КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 363/1542/16-ц Головуючий у суді І інстанції Чірков Г.Є.
Провадження № 22-ц/824/6947/2021 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
У Х В А Л А

5 квітня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 10 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», ОСОБА_3 , треті особи: Орган опіки та піклування Вишгородської міської ради Київської області, публічне акціонерне товариство «Омега Банк», про визнання недійсним іпотечного договору,

в с т а н о в и в:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 10 травня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з указаним судовим рішенням, 11 березня 2021 року неповнолітній ОСОБА_1 , діючи на підставі частини другої статті 47 ЦПК України, особисто подав апеляційну скаргу.

Однак апеляційна скарга не може бути прийнята до апеляційного провадження з наступних підстав.

Згідно з пунктом 13 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Станом на момент ухвалення рішення суду першої інстанції процедура апеляційного оскарження рішення була врегульована, зокрема, положеннями статей 292, 294, 297 ЦПК України від 18 березня 2004 (далі - ЦПК України 2004 року).

У пункті 9 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року визначено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Отже, судові рішення, що ухвалені до набрання чинності цією редакцією ЦПК України, можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, однак до розгляду таких скарг застосовуються правила, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Зазначене відповідає загальновизнаному положенню про дію цивільних процесуальних норм у часі, згідно з яким незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовуються той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій (частина третя стаття 3 ЦПК України).

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року таке право повинно бути забезпечено судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Відповідно до частини першої статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі в справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

За положеннями частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

У статті 45 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи, крім прав та обов`язків, визначених статтею 43 цього Кодексу, малолітня або неповнолітня особа має також такі процесуальні права: 1) безпосередньо або через представника чи законного представника висловлювати свою думку та отримувати його допомогу у висловленні такої думки; 2) отримувати через представника чи законного представника інформацію про судовий розгляд; 3) здійснювати інші процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, передбачені міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд роз`яснює малолітній або неповнолітній особі її права та можливі наслідки дій її представника чи законного представника у разі, якщо за віком вона може усвідомити їх значення. Суд сприяє створенню належних умов для здійснення малолітньою або неповнолітньою особою її прав, визначених законом та передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Частиною першою статті 47 ЦПК України встановлено, що здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Відповідно частини другої статті 47 ЦПК України неповнолітні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також особи, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом. Суд може залучити до участі в таких справах законного представника неповнолітньої особи або особи, цивільна дієздатність якої обмежена.

Тлумачення статті 45, частини другої статті 47 ЦПК України свідчить, що особою, яка бере участь у справі є неповнолітня особа. При цьому неповнолітня особа може: (а) особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вона особисто бере участь; (б) здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді через законного представника або представника. Залучення законного представника неповнолітнього відбувається на підставі ухвали суду.

Крім того, таке розуміння норм процесуального права передбачалося й в статті 27-1, частині другій статті 29 ЦПК України 2004 року в редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14 серпня 2019 рокуу справі № 319/997/16-ц (провадження № 61-18381св18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, законодавцем передбачено представництво дітей у віці до чотирнадцяти років їх законними представниками, якими є батьки. Тоді як діти віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років можуть здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, як особисто так і через законного представника.

У даній справі позов про визнання іпотечного договору недійсним було пред`явлено 16 квітня 2016 року ОСОБА_2 як законним представником (батьком) саме малолітніх дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з підстав порушення їх прав внаслідок неотримання ОСОБА_3 (матір`ю) згоди органу опіки та піклування на укладення оспорюваного правочину щодо передачі в іпотеку банку майна, право користування яким мають діти (а.с. 1-7, 35).

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 22 червня 2016 року відкрито провадження у справі, тобто ОСОБА_2 визнано (залучено) законним представником малолітніх дітей у спірних правовідносинах, він користувався процесуальними правами та виконував процесуальні обов`язки дітей як осіб, в інтересах яких він діяв, особисто приймав учать у розгляді справи, за результатом якого 10 травня 2017 року судом першої інстанції ухвалено рішення про відмову у задоволенні позовних вимог (а.с. 45, 120, 121).

Наразі апеляційна скарга на судове рішення подається (підписана) самостійно неповнолітнім ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому на момент звернення до апеляційного суду уже виповнилося повних 16 років і який не брав участі у розгляді справи особисто (а.с. 161-170).

За змістом положень частини першої, п`ятої статті 56 ЦПК України у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах. У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.

Органи та інші особи, які відповідно до статті 56 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб, мають процесуальні права та обов`язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду (частина перша статті 57 ЦПК України).

Відповідно до вимог статті 59 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.

Права, свободи та інтереси неповнолітніх осіб віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть захищати у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, піклувальники чи інші особи, визначені законом. Суд може залучити до участі в таких справах неповнолітню особу чи особу, цивільна дієздатність якої обмежена.

Згідно із нормами частини четвертої статті 63, частини першої статті 64 ЦПК України суд може призначити або замінити законного представника за клопотанням малолітньої або неповнолітньої особи, якщо це відповідає її інтересам. Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

Із матеріалів справи вбачається, що 11 лютого 2020 року позивач ОСОБА_2 в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернувся з апеляційною скаргою на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 10 травня 2017 року (а.с. 132-147).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року у відкритті апеляційного провадження відмовлено на підставі частини другої статті 358 ЦПК України, а саме у зв`язку з тим, що апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення (а.с. 151).

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення апеляційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Таким чином в процесуальному законодавстві закріплено обов`язок суду апеляційної інстанції відмовити у відкритті апеляційного провадження у справі за наявності постанови про залишення апеляційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження судового рішення, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Із практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

У рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У рішенні ЄСПЛ від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» суд зазначив, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення.

Прецедентна практика ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод також визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

За таких обставин, коли права, свободи та інтереси у цивільній справі в даний час неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у суді першої інстанції представляв виключно його законний представник - позивач ОСОБА_2 з усіма правовими наслідками, які передбачені реалізацією відповідних повноважень із представництва за законом, суд не приймав рішення про залучення до участі у справі скаржника як неповнолітньої особи, а ухвалою суду апеляційної інстанції позивачу було відмовлено у відкритті апеляційного провадження з оскарження рішення суду по суті спору, то колегія суддів приходить до висновку, що у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 10 травня 2017 року необхідно відмовити на підставі вимог пункту 3 частини першої статті 358 ЦПК України.

При цьому колегія суддів враховує, що у рішенні від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» ЄСПЛ визначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Керуючись пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод тастаттями 45, 47, 56-64, 352, 354, 358 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 10 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», ОСОБА_3 , треті особи: Орган опіки та піклування Вишгородської міської ради Київської області, публічне акціонерне товариство «Омега Банк», про визнання недійсним іпотечного договору відмовити.

Копію ухвали апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження надіслати скаржнику разом з апеляційною скаргою та доданими до неї матеріалами, якщо такі подавалися. Копію апеляційної скарги залишити у справі.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених в частині другій статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: С.А. Голуб

Д.О. Таргоній