Справа № 562/218/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" березня 2021 р. Здолбунівський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Мичка І.М.

при секретарі Кондратюк Н.В.

за участю позивача ОСОБА_1

та його представника - адвоката Захарчука О.Л.

відповідача ОСОБА_2

та його представника адвоката Януля В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Здолбунів, Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , страхова компанія АТ"СГ"ТАС", третя оосба ,яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4 про відшкодування шкоди,завданої джерелом підвищеної небезпеки , -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій вказав, що 30 травня 2019 року, близько 14 години 00 хвилин, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем RENAULT ESPACE, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_4 , рухаючись по вул. Шевченка в м. Здолбунів, Рівненської області, допустив наїзд на неповнолітнього велосипедиста ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У результаті дорожньо-транспортної пригоди неповнолітній ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, гематоми лобної ділянки справа, закритого перелому с/з правої стегнової кістки із зміщенням відломків, забійної рани в/з правої гомілки, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості по критерію довготривалого розладу здоров`я, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 56 від 09.07.2019.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди також отримав механічні пошкодження дитячий велосипед Comanche вартістю 7251 грн.

Аргументуючи свою позицію, позивач посилається на те, що 30 травня 2019 року слідчим СВ Здолбунівського ВП Острозького ВП ГУНП в Рівненській області відомості за фактом ДТП внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00000368 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Позивач вказує на те, що хоча у зазначеному кримінальному провадженні вина ОСОБА_2 у вчинені кримінального правопорушення не доведена, однак відповідно до висновку, викладеному у постанові Верховного суду від 10.01.2019 року у справі № 350/1425/17 провадження № 61-38123св18 велосипед не є джерелом підвищеної небезпеки, тому що приводиться в дію мускульною системою людини, а тому просить позовні вимоги задовільнити в повному обсязі відповідно до ст. 1187 ЦК України.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_6 не визнали позовні вимоги і просили повністю відмовити в їх задоволенні.

В своїх аргументах вони посилаються те, що велосипед є транспортним засобом, який спричинив ДТП після взаємодії з іншим транспортним засобом, а тому, відповідно до ст. 1188 ЦК України в даній ситуації відшкодування шкоди покладається на винну сторону.

Під час досудового розслідування кримінального провадження проведено безліч автотехнічних експертиз щодо механізму та обставин пригоди, якими встановлено, що причиною дорожньо-транспортної пригоди є порушення неповнолітнім велосипедистом ОСОБА_5 правил дорожнього руху, що перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та суспільно-небезпечними наслідками, що настали.

Положеннями ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується.

Джерелом підвищеної небезпеки, відповідно до ст. 1187 ЦК України, є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, тощо.

Правилами дорожнього руху України (загальні положення) велосипед це транспортний засіб, що приводиться в рух мускульною силою людини, яка знаходиться на ньому, а велосипедист - це особа, яка керує велосипедом.

Водієм, відповідно до вимог Правил дорожнього руху, є особа, яка керує транспортним засобом.

Транспортний засіб Правилами дорожнього руху України, визначається як пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.

Таким чином, неповнолітній велосипедист ОСОБА_5 під час руху на велосипеді по вул. Шевченка в м. Здолбунів, Рівненської області, відповідно до наведених вище положень Правил дорожнього руху, був учасником дорожнього руху як водій транспортного засобу велосипеда.

Крім того, відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасниками дорожнього руху є особи, які використовують

автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця,

призначені для пересування людей та перевезення вантажів за

допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать велосипедисти, тощо.

У своєму відзиві АТ «СГ» «ТАС» (приватне) також просить у позовних вимогах позивача ОСОБА_1 відмовити, посилаючись на норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ».

Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Предметом доказування, відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Положеннями ч. 2 ст. 76 ЦПК України встановлений вичерпний перелік засобів доказування у цивільному процесі, якими є: письмові докази, речові докази, електронні докази, показання свідків та висновки експертів.

Заслухавши сторони у справі, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позовну заяву слід задовільнити з таких підстав.

Згідно зі ст. 22, 1166, 1187 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права,

Згідно ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є, зокрема, витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробили або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ст.ст. 979, 999 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму ( страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Законом не може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодуванням на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдача шкоди замість останнього.

Такі висновки щодо правильного застосування норм права при стягненні матеріальної та моральної шкоди з особи, яка застрахувала свою відповідальність було викладено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 775/18006/15-ц, відступивши від попередніх висновків, сформульованих Верховним Судом України.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених постановах Верховного Суду.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю і здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, зокрема, є шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого.

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховими відшкодуванням). Станом на 26.11.2019 року витрати на лікування ОСОБА_5 , придбання ліків, реабілітацію склали 24000 грн. 00 коп., що підтверджується відповідними медичними документами, квитанціями та фіскальними чеками на придбання ліків та медичних препаратів і проведення інших медичних дій.

Вартість дитячого велосипеда Comanche, який був пошкоджений під час дорожньо-транспортної пригоди і не підлягає ремонту становить 7251 грн.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки RENAULT ESPACE, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 була застрахована в страховій компанії АТ «СГ» «ТАС» (приватне), поліс № АО/5021500 від 18.04.2019

Проаналізувавши всі наявні докази, які були долучені до матеріалів справи, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача ОСОБА_1 щодо стягнення з ОСОБА_2 та АТ «СГ» «ТАС» (приватне), поліс № АО/5021500 від 18.04.2019 завданої матеріальної та моральної шкоди задовольнити.

Дослідивши письмові докази позивачки щодо стягнення витрат на правничу допомогу суд приходить до наступного.

Згідно з ч. 8ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Статтею 30 ч. 3 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність`визначає, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зважаючи на викладене, зважаючи на характер виконаної представником позивача роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, зі значення справи для сторони суд вважає за необхідне стягнути витрати на професійну правничу допомогу частково у сумі 3000,00 грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 12, 22, 29, 34, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,ст.ст. 3, 11, 14, 22, 23, 526, 979, 982, 992, 1188 Цивільного кодексу України, , ст.ст. 10, 57, 58, 60, 61, 79, 84, 86, 88, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_7 до ОСОБА_2 , страхова компанія АТ"СГ"ТАС", третя оосба ,яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4 про відшкодування шкоди,завданої джерелом підвищеної небезпеки - задовольнити частково.

Стягнути з відповідача 2 АТ «СГ» «ТАС» (приватне), на користь позивача ОСОБА_1 та її неповнолітнього сина ОСОБА_5 матеріальну шкоду у розмірі 31251 (тридцять одну тисячу двісті п`ятьдесят одну) гривень 00 коп., моральну шкоду у розмірі 1562 грн. 55 коп. та 1500 ( одна тисяