Справа №297/2537/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Фейіра О. О., при секретарі судового засідання Радзецькій Ю.Л., з участю відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіланні в залі суду в м. Берегове цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації, а також стягнення моральної шкоди,-

встановив:

ОСОБА_3 звернувся в Берегівський районний суд Закарпатської області із позовом до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації, а також стягнення моральної шкоди в розмірі 100 000 гривень.

Позовні вимоги позивачем мотивовано тим, що 06 квітня 2020 року, на ім`я начальника Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, надійшла заява ОСОБА_1 щодо вручення йому - ОСОБА_3 документів, зі змістом якої, в той же день, він був ознайомлений. Таким чином, ОСОБА_1 , надіславши начальнику ГУНП лист образливого характеру, в якому звинуватив його - ОСОБА_4 у вчиненні замаху на шахрайські дії, та назвав його аферистом, дискредитує його честь, гідність та ділову репутацію. Разом з тим, зміст такої заяви ОСОБА_1 від 01 квітня 2020 року, став відомим не тільки начальнику, але і працівникам СДЗ ГУНП. Тим самим, ОСОБА_1 поширив відносно нього недостовірну інформацію. Використовуючи у скарзі вислови, зокрема: "вчинив замах на шахрайські дії по відношенню до мене та моєї родини" є звинуваченням його у замаху на скоєння шахрайських дій. Вважає, що заява ОСОБА_5 містить фактичні твердження про вчинення ним протиправних дій, які мають ознаки злочину, передбаченого КК України, та твердження, що він є аферистом. Безпідставне звинувачення його у скоєнні замаху на шахрайські дії та твердження, що він є аферистом, сприйняв як цинічну, зухвалу та грубу образу, яка принизила його ділову репутацію на очах у тих людей, з якими йому доводиться працювати. Таке викликало в колег сумнів щодо незаплямованості його репутації, та порушило стосунки з оточуючими, а також позбавило можливості реалізації здібностей у професійній діяльності. Поширення вищевказаної інфорації порушує його немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію. Разом з тим, таке завдало йому глибокі моральні страждання, які він оцінює в 100 000 гривень. А тому, просить суд визнати недостовірною та такою, що порушує його права на повагу до гідності, честі та недоторканості ділової репутації інформацію, розповсюджену ОСОБА_1 у заяві від 01 квітня 2020 року, та зобов`язати ОСОБА_1 спростувати таку, шляхом направлення на ім`я начальника ГУНП в Закарпатській області листа відповідного змісту, а також просить суд стягнути з ОСОБА_1 в його користь 100 000 грн. моральної шкоди та судовий збір, що був сплачений ним при зверненні з позовом до суду.

Позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомленими про день, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, однак подали до суду заяви, згідно яких просять справу розглянути без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задоволити (а.с. 27, 28, 48-50).

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги позивача не визнав, з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву та пояснив, що у квітні 2020 року на адресу начальника ГУНП в Закарпатській області надіслав заяву з проханням вручити працівнику ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 відповідні документи. Додав, що викладаючи зміст заяви, хотів дізнатися чи дійсно ОСОБА_3 є аферистом, брехуном та шахраєм, про що свідчить поставлений знак питання в кінці тексту листа. Не вважає, що такими діями порушив честь, гідність та ділову репутації позивача. Ствердив, що протягом тривалого часу у них з відповідачем існують непрязні відносини. Просив у задоволенні позову відмовити (а.с. 41-44).

Представник відповідача ОСОБА_2 вважав позов безпідставним, недоведеним, з підстав, зазначених у відзиві на позов та пояснив, що для правильного вирішення даного спору позивач при зверненні до суду мав надати висновок лінгвістичної експертизи. Просив в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, суд приходить до наступного.

Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_3 з 07 листопада 2015 року працює в Головному управлінні Національної поліції в Закарпатській області, що стверджується копією довідки №1058/106/2-2020 від 15 травня 2020 року (а.с. 13).

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 34 Конституції України гарантує кожному право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Згідно ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до начальника ГУНП в Закарпатській області із заявою від 01 квітня 2020 року про вручення документів, наступного змісту "Прошу Вас вручити працівнику ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 , який на даний час вчинив замах на шахрайські дії по відношенню до мене та моєї родини, скрив від апеляційного суду правду, і вже-вже стягнув кучу бабла - почти 300 000 гривень, документи які додаю до заяви. Він брехач і аферист, який всюди прикривається начальством і так заробляє бабло, але я "зроблю" його відомим?". Така заява ОСОБА_1 від 01 квітня 2021 року зареєстрована СДЗ ГУНП в Закарпатській області за №Л-937 від 06 квітня 2020 року (а.с. 10).

