара В.І. звернувся до директора Фонду «Разом з КЕРНЕЛ» з проханням надати фінансову допомогу для придбання автобусної зупинки, що буде встановлена по вул. Володимирській в смт Драбів. Між ФОП ОСОБА_3 (постачальник), Драбівською селищною радою (замовник) та Благодійною організацією «Благодійний фонд «РАЗОМ З КЕРНЕЛ» (благодійник-платник) 26.09.2018 укладено договір поставки №421, за п.1.1 якого постачальник зобов`язується поставити товар - автобусну зупинку, замовник прийняти товар, а платник сплатити за нього на умовах договору. Пунктом 3.2 даного договору передбачено, що перехід права власності на товар відбувається в момент поставки відповідного товару, що оформляється видатковою накладною або актом приймання-передачі.

Згідно копії накладної №1127 від 26.09.2018 ФОП ОСОБА_3 здав, а Драбівська селищна рада отримала автобусну зупинку вартістю 35000 грн.

З пояснень сторін, фотознімків, наданих суду, вбачається, що автобусна зупинка розміщена в смт. Драбів по вул. Київській навпроти будинку №6, який належить позивачу.

Спірна зупинка знаходиться на узбіччі автодороги загального користування державного значення М-03 Драбів - Золотоноша (Т-24-09).

Дана ділянка дороги була передана у державну власність на виконання рішення Господарського суду м. Києва від 05.07.2017, яким зобов`язано Державне агентство автомобільних доріг України (Укравтодор) прийняти у державну власність ділянку дороги, яка прилягає до дороги загального користування Т-24-09 від автомобільної дороги М-03 Драбів - Золотоноша, та проходить по вул. Київська-Володимирська-Черкаська, протяжністю 2,8 км. Передача у державну власність даної ділянки дороги відбулося оформленням акту приймання-передачі від 20.09.2019, комісією, що була утвореною за наказом Державного агентства автомобільних доріг України від 28.12.2018 №422.

Ділянка дороги була передана з балансу Драбівської селищної ради до сфери управління Укравтодору на баланс Служби автомобільних доріг у Черкаській області.

З відомостей про штучні споруди та зупинки автобусів та громадського транспорту смт Драбів, які передані з комунальної у держану власність в складі проїзної частини доріг вбачається, що спірна автобусна зупинка не передавалась у державну власність. Державним комітетом України по житлово-комунальному господарству наказом від 15.05.1995 №21, затверджені Правила розміщення та обладнання зупинок міського електро- та автомобільного транспорту. Дані правила встановлюють порядок розміщення та обладнання зупинок на автобусних, трамвайних і тролейбусних маршрутах в містах і селищах міського типу України і є обов`язковими для виконання усіма організаціями, які займаються проектуванням, будівництвом та експлуатацією зупинок.

Відповідач Драбівська селищна рада не надала суду затверджений проект розміщення автобусної зупинки її виконавчим органом відповідно до п.1.5 вказаних правил.

Позивач у справі стверджує про те, що спірна зупинка розташована на єдиному проїзді до її домоволодіння, у зв`язку з чим цей об`єкт перешкоджає належним чином використовувати майно позивача, тобто порушує її право власної на таке майно.

Правовідносини, наявні між сторонами справи на підставі вищевикладених фактичних обставин, мають наступне правове регулювання.

Відповідно до положень ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Вказана правова норма покладена позивачем в основу його вимог про зобов`язання відповідача знести спірну зупинку.

Застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

Такі роз`яснення містяться в п.33 постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги, що за своєю правовою суттю вимоги про усунення перешкод в реалізації права власності фактично володіючим власником (вимога позивача про усунення з боку відповідача будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном) складають предмет негаторного позову.

Підставою негаторного позову є обставини, що підтверджують право позивача на користування і розпорядження майном, вчинення відповідачем дій, що перешкоджають позивачу використовувати належні йому права, позадоговірний характер наявних між сторонами правовідносин.

З урахуванням вищенаведеного правового регулювання, а також доводів позивача про те, що його право на користування будинковолодінням (як складова права власності) порушується фактом розташування спірної зупинки на існуючому проїзді до будинку, апеляційний суд констатує, що для висновку про обґрунтованість позовних вимог у справі слід встановити сукупність таких обставин: наявність у позивача права власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 (що при судовому розгляді під сумнів не ставиться), наявність належним чином легально влаштованого проїзду до вказаного будинку позивача з вул. Київської, розташування спірної зупинки, яке перешкоджає використанню вказаного проїзду.

Оскільки право власності позивача на домоволодіння належним чином доведено правовстановлюючими документами та ніким не оспорюється, суд має встановити наявність проїзду з вул. Київської до будинку позивача та розташування на ньому спірної зупинки.

В обґрунтування існування таких фактичних обставин позивачем надано суду ряд фотокарток на яких зафіксовано автобусну зупинку, оточену травою та деревами, за якою на віддаленні знаходиться будинок позивача (т.1 а.с.12-14).

Одночасно до відзиву відповідача долучено фотокартки на яких зафіксована спірна зупинка та облаштований з`їзд з дороги у вигляді насипу.

З генерального плану смт. Драбів, наданого відповідачем (т.1 а.с.93-97), а також витягу з публічної кадастрової карти (т.1 а.с.99) вбачається відсутність передбаченого з`їзду з автомобільної дороги (вулиці) до домоволодіння позивача на місці розташування спірної зупинки.

Такі ж висновки можна зробити на підставі фотокарток в т.1 а.с.132-147.

При цьому на а.с.141 в т.1 міститься фото з`їзду, облаштованого через кювет по землі, вкритій травою, між кущами, який ніде в генеральному плані чи іншій технічній документації не зафіксований та не передбачений.

Інших доказів в обґрунтування наявного з`їзду з дороги до будинку позивача на якому була б розташована спірна зупинка матеріали справи не містять.

Державним комітетом України по житловому - комунальному господарству від 15.05.1995 року за №21 затверджені правила розміщення та обладнання зупинок міського електро - та автомобільного транспорту.

При цьому позивач не порушувала перед судом питання про призначення судової експертизи в порядку ст. ст. 102, 103 ЦПК України для встановлення того факту, що влаштування вказаної зупинки дійсно не відповідає вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва, при цьому той проїзд у вигляді дороги-насипу через кювет, яким користувалася позивачка, є таким, що побудований у відповідності до вимог чинного законодавства України та не порушує вимог закону.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не довела належними та допустимим доказами по справі той факт, що вказаний проїзд у вигляді дороги-насипу не є самочинно влаштований та її користування цим проїздом повністю відповідає вимогам чинного законодавства України.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд приходить до висновку про те, що позивач не довела, що її право власності на домоволодіння в частині правомочності користування порушується спірною зупинкою, адже у справі відсутні належні та допустимі докази того, що вказаний об`єкт розташовано на існуючому проїзді до будинку позивача.

З матеріалів даної справи та пояснень стороні та свідків у суді першої інстанції вбачається той факт, що позивачка, всупереч цільовому використанню, на земельній ділянці, що призначення для проїзду її будинку з АДРЕСА_2 влаштувала город.

Натомість свідок ОСОБА_4 , який пояснив, що проживає поряд з позивачкою, для проїзду до свого будинку користується заїздом з АДРЕСА_2, яким ОСОБА_1 не може скористатися через те, що город їй заважає.

Отже висновки суду першої інстанції в цій справі про необґрунтованість позовних вимог є вірними.

У аспекті вищенаведеного, всі апеляційні доводи правильності таких висновків суду не спростовують, оскільки спрямовані на доведення незаконності розташування спірної зупинки, що, за відсутності встановлення факту порушення прав позивача цієї обставиною, самостійного правового значення не має, адже згідно вимог ч.1 ст.4 ЦПК України судовому захисту підлягає саме порушене право особи.

Так згідно положень ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнаная або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ним Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту прав визначені ст.16 ЦК України. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Зазначені положення законодавства кореспондуються також із роз`ясненнями, наданими Пленумом ВСУ судам України у п.2 постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції».

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд констатує, що особа має право звернутися до суду за захистом саме своїх прав, свобод чи інтересів. Право на позов має особа, права, свободи або інтереси якої порушені оспорюваними у справі діями, правочинами чи актами.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже позивач має довести доказами, що оспорювані дії (у цій справі це розташування відповідачем спірної зупинки), порушують права, на захист яких подано позов, що в цій справі не мало місця, так як позивачем не доведено розташування вказаного об`єкту на існуючому проїзді до її будинку.

Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 29.12.2020 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 29.12.2020 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Драбівської селищної ради Драбівського району Черкаської області, Державного агентства автомобільних доріг України, Благодійної організації «Фонд «Разом з КЕРНЕЛ» про усунення перешкод в користуванні будинковолодінням - залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за скаржником.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 31.03. 2021.

Суддя-доповідач

Судді