Дата документу 12.08.2021 Справа № 331/614/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/614/21
Провадження №22-ц/807/2703/21
Головуючий в 1-й інстанції Скользнєва Н.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2021 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2021 року, ухвалене у м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 28 травня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та дружини та розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, дружини та розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 22.07.2017 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб Олександрівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. 07.07.2019 року від шлюбу у них народилися діти: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які нині проживають разом з нею. Сімейне життя не склалося, між ними постійно виникають сварки та відсутнє взаєморозуміння. Відповідач надає часткову фінансову допомогу на утримання дітей, проте, від виконання своїх батьківських обов`язків ухиляється. Відповідач офіційно працевлаштований, не є інвалідом, у нього відсутні захворювання (та не має потреби в лікуванні), які б могли перешкоджати виконанню обов`язків по утриманню дітей, він не має інших утриманців (в т.ч. інших неповнолітніх дітей). На підставі викладеного, позивачка просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - у розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Стягнути аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частки всіх видів доходу ОСОБА_2 щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною трирічного віку. Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць. Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Після розірвання шлюбу залишити прізвище « ОСОБА_5 ». Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати по справі.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2021 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , НОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , зареєстрований 22 липня 2017 року Олександрівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 201.

Після розірвання шлюбу залишено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 прізвище - « ОСОБА_5 ».

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - у розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.02.2021 року до досягнення дітьми повноліття.

Стягнуто із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частки всіх видів доходу ОСОБА_2 щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову -08.02.2021 року та до досягнення дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , 50 відсотків судового збору в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок.

Головному управлінню Державної казначейської служби України повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , 50 відсотків, сплаченого за квитанцією № 0.0..1 від 05.02.2021 року судового збору, в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 . місце проживання: АДРЕСА_2 , на користь держави судовий збір за подання позову майнового характеру в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині розміру присуджених до стягнення аліментів на дітей, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити в частині розміру стягнутих аліментів, зазначивши, що розмір аліментів не може бути менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що позивачка просила суд стягнути аліменти на дітей у розмірі 1/3 частки заробітку відповідача щомісяця, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, вказаний розмір аліментів відповідач об`єктивно може сплачувати, а тому суд без достатнього мотивування задовольнив вказані вимоги частково.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника адвоката Шумського І.В. зазначав, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просять апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що з 22 липня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, який зареєстрований Олександрівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 201 (а.с. 12).

7 липня 2019 року від шлюбу народились сини: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвами про народження, виданими Вознесенським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 15.07.2019 року, про що складено відповідні актові записи № 893 та № 894 (а.с. 13-14).

Шлюбні відносини між сторонами припинені з серпня 2020 року. Діти проживають разом з позивачкою, що підтверджується довідкою ОСББ «Українська 34» від 19.01.2021 р. № 1901/001) (а.с. 11).

Відповідач надає часткову фінансову допомогу на утримання дітей, що підтверджується випискою по картці ОСОБА_1 (а.с. 68-69).

Проте, надання малолітнім дітям матеріальної допомоги у добровільному порядку є правом батька та не звільняє його від обов`язку утримувати дітей.

Відповідач працює на посаді інженера-конструктора ТОВ «Інфоком лтд» та, відповідно до інформації Пенсійного фонду України, має дохід в середньому 8 000 грн. 9 000 грн. щомісяця (а.с. 48).

За своїм віком відповідач є працездатною особою, інших дітей та утриманців не має, не є інвалідом, у нього відсутні захворювання (та не має потреби в лікуванні), які б могли перешкоджати виконанню обов`язків по утриманню дітей.

Ці обставини відповідач визнає та не оспорює.

Визначаючи розмір аліментів на утримання дітей, суд першої інстанції дійшов висновку, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.02.2021 року до досягнення дітьми повноліття, а підстави для стягнення аліментів у більшому розмірі недоведені належними та допустимими доказами.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду виходячи з наступного.

Конституцією України проголошено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст.181 СК України, встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого та рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Враховуючи вказані вимоги законодавства та встановлені в судовому засіданні обставини справи, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки доходу відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку.

Вказаний розмір аліментів визначено з урахуванням потреб дітей та можливостей батька надавати вказану допомогу. Доказів на підтвердження необхідності стягнення аліментів в більшому розмірі, матеріали справи не містять і апелянтом не наведені.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 12 серпня 2021 року.

Головуючий, суддя-доповідач С.В. Кухар

Судді: О.В. Крилова

О.З. Поляков