Постанова

Іменем України

10 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 200/17466/13-ц

провадження № 61-11119св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Жданової В. С., Зайцева А. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

треті особи: Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк», Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 липня 2020 року у складі колегії суддів: Каратаєвої Л. О., Ткаченко І. Ю., Деркач Н. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк»), Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про розподіл майна, визнання права власності, скасування державної реєстрації.

Позовна заява мотивована тим, що вона проживала з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За час їх проживання ними за спільні кошти в травні 2004 року було придбано нерухоме майно, а саме: напівзруйновану нежитлову будівлю (колишній дитячий садочок), що знаходиться на АДРЕСА_1 , яке з червня 2004 року до червня 2006 року було реконструйовано під столярний цех із добудовою третього поверху та прибудов.

Згідно з даними витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14 квітня 2010 року за ОСОБА_2 було зареєстроване право власності на Ѕ частину зазначеної будівлі.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2013 року Ѕ частини нежитлової будівлі за вказаною адресою визнано спільною сумісною власністю її (позивачки) та ОСОБА_2 , визнано за нею право власності на ј частину вказаної нежитлової будівлі.

В подальшому ОСОБА_1 стало відомо, що згідно зі свідоцтвом про придбання майна із прилюдних торгів від 28 травня 2004 року ОСОБА_2 було придбано нерухоме майно - нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 в цілому, і після проведення реконструкції за рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2006 року за ним також було визнано право власності в цілому на вказаний об`єкт нерухомості.

Позивачка зазначала, що спільно набутим майном, яке підлягає поділу між подружжям, є нежитлова будівля в цілому.

Проте, 01 серпня 2006 року ОСОБА_2 уклав із ОСОБА_3 у простій письмовій формі договір купівлі-продажу Ѕ частини спірного нерухомого майна, який в подальшому рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2007 року визнано дійсним та визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частини нежитлової будівлі, розташованої на АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного, уточнивши вимоги, ОСОБА_1 просилавизнати об`єкт нерухомості, а саме: нежитлову будівлю літ. «А-3», літ. «А'-1», літ. «А"-1», літ. «А"'-3», загальною площею 3 690,2 кв. м, розташовану на АДРЕСА_1 , в цілому спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на Ѕ частини нежитлових приміщень, які знаходяться у нежитловій будівлі літ. «А-3», із прибудовами літ. «А'-1», літ. «А"-1», літ. «А"'- 3», загальною площею 3 690,2 кв. м, на АДРЕСА_1 , здійснену КП «Дніпропетровське МБТІ» 23 березня 2007 року, реєстраційний номер 17366437, номер витягу 13991274; визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину нежитлових приміщень, які знаходяться у нежитловій будівлі, загальною площею 3 690,2 кв. м на АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2019 року позов задоволено частково.

Визнано об`єкт нерухомості, а саме нежитлову будівлю літ. А-3, літ. А'-І, літ. А"-1, літ. А"'-3, загальною площею 3 690,2 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , в цілому, спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на ј частину нежитлових приміщень, які знаходяться у нежитловій будівлі, літ. А-3, із прибудовами літ. А'-І, літ. А"-1, літ. А"'-3, загальною площею 3 690,2 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: літ. А-3, підвал, прим. І: позиція 1 примішення (площа 87,1 кв.м), позиція 2 приміщення (площею 25,0 кв. м), позиція 3 приміщення (площа 4,4 кв. м), позиція 4 санвузол (площа 1,4 кв. м), позиція 5 приміщення (площа 9,2 кв. м), позиція 6 приміщення (площа 108,9 кв. м), усього по приміщенню 1 - загальна площа 236,0 кв. м, прим. 2: позиція 1 приміщення (площа 144,5 кв. м), позиція 2 приміщення (площа 70,7 кв. м), усього по приміщенню 2 - загальна площа 215,2 кв. м, прим. 3: позиція 1 приміщення (площа 149,7 кв. м), усього по приміщенню 3 - загальна площа 149,7 кв. м, прим. 4: позиція 1 приміщення (площа 62,6 кв. м), усього по приміщенню 4 - загальна площа 62,6 кв. м, усього загальна площа приміщень по підвалу складає 663,5 кв. м; Літ. А-3, А'-І,А"-1, А"'-3 поверх 1, прим.6: позиція 1 коридор (площа приміщень 6,6 кв. м), позиція 2 кабінет (площа 25,4 кв. м), позиція 3 туалет (площа 2,4 кв. м), позиція 4 приймальна (площа 32,7 кв. м), позиція 5 кабінет (площа 35,3 кв. м), позиція І-1 сход. клітина (площа 13,4 кв. м), усього по прим. 6 - загальна площа 115,8 кв. м, прим. 7: позиція 1 коридор (площа 14,9 кв. м), позиція 2 коридор (площа 9,0 кв. м), позиція 3 кабінет (площа 27,1 кв. м), позиція 4 приміщення (площа 52,2 кв. м), позиція 5 коридор (площа 24,6 кв. м), позиція 6 топочна (площа 11,6 кв .м), позиція 7 приміщення (площа 16,4 кв. м), позиція 8 комора (площа 7,6 кв. м), позиція 9 приміщення (площа 88,5 кв. м), позиція 10 кабінет (площа 31,7 кв. м), позиція 11 приміщення (площа 5,3 кв. м), позиція 12 кабінет (площа 11,4 кв. м), позиція 13 туалет (площа 3,6 кв. м), позиція 14 коридор (площа 18,3 кв. м), усього по приміщенню 7 - загальна площа 322,2 кв. м, прим. 8: позиція 1 приміщення (площа 198,3 кв. м), позиція 2 коридор (площа 13,5 кв. м), позиція 3 кабінет (площа 10,3 кв. м), позиція 4 душова (площа 3,8 кв. м), позиція 5 туалет (площа 1,6 кв. м), усього по приміщенню 8 - загальна площа 227,5 кв. м, прим.9: позиція 1 приміщення (площа 146,5 кв. м), позиція 2 приміщення (площа 13,7 кв. м), позиція 3 умивальна (площа 4,1 кв. м), позиція 4 душова (площа 3,5 кв. м), позиція 5 туалет (площа 2,6 кв. м), усього по приміщенню 9 - загальна площа 170,4 кв. м, прим.10: позиція 1 коридор (площа 30,4 кв. м), позиція 2 приміщення (площа 37,7 кв. м), позиція 3 кабінет (площа 30,6 кв .м), позиція 4 кабінет (площа 23,1 кв. м), позиція 5 приміщення (площа 54,0 кв .м), позиція 6 приймальна (площа 54,3 кв. м), позиція 7 приміщення (площа 160,7 кв. м), позиція 8 кладова (площа 3,7 кв. м), позиція І-2 сход. клітина (площа 10,3 кв. м), усього по приміщенню 10 - загальна площа 404,8 кв. м, усього по приміщенням 1-го поверху загальна площа складає 1240,70 кв .м; літ. А-3, А"'-3 поверх II, прим. 11: позиція 1 приміщення (площа 222,8 кв. м), позиція ІІ-1 сход. клітина (площа 13,0 кв. м), усього по приміщенню 11 - загальна площа 235,8 кв. м, прим. 12: позиція 1 коридор (площа 49,7 кв. м), позиція 2 кабінет (площа 32,2 кв. м), позиція 3 шафа (площа 0,3 кв. м), позиція 4 приміщення (площа 20,2 кв. м), позиція 5 приміщення (площа 72,1 кв. м), позиція 6 приміщення (площа 53,6 кв. м), позиція 7 туалет (площа 2,0 кв. м), позиція 8 умивальня (площа 1,9 кв. м), позиція 9 туалет (площа 1,7 кв. м), позиція 10 умивальня (площа 2,0 кв. м), позиція 11 кабінет (площа 12,2 кв. м), позиція 12 коридор (площа 6,6 кв. м), позиція 13 кабінет (площа 26,4 кв. м), позиція 14 приміщення (площа 72,6 кв. м), позиція 15 приміщення (площа 128,4 кв. м), усього по приміщенню 12 - загальна площа 481,9 кв. м, прим.13: позиція 1 коридор (площа 6,3 кв. м), позиція 2 туалет (площа 1,5 кв. м), позиція 3 душова (площа 1,5 кв. м), позиція 4 підсобна (площа 6,9 кв. м), позиція 5 кабінет (площа 18,4 кв. м), позиція 6 тамбур (площа 2,3 кв. м), позиція 7 кабінет (площа 13,7 кв. м), позиція 8 кабінет (площа 35,6 кв. м), позиція 9 приміщення (площа 52,6 кв. м), позиція 10 кабінет (площа 35,6 кв. м), позиція ІІ-2 сход. клітина (площа 15,7 кв. м), усього по приміщенню 13 - загальна площа 190,1 кв. м, усього загальна площа приміщень по поверху II складає 907,80 кв. м; літ. А-3, А"''-3 поверх III, прим.14: позиція III-1 сход. клітина (площа 12,9 кв. м), позиція 1 коридор (16,3 кв. м), позиція 2 кабінет (площа 26,4 кв. м), позиція 3 кабінет (площа 25,7 кв. м), позиція 4 приймальня (площа 31,5 кв. м), позиція 5 кабінет (площа 35,5 кв. м), позиція 6 умивальня (площа 1,5 кв. м), позиція 7 туалет (площа 1,3 кв. м), позиція 8 туалет (площа 1,4 кв. м), позиція 9 умивальня (площа 1,5 кв. м), позиція 10 приймальня (площа 30,9 кв. м), позиція 11 кабінет (площа 34,7 кв. м), позиція 12 коридор (площа 114,1 кв. м), позиція 13 кабінет (площа 21,8 кв. м), позиція 14 кабінет (площа 19,8 кв. м), позиція 15 кабінет (площа 28,4 кв. м), позиція 16 кабінет (площа 70,5 кв. м), позиція 17 кабінет (площа 30,1 кв. м), позиція 18 умивальня (площа 1,6 кв. м), позиція 19 туалет (площа 1,6 кв. м), позиція 20 туалет (площа 1,6 кв. м), позиція 21 умивальня (площа 1,6 кв. м), позиція 22 приміщення (площа 36,1 кв. м), позиція 23 приміщення (площа 38,2 кв. м), позиція 24 кабінет (площа 30,2 кв. м), позиція 25 кабінет (площа 71,1 кв. м), позиція 26 кабінет (площа 29,6 кв. м), позиція 27 кабінет (площа 32,5 кв. м), позиція 28 кабінет (площа 28,5 кв. м), позиція 29 кабінет (площа 30,0 кв. м), позиція 30 кабінет (площа 71,3 кв. м), усього по приміщенню 14 - загальна площа 878,2 кв. м, усього загальна площа приміщень по поверху III складає 878,2 кв. м, з урахуванням входу в підвал а, в ходу в підвал а1, входу в підвал а?, ганка а3, приямка а4, ганка а6, навісу Б, огорожа № 1, огорожа № 2, ворота № 3, хвіртка № 4, мостіння І.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірне майно з огляду на презумпцію спільності майна подружжя є спільною сумісною власністю.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 липня 2020 року заочне рішення місцевого суду від 19 вересня 2019 року в частині задоволених позовних вимог скасовано, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про розподіл майна, визнання права власності відмовлено.

В решті рішення суду залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що відсутні правові підстави для визнання спірної будівлі в цілому спільною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , оскільки ОСОБА_2 не мав ані факту набуття права власності на спірну будівлю в цілому, ані зареєстрованого права власності на нього в цілому.

При цьому, суд зазначив, що відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 25854307 від 14 квітня 2010 року, за ОСОБА_4 , на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2009 року, було оформлено право власності лише на Ѕ частку спірної будівлі.

Узагальнені доводи касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2020 року до Верховного Суду ОСОБА_1 , посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неналежним чином досліджено надані докази у їх сукупності, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не було предметом перегляду в суді апеляційної інстанції, та не оскаржується в касаційному порядку, тому на предмет законності й обґрунтованості в цій частині судом касаційної інстанції не перевіряється відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України.

Доводи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу ТОВ «ФК «Фінрайт» просило касаційну скаргу залишити без задоволення, постанову апеляційного суду без змін.

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 30 липня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою в указаній справі та витребувано матеріали цивільної справи.

18 вересня 2020 року вказана справа передана на розгляд до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2013 року у цивільній справі № 201/9461/13-ц встановлено факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 01 січня 2004 року по 30 червня 2013 року.

ОСОБА_2 28 травня 2004 року придбав з прилюдних торгів нерухомість - напівзруйновану нежитлову будівлю (колишній дитячий садочок) літ.А-2, загальною площею 1634,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності було зареєстрованого в реєстрі за № 1855.

В період з червня 2004 року по жовтень 2006 року була виконана реконструкція придбаного нежитлового приміщення під столярних цех з добудовою третього поверху та прибудови.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2006 року по цивільній справі № 2-4624/2006 року за позовом ОСОБА_2 до Дніпропетровської міської ради про визнання права власності позов за ОСОБА_2 визнано право власності на нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю літ. А-3, складається з: під літ. А-3 підвал (п/д) приміщення - І: 1-підвал площею 87,1 кв. м, 2-підвал площею 25,0 кв. м, 3-підвал площею 4,4 кв. м, 4-санвузол площею 1,4 кв. м, 5-підвал площею 9,2 кв. м, 6-підвал площею 108,9 кв. м, 7-підвал площею 282,5 кв. м, 8-підвал площею 149,7 кв. м, усього по підвалу - 668,2 кв. м; на першому поверсі: 101-коридор площею 59,1 кв. м, 102-приміщення площею 30,6 кв. м, 103-приміщення площею 23,1 кв. м, 104-приміщення площею 109,9 кв. м, 105-сходова клітина площею 10,3 кв. м, 106-приміщення площею 37,7 кв. м, 107-приміщення площею 13,7 кв. м, 108-душова площею 3,5 кв. м, 109-умивальня площею 4,3 кв. м, 110-туалет площею 2,6 кв. м, 111-душова площею 3,8 кв. м, 112-туалет площею 1,6 кв. м, 113-коридор площею 13,5 кв. м, 114-приміщення площею 4,2 кв. м, 115-коридор площею 47,3 кв. м, 116-топочна площею 11,6 кв. м, 117-приміщення площею 11,4 кв. м, 118-санвузол площею 3,6 кв. м, 119-приміщення площею 5,3 кв. м, 120-приміщення площею 31,7 кв. м, 121-приміщення площею 88,5 кв. м, 122-приміщення площею 160,7 кв. м, (літ. А"-1 поз.172 площею 160,6 м2), 123-кладова площею 3,7 кв. м, 124-приміщення площею 146,5 кв. м, 125-приміщення площею 198,4 кв. м, (літ. А'-І поз. 125 площею 198,4 кв. м), усього по І поверху 1 026,6 кв. м; на II поверсі: 201-коридор площею 86,1 кв. м, 202-приміщення площею 13,1 кв. м, 203-санвузол площею 2,1 кв. м, 204-коридор площею 1,9 кв. м, 205-приміщення площею 72,1 кв. м, 206-приміщення площею 53,6 кв. м, 207-приміщення площею 20,2 кв. м, 208-приміщення площею 110,5 кв. м, 209-приміщення площею 130,2 кв. м, 210-коридор площею 12,8 кв. м, 211-приміщення площею 19,4 кв. м, 212-приміщення площею 1,6 кв. м, 213-приміщення площею 1,5 кв. м, 214-приміщення площею 18,4 кв. м, 215-приміщення площею 144,7 кв. м, 216-санвузол площею 1,8 кв. м, 217-коридор площею 2,0 кв. м, усього по II поверху 692,0 кв. м; на III поверсі: 301-приміщення площею 698,0 кв. м, усього по III поверху 698,0 кв. м; усього по літ. А-3 - 3 084,8 кв. м; а вхід у підвал площею 7,3 кв. м; а" вхід у підвал площею 12,0 кв. м; а1 пандус площею 8,2 кв. м; а3 ґанок площею 21,4 кв. м; а4 приямок площею 4,6 кв. м; літ. Б навіс площею 67,5 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 9 910 кв. м в межах та конфігурації, що визначені в землевпорядній справі № 710 (2006 р.), оформленій ПП ОСОБА_5 за заявою ОСОБА_6 , та таким, що підлягає державній реєстрації без додаткового оформлення актів вводу в експлуатацію.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2006 року виправлено описку в рішенні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2006 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Дніпропетровської міської ради «Про визнання права власності», вказавши «літ. А"-1 поз.122 площею 160,7 кв. м» замість літ. «А"-1 поз.172 площею 160,6 кв. м».

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності № 13103665, виданого КП «ДМБТІ» від 28 грудня 2006 року, право власності на нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 було зареєстроване за ОСОБА_2 на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2006 року в цілому.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2007 року по цивільній справі № 2-1671/2007 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 було визнано дійсним договір купівлі-продажу Ѕ частки нерухомого майна від 01 серпня 2006 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а саме - нежитлової будівлі літ. А-3 (столярний цех) площею 3084,8 кв.м, прибудови літ. А1-1 площею 198 кв.м., прибудови діт. А11-1 площею 160,7 кв.м, з урахуванням входу в підвал а, пандуса а1, ганка а3, приямка а4, розташованого на АДРЕСА_1 .

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2015 року рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2007 року по цивільній справі № 2-1671/2007 року скасовано, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності відмовлено.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 30 грудня 2009 року визнано за ОСОБА_2 та за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину нежитлових приміщень, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 за кожним.

Рішення набрало законної сили та було зареєстровано в державному реєстрі право власності за ОСОБА_2 та за ОСОБА_3 на Ѕ частину нежитлових приміщень, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 за кожним.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2013 року у справі № 200/11527/13-ц визнано об`єкт нерухомості, а саме - Ѕ частки нежитлової будівлі літ.А-3, літ.А1-1, літ.А11-1, літ.А111-3, загальною площею 3690,2 кв.м, який розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на ј частини нежитлової будівлі літ.А-3, літ.А1-1, літ.А11-1, літ.А111-3, площею 1845,1 кв. м від загальної площі 3 690,2 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказане судове рішення набрало законної сили.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) зазначено, що преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2013 року по справі № 200/11527/13 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна та визнання права власності встановлено, що під час спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , як чоловіка і дружини, ними спільно було придбано нерухомість, а саме Ѕ частки нежитлового громадського будинку, літ. А-3, № 25 за адресою: АДРЕСА_1 . За спільною домовленістю позивача та відповідача вказану будівлю, а саме Ѕ частки будівлі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оформили на ОСОБА_2 як на власника. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 25854307 від 14 квітня 2010 року, за ОСОБА_2 , на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2009 року, було оформлено право власності на Ѕ зазначеної будівлі.

Всі зазначені вище обставини, які встановлені вказаними рішеннями судів, що набрали законної сили, не повинні доказуватися при розгляді даної справи, а тому вони вірно враховані апеляційним судом.

Звертаючись з цим позовом до суду, позивачка зазначала, що нерухоме майно -нежитлова будівля, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в цілому є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Відповідно до частини першої статті 69 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі (частина перша статті 71 СК України).

Згідно зі статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є співвласниками спірного нерухомого майна та кожному з них, згідно з рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2009 року, належить по Ѕ частині вказаних нежитлових приміщень.

Вказане рішення суду не скасовано, факт набуття ОСОБА_2 в подальшому права власності на спірну будівлю в цілому та наявність зареєстрованого права власності на нього в цілому за ОСОБА_2 позивачка у встановленому цивільним процесуальним законодавством порядку не довела.

При цьому, рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2013 року у справі № 200/11527/13-ц визнано об`єкт нерухомості, а саме - Ѕ частки нежитлової будівлі літ.А-3, літ.А1-1, літ.А11-1, літ.А111-3, загальною площею 3690,2 кв.м, який розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на ј частини нежитлової будівлі літ.А-3, літ.А1-1, літ.А11-1, літ.А111-3, площею 1845,1 кв. м від загальної площі 3 690,2 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане судове рішення набрало законної сили.

При таких обставинах суд апеляційної інстанції зробив обґрунтований висновок, що відсутні правові підстави для визнання спірної будівлі в цілому спільною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Ураховуючи наведене, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для розподілу майна та визнання права власності.

Суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду апеляційної інстанції не впливають, а спрямовані на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції за загальним правилом частини першої статті 400 ЦПК України, оскільки Верховний Суд не вправі встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

На підставі викладеного Верховний Суд не вбачає достатніх правових підстав для скасування постанови апеляційного суду в оскаржуваній частині.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду в оскаржуваній частині - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 липня 2020 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

В. С. Жданова

А. Ю. Зайцев