Справа № 574/701/20 Провадження №2/574/73/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2021 року м. Буринь

Буринський районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді Куцана В.М.

з участю секретаря судового засідання Кошелєвої Н.В.

в присутності

представника позивача ОСОБА_1

відповідачки ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Буринського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Буринський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), про визнання батьківства,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 звернувся до суду з цим позовом мотивуючи тим, що з 2015 року проживав однією сім`єю з відповідачкою без реєстрації шлюбу у її батьків. ІНФОРМАЦІЯ_1 , коли вони перебували у місті Севастополі, ОСОБА_2 народила від нього доньку ОСОБА_5 .. Після повернення з Криму в м. Буринь, відповідачка зареєструвала народження дитини, актовий запис про народження якої був вчинений відповідно до ч.1 ст.135 СК України. В подальшому, вони тривалий час проживали однією сім`єю в м. Житомирі, де він про дитину піклувався, доглядав за нею, приймав участь у її вихованні та виконував інші батьківські обов`язки. 28.11.2018 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою про визнання батьківства, оскільки він являється громадянином Азербайджану, а тому іншого шляху встановлення батьківства дитини не було. При розгляді справи судом було призначено та отримано висновок судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи, згідно з яким він являється біологічним батьком дитини. 22.01.2019 року Корольовським районним судом м. Житомира були ухвалено рішення про задоволення позову, визнано його батьком дитини, внесені зміни до актового запису про її народження. В подальшому, у ході розгляду апеляції ОСОБА_2 , остання відмовилася від позову, у зв`язку з чим Житомирський апеляційний суд рішення суду першої інстанції скасував, а провадження у справі закрив. Вказане змусило його звернутися до суду з аналогічним позовом. Він повністю визнає своє батьківство по відношенню до дитини, яке підтверджено раніше проведеною експертизою. Просив визнати його батьком ОСОБА_5 , внести зміни до актового запису про народження дитини, змінивши її прізвище « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_5 ».

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов уточнив, вказавши, що у зв`язку із зміною імені дитини, просив визнати позивача батьком ОСОБА_5 , внести в актовий запис про її народження відомості про батька та змінити прізвище дитини з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_5 ».

Відповідачка ОСОБА_2 позову не визнала, зазначивши, що вони з позивачем дійсно проживали однією сією із серпня 2016 року по 08.01.2019 року . В цей період у них народилася дитина. Перша справа, що розглядалася в Корольовському районному суді м. Житомира була ініційована її представником в інтересах ОСОБА_4 , який був затриманий на той час органами поліції за підозрою у вчиненні злочину, для пом`якшуючих обставин у кримінальному провадженні. Визнала, що на виконання ухвали суду вона та дитина приймали участь у проведенні генетичної експертизи. В кінці 2018 року поведінка ОСОБА_4 стала нестерпною, він вчиняв по відношенню до неї домашнє насильство, у зв`язку з чим вони з дитиною переїхали до батьків. Просила у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідачки ОСОБА_3 вважав, що позивачем не доведено батьківство по відношенню до дитини, оскільки суд не може приймати до уваги висновок експертизи, який був наданий у іншій цивільній справі, провадження в якій закрито.

Представник третьої особи Дзюба Л.І. в задоволенні позову не заперечувала, просила справу розглянути без її участі, про що повідомила суд листом. Підтвердила, що реєстрація народження ОСОБА_5 була проведена на підставі рішення Буринського районного суду про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України з урахуванням вимог ч.1 ст. 135 СК України. 29.03.2019 року були внесені зміни до актового запису про народження дитини №11 від 21.02.2018 року на підставі рішення Корольовського районного суду м. Житомира №296/11682/18 від 22.01.2019 року. Змінено прізвище дитини « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_5 », прізвище батька « ОСОБА_5 » - на « ОСОБА_5 », зазначено дату народження батька ІНФОРМАЦІЯ_3 та його громадянство «громадянин Азербайджану». На підставі рішення цього ж суду про поворот його виконання всі внесені зміни 10.04.2020 року було виключено, запис про народження дитини приведено до попереднього стану. 25.05.2020 року власне ім`я дитини « ОСОБА_5 » було змінено на « ОСОБА_5 ».

Вислухавши аргументи сторін, безпосередньо дослідивши надані докази і давши їм оцінку за своїм внутрішнім переконанням, повно та всебічно встановивши обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що із серпня 2016 року по 08.01.2019 року позивачка та відповідач проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, що було визнано обома сторонами і суд не має обґрунтованих сумнівів щодо достовірності цих обставин чи добровільності їх визнання, у зв`язку з чим вони не підлягають доказуванню в силу ч.1 ст.82 ЦПК України.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_5 , про що Буринським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області було вчинено актовий запис №11 від 21.02.2018 року. Актовий запис про народження дитини проведений на підставі рішення Буринського районного суду Сумської області від 20.02.2018 року про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України (а.с.14,44).

В графі батько вказано « ОСОБА_12 » в графі мати - « ОСОБА_2 ».

При цьому, запис про батька дитини проведений з врахуванням положень ч.1 ст.135 СК України, тобто на підставі заяви матері дитини, яка не перебувала у шлюбі.

