Єдиний унікальний номер судової справи: 489/309/21
Номер провадження:22-ц/812/1581/21 Суддя-доповідач апеляційного суду - Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2021 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.

із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_1 , відповідача - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 червня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Коваленка І.В., в приміщенні того ж суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування величини втрати товарної вартості автомобіля,

в с т а н о в и л а:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування величини втрати товарної вартості автомобіля, що був пошкоджений в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Позивач зазначав, що 02 вересня 2020 року ОСОБА_2 керував транспортним засобом KIA RIO з державним номерним знаком НОМЕР_1 був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою при русі заднім ходом свого автомобіля, не впевнився в безпеці свого руху та допустив зіткнення з автомобілем KIA SPORTAGE з державним номерним знаком НОМЕР_2 під керуванням позивача, який знаходився поза межами свого автомобіля, внаслідок чого належний йому транспортний засіб KIA SPORTAGE зазнав механічних пошкоджень. Постановою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 21 жовтня 2020 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.

Страхова компанія ПрАТ «СК ВУСО» сплатила на СТО ТОВ «Авто ЗАЗ-Сервіс» вартість відновлювального ремонту у сумі 27 265,95 грн. Відповідно до висновку незалежної оцінки, матеріальна шкода у вигляді величини втрати товарної вартості автомобіля KIA SPORTAGE в результаті його пошкодження, складає 13 139,74 грн., яку відповідач в добровільному порядку не відшкодовує та на претензію позивача запропонував йому звернутися до своєї страхової компанії АТ «СК «Інго».

Посилаючись на викладене позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь величину втрати товарної вартості автомобіля у розмірі 13 139,74 грн., витрати на послуги оцінювача за складання звіту у сумі 2 500 грн., 3000,00 грн. витрат на правничу допомогу та 840,80 грн. судового збору.

У відзиві на позов ОСОБА_2 зазначав, що оцінка товарної вартості автомобіля визначена у звіті з порушенням Методики її розрахунку. Підписуючи акт виконаних робіт позивач, як замовник робіт підписав його без жодних зауважень, сума страхового відшкодування була визначена у розмірі 27 265,95 грн. та сплачена за ремонт автомобіля в повному обсязі. Наголошував, що страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, зобов`язаний сплатити потерпілій стороні розмір завданої шкоди, а ліміт виплати за шкоду становить 135 000 грн. Вказав також, що договором страхування проведено повне відновлення пошкодженого транспортного засобу, а тому вважає, що заявлена сума матеріальної шкоди не підлягає стягненню з нього.

У відповіді на відзив позивач, посилаючись на безпідставність доводів відповідача, просив задовольнити позов в повному обсязі.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 червня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу у розмірі 13 139,74 грн. та витрати за проведення оцінки транспортного засобу в розмірі 2 475,00 грн., всього 15614,74 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 839,45 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 3 993,60 грн., всього 4833,05 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що завдана позивачу майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу підлягає стягненню саме з відповідача як особи, винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, оскільки власник пошкодженого транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 , посилаючись на те, що рішення судом прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не взяв до уваги те, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Страхова компанія ПрАТ «СК Вусо» сплатила на СТО ТОВ «Авто ЗАЗ-Сервіс» в сумі 27 265,95 грн., тобто вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача було відшкодовано йому в повному обсязі. Позивачем не надано доказів того, що для відновлення його транспортного засобу потрібна була саме заміна деталей, а не їх ремонт. Також не надано доказів про те, що всі отримані пошкодження транспортного засобу, які зазначені в звіті суб`єктів оціночної діяльності та підлягали заміні, перебувають у причино-наслідковому зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, яка сталася 02 вересня 2020 року. Зазначає про те, що розмір ліміту відповідальності страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідача є вищим ніж сума виплачених грошових коштів пов`язаних з відновлювальним ремонтом, що підтверджується страховим полісом відповідача №200232539, з якого вбачається, що ліміт виплати за шкоду заподіяну майну становить 135 000 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив рішення суду залишити без змін, а в задоволені апеляційної скарги відмовити, оскільки скарга є ідентичною відзиву на позовну заяву.

Заслухавши суддю - доповідача, позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі відповідає.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що 02 вересня 2020 року в м. Миколаєві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «KIA RIO»номерний знак НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_2 та транспортного засобу «KIA SPORTAGE» номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 .

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 жовтня 2020 року водія ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. (а.с.8).

Власником транспортного засобу «KIA SPORTAGE» номерний знак НОМЕР_2 відповідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є ОСОБА_1 ( а.с. 7).

На момент ДТП транспортний засіб «KIA SPORTAGE» номерний знак НОМЕР_2 був забезпечений за полісом № 134036255 ПрАТ «СК «ВУСО» за умовами якого ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду завдану майну встановлено 130 000 грн., розмір франшизи 0 грн. (а.с.12).

Транспортний засіб «KIA RIO»номерний знак НОМЕР_3 забезпечений АТ «СК «ІНГО» за полісом №200232539. Страхова сума за шкоду заподіяну майну складає 130 000 грн. та передбачена франшиза в розмірі 0,00 грн. (а.с.62).

03 вересня 2020 року транспортний засіб, належний ОСОБА_1 було оглянуто суб`єктом оціночної діяльності ПП ОСОБА_3 та складено Протокол огляду КТЗ із зазначенням деталей, характеру та об`єму пошкоджень (а.с.23).

15 вересня 2020 року ПрАТ «СК «ВУСО» складено страховий акт № 2054648-1, в якому сума страхового відшкодування була визначена у розмірі 27 265,95 грн. та яку сплачено на рахунок СТО ТОВ «Авто ЗАЗ-Сервіс» (а.с.11).

Згідно Акту виконаних робіт № 3А-0002603 від 30 вересня 2020 року «Авто ЗАЗ-Сервіс» на підставі замовлення-наряду №ЗН-0002435 від 29 вересня 2020 року були виконані ремонтні роботи та заміна деталей пошкодженого автомобіля, належного ОСОБА_1 на суму 27 265,95 грн. (а.с.24-28).

Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.

За правилами статей 12,81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як на підставу задоволення своїх вимог, позивач посилається на те, що внаслідок пошкодження належного йому автомобіля в результаті ДТП, яка сталася 02 вересня 2020 року втрата товарної вартості транспортного засобу у розмірі 13 139,74 грн. повинна бути відшкодована з винної особи в даному випадку ОСОБА_2 .

Згідно висновку у звіті №321-20 про незалежну оцінку, який складений суб`єктом оціночної діяльності ПП ОСОБА_3 від 26 жовтня 2020 року, вартість матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП власникові автомобіля «KIA SPORTAGE» номерний знак НОМЕР_2 на дату ДТП - 02 вересня 2020 року становить 40 527,17 грн. (з врахуванням ПДВ) з яких вартість відновлювального ремонту автомобіля - 27 265,95 грн. (з врахуванням ПДВ на запчастини) та величина втрати товарної вартості автомобіля - 13 139,74 грн. (а.с.16-22).

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Пунктом 32.7 частини першої статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що шкоду, пов`язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

За змістом наведених положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.

Показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу.

Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.

Ураховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, зумовлене передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів і агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів у зв`язку з ДТП і подальшим ремонтом. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є наслідком проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу.

Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до реальних збитків.

Відповідно до підпункту 8.6.1 пункту 8.6 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики).

Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкоджених: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації усіх типів КТЗ.

Підпунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»).

Таким чином, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.

Системний аналіз пункту 32.7 частини першої статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду у справах №420/998/18, №562/2018/16-ц, №757/29950/14-ц.

Як встановлено судом під час проведення ремонтних робіт, пошкодженого автомобіля, належного ОСОБА_1 , крім іншого, було проведено заміну деталей - поріг дверей, двері передні та проведено фарбування у зв`язку з ремонтом дверей, що вплинуло на зовнішній вигляд транспортного засобу (а.с.24).

У зв`язку з чим суб`єктом оціночної діяльності на підставі Методики була нарахована вартість втрати товарної вартості пошкодженого автомобіля, яка згідно звіту № 321-20 від 26 жовтня 2020 року становить 13 139,74 грн.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимога позивача щодо стягнення з відповідача 13 139,74 грн. як відшкодування завданої ним майнової шкоди (втрати товарної вартості автомобіля) є обґрунтованою, доведеною та такою, що підлягає задоволенню.

Стягнувши з відповідача на користь позивача величину втрати товарної вартості автомобіля суд послався на висновки звіту № 321-20 від 26 жовтня 2020 року відповідно до якого вартість втрати товарного вигляду пошкодженого автомобіля розрахована суб`єктом оціночної діяльності на підставі Методики.

Доводи апеляційної скарги про те, що звіт від 26 жовтня 2020 року не є належним доказом та не доводить наявності шкоди у вигляді втрати товарної вартості не заслуговують на увагу, оскільки доказів на спростування цього висновку відповідачем не надано.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що розмір заявленої до стягнення майнової шкоди не перевищує ліміт відповідальності АТ «СК «ІНГО» за полісом №200232539, а тому покладення на нього обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування є помилковим не може бути прийнято до уваги, оскільки вищевикладеними вимогами закону передбачено обов`язок страхової компанії відшкодувати потерпілій особі вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, що не є тотожним розміру втрати товарної вартості цього автомобіля, які мають бути відшкодовані особою, винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

Інші в апеляційній скарзі доводи зводяться до заперечень на позов та які були предметом дослідження в суді першої інстанції, яким суд надав відповідну правову оцінку з урахуванням всіх фактичних обставин справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, і з якою погоджується колегія суддів.

Європейський як суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду, а тому апеляційна скарга на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, яке ухваленням з додержанням норм матеріального та процесуального права - залишенню без змін.

Вирішуючи вимоги ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу адвоката - написання відзиву на апеляційну скаргу у сумі 1000 грн. колегія виходить з наступного.

За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що 02 листопада 2020 року між ОСОБА_1 та адвокатом Гречаною Є.Й. було укладено договір про надання професійної правничої допомоги за умовами якого остання надає консультації та юридичні послуги щодо захисту інтересів ОСОБА_1 , зокрема в судах України.

Згідно п.3.4. вказаного Договору, ціни Договору не передбачено, фактичні витрати щодо виконання адвокатом зобов`язань за договором будуть указані в акті виконаних робіт додатково, на окремому аркуші в кінці (при завершені) виконання всіх наданих послуг. Розмір оплати праці адвоката з надання правової допомоги, а також умови та порядок розрахунків, визначаються сторонами за їх домовленістю та підписанням акту виконаних робіт. Оплата правової допомоги може здійснюватися замовником також у вигляді передоплати або авансу.

Між тим, ОСОБА_1 , акту виконаних робіт з надання правової допомоги, а саме написання відзиву на апеляційну скаргу у сумі 1000 грн. як то передбачено Договором під час апеляційного розгляду не надано.

За таких обставин, підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у сумі 1000 грн. за написання відзиву на апеляційну скаргу відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 13 серпня 2021 року.