Як стверджує позивач ОСОБА_3 , відповідач ОСОБА_1 надіславши начальнику ГУНП в Закарпатській області заяву від 01 квітня 2020 року образливого характеру, в якому звинувачує його у замаху на шахрайські дії по відношенню до нього та його родити, а також називає його аферистом та брехачем, дискредитує його честь, гідність та ділову репутацію.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ №1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" (далі Постанови), Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34)

Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Згідно ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Згідно п. 15 Постанови, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Так, як встановлено в судовому засіданні, інформація щодо позивача ОСОБА_3 була поширена відповідачем ОСОБА_1 шляхом направлення на адресу начальника ГУНП в Закарпатській області заяви від 01 квітня 2020 року.

Разом з тим, в ході судового розгляду справи, відповідач ОСОБА_1 не заперечив, що надіслав начальнику ГУНП в Закарпатській області вищевказаний лист відповідно змісту про вручення ОСОБА_3 документів.

А тому, в судовому засіданні знайшло своє підтвердження те, що викладене в заяві ОСОБА_1 від 01 квітня 2020 року, було доведено до відома начальника ГУНП в Закарпатській області та осіб, які здійснювали реєстрацію даної заяви СДЗ ГУНП в Закарпатській області (а.с. 10).

Як встановлено зі змісту заяви ОСОБА_1 від 01 квітня 2020 року, поширена інформація в такій, стосувалася саме ОСОБА_3 , тобто позивача.

Така інформація викладена в заяві ОСОБА_1 від 01 квітня 2020 року, на думку суду, є звинуваченням ОСОБА_3 у замаху на скоєння шахрайських дій по відношенню до ОСОБА_1 та його родини, що підтверджується зазначеними в заяві словами "вчинив замах на шахрайські дії", та містить фактичні твердження про замах на вчинення ОСОБА_3 протиправних дій.

Так, ОСОБА_3 станом на 12 червня 2020 року до кримінальної відповідальності не притягався, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Таке, стверджується довідкою МВС серії ІІА №1906073 (а.с. 14-15).

Відповідньо до абзацу 5, 6 п. 15 Постанови, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації

Відповідно до п. 19 Постанови, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердження, чи оціночним судженням.

Так, згідно ч. 1 ст. 62 Конституції України та ст. 2 Кримінального кодексу України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Частиною 2 статті 302 ЦК України, зобов`язує фізичну особу, яка поширює інформацію, переконатися в її достовірності.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що викладена в заяві ОСОБА_1 від 01 квітня 2020 року інформація щодо звинувачення ОСОБА_3 у замаху на шахрайські дії по відношенню до ОСОБА_1 та його родити, є недостовірною, тобто така інформація не відповідає дійсності та є неправдивою.

Також, суд враховує, що заява ОСОБА_1 від 01 квітня 2020 року, адресована начальнику ГУНП в Закарпатській області містить образливі слова відносно ОСОБА_3 , закрема: "брехач і аферист", тобто є фактичним твердженням (а.с. 10).

Разом з тим, твердження відповідача про те, що викладаючи зміст заяви від 01 квітня 2020 року та адресуючи таку начальнику ГУНП в Закарпатській області, хотів дізнатися чи дійсно ОСОБА_3 є аферистом, брехуном та шахраєм, що свідчить знак питання в кінці тексту листа, на думку суду, є надуманими, та за своїм текстом таке не є питальним реченням та не змінює його смислове значення.

Згідно п. 4 Постанови, чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Разом з тим, відповідач ОСОБА_1 , поширивши недостовірну інформацію щодо позивача ОСОБА_3 , звинувачуючи його у скоєнні замаху на злочин, якого він не вчиняв, та називаючи його брехачем і аферистом, тим самим порушив права ОСОБА_3 , передбачені Конституцією України на повагу до гідності, честі та ділової репутації.

Частина 4 ст. 32 Конституції України гарантує кожному судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Положенння ч. 1 ст. 277 ЦК України закріплює, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Крім того, згідно ч. 7 ст. 277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Згідно п. 5 Постанови, відповідно до статей 94, 277 ЦК України, фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. При цьому суди повинні враховувати такі відмінності: а) при спростуванні поширена інформація визнається недостовірною, а при реалізації права на відповідь - особа має право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання її недостовірною; б) спростовує недостовірну інформацію особа, яка її поширила, а відповідь дає особа, стосовно якої поширено інформацію.

Згідно п. 24 Постанови, задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. Якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або про спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо).

У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено.

Враховуючи вищенаведне, те, що поширення недостовірної інформації щодо позивача ОСОБА_3 порушує особисті немайнові права позивача, принижує його гідність, честь та ділову репутацію, а тому така інформація, викладена в заяві ОСОБА_1 , на думку суду підлягає спростуванню, у такий же спосіб, у який вона і була поширена.

Разом з тим, суд не вправі зобов`язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі за розповсюдження недостовірної інформації, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачений статтями 16, 277 ЦК України (абз. 2 п. 26 Постанови).

А тому, в частині позовних вимог позивача щодо зобов`язання ОСОБА_1 викласти в листі про спростування недостовірної інформації прохання вибачення у ОСОБА_3 за розповсюдження такої інформації, суд вважає такі безпідставними, в задоволенні яких слід відмовити.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, суд враховує, що відповідачем та його представником, в ході судового розгляду справи, доказів на спростування позовних вимог позивача не надано. В свою чергу, відповідач не надав жодних доказів достовірності інформації, яка є предметом судового розгляду.

Також, суд враховує, що в ході судового розгляду справи, ні відповідач ні його представник, на спростування позовних вимог позивача, клопотань про призначення по справі лінгвістичної експертизи, не заявляли.

Крім того, позивач стверджує, що приниження його честі, гідності та ділової репутації, завдало йому душевних страждань. А тому, моральну шкоду позивач оцінює в 100 000 гривень.

За правилами статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Так, згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації.

Як встановлено в судовому засіданні, у зв`язку з приниженнмя честі, гідності та ділової репутації позивача ОСОБА_3 , останньому завдано моральну шкоду, що проявилася в його душевних стражданнях, яких останній зазнав у зв"язку поширенням відносно нього недосторвірної інформації.

При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує ступінь психологічних страждань позивача, конкретні обставини та виходить зі справедливості та розумності, а тому моральну шкоду позивача суд оцінює в 5 000 грн..

Також, суд враховує, що позивач, оцінюючи заподіяну моральну шкоду в 100 00 гривень, не навів міркувань, з яких він при цьому виходив.

За вищенаведених обставин, суд вважає позовні вимоги позивача задоволити частково.

Суд також вважає, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача в користь позивача 2 942, 80 гривень судового збору, що був сплачений позивачем при зверненні до суду (а. с. 8-9).

Керуючись ст. ст. 32, 34, 68 Конституції України, ст. 277, 297, 299, 302, ЦК України, Постановою Пленуму ВСУ №1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" , Постановою Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди",ст.ст. 81, 141, 206, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд,-

рішив:

Позов задоволити частково.

Визнати недостовірною та такою, що порушує права ОСОБА_3 на повагу до гідності, честі та недоторканості ділової репутації, розповсюджену 06 квітня 2020 року ОСОБА_1 у заяві від 01 квітня 2020 року щодо вручення ОСОБА_3 документів, інформацію: "... який на даний час вчинив замах на шахрайські дії по відоношенню до ОСОБА_3 та його родини ...", " ... він аферист...".

Зобов`язати ОСОБА_1 протягом десяти днів з дня набрання рішення суду законної сили, спростувати поширену відносно ОСОБА_3 недостовірну інформацію, шляхом направлення на ім`я начальника ГУНП в Закарпатській області листа наступного тексту спростування: "06.04.2020 на Ваше ім`я мною було направлено заяву з проханням вручити працівнику ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 документи, в якій я назвав ОСОБА_3 аферистом та ствердив, що він вчинив замах на шахрайські дії по відношенню до мене та моєї родини. Повідомляю, що дана інформація є неправдивою та недостовірною",

Стягнути з ОСОБА_1 , мешканця АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 в користь ОСОБА_3 , мешканця АДРЕСА_2 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 моральну шкоду в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 , мешканця АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 в користь ОСОБА_3 , мешканця АДРЕСА_2 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 - 2 942 (дві тисячі дев`ятсот сорок дві) грн. 80 коп. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення виготовлено 06 квітня 2021 року.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу небуло подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Фейір О. О.