Із свідоцтва про народження дитини та письмових пояснень представника третьої особи вбачається, що на підставі висновку Буринського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) №29/21.2-71 від 25.05.2020 року власне ім`я дитини « ОСОБА_5 » змінено на « ОСОБА_5 » (а.с.63,99).

За змістом ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Положеннями ст.76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.77 ЦПК).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.78 ЦПК).

В провадженні Корольовського районного суду м. Житомира перебувала цивільна справа №296/11682/18 за позовом ОСОБА_2 , в інтересах малолітньої ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання батьківства, провадження в якій було закрито ухвалою Житомирського апеляційного суду від 15.10.2019 року у зв`язку з відмовою позивачки від позовних вимог, що підтверджується копіями матеріалів справи (а.с.15-18,26-32).

У ході розгляду вказаної справи судом було призначено судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу, яка була проведена експертами Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи в період з 26.12.2018 року по 02.01.2019 року (а.с.77).

З висновку експерта №143 вбачається, що молекулярно-генетичним аналізом ДНК встановлено, що громадянин ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , може являтися біологічним батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженої громадянкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з ймовірністю 99,999%, таким чином, батьківство практично доведене (а.с.87-96).

В постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року зазначено, що справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм Сімейного кодексу, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства.

Копію ухвали про призначення судово-медичної експертизи та висновок експертизи був витребуваний Буринським районним судом Сумської області з Корольовського районного суду м. Житомира у порядку ч.3 ст.84 ЦПК України за клопотанням позивача.

Оскільки вказані документи містять інформацію щодо предмета доказування, отримані у спосіб передбачений процесуальним законом, суд визнає їх належними та допустимими доказами.

Оцінюючи висновок судово-медичної експертизи №143, суд враховує, що дана експертиза проведена уповноваженими особами, які були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку, ґрунтується на спеціальних знаннях і в ній приймали участь (шляхом надання необхідно біологічного матеріалу для дослідження) обидві сторони, а також дитина.

Аргументи відповідачки та її представника, що суд не може в теперішній час брати до уваги згаданий висновок експертизи суперечать наведеним вище положенням цивільного процесуального кодексу, а тому на думку суду є хибними.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідачка не скористалася своїм правом на спростування цього висновку шляхом призначення іншої експертизи, а належних і допустимих доказів, які б ставили під сумнів його об`єктивність чи повноту не надала.

Європейськийо суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 - «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

Таким чином, дослідивши всі обставини справи, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що батьківство позивача відносно дитина, яку народила відповідачка, є доведеним поза розумним сумнівом.

Вказані висновку суду ґрунтуються не тільки на даних судово-медичної експертизи, а і на обставинах, які не оспорюються сторонами, зокрема їхнього спільного проживання тривалий час однією сім`єю, в тому числі коли народилася дитина.

Щодо доводів позивача про необхідність зміни прізвища дитини з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_5 » суд зважає на таке.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11. 1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Кожна дитина відповідно до статті 7 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року має право на збереження індивідуальності.

Одним із основних засобів ідентифікації дитини є її ім`я, яке надається дитині при народженні і складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить.

Відповідно до ст. 145 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Частинами третьою, п`ятою статті 148 СК України передбачено, що у разі зміни прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років.

У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини.

Інтереси дитини є пріоритетним і визначальним для вирішення спору щодо зміни її прізвища.

При вирішенні вимог про зміну прізвища дитини суд враховує стосунки, які існують між дитиною та її батьками, в тому числі й з тим із батьків, хто проживає окремо - позивачем по справі.

Встановлено, що дитина, як і її мати, є громадянкою України, з дня народження і до теперішнього часу проживає разом із відповідачкою в Україні, ідентифікувала себе за прізвищем матері « ОСОБА_5 », користується ним в побуті та соціумі і не досягла віку, з якого могла бути опитана судом з цього питання.

Відповідач з 08.01.2019 року проживає окремо від дитини, системної участі у її вихованні не приймає, являється громадянином Азербайджану (а.с.9-13).

Надаючи оцінку наведеним обставинам суд, враховуючи якнайкращі інтереси дитини, вважає, що позивач не довів відповідно до вимог ст.ст.12,81 ЦПК України, що зміна прізвища дитини буде відповідати її інтересам, у зв`язку з чим позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Таким чином, зібрані по справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи, дозволяють суду прийти до висновку про часткове задоволення позову і таке рішення буде відповідати не тільки принципу законності, а і справедливості.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 7, 10, 12, 13, 23, 258, 259, 265, 268, 354 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (місце перебування: АДРЕСА_1 Державна установа «Коростенська виправна колонія (№71)) до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Буринський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (місце знаходження: Сумська область, Конотопський район, м. Буринь, вул.Першотравнева,1, ), про визнання батьківства - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина Азербайджану, батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Внести в актовий запис №11 від 21 лютого 2018 року, що складений Буринським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), про народження ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні зміни:

-виключити з актового запису про народження дитини відомості про ОСОБА_12 як про батька дитини;

-зазначити у графі «Батько» відомості про ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина Азербайджану.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду через Буринський районний суд (а з початком функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до Сумського апеляційного суду) шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий:

Повний текст рішення виготовлений 08.04.2021 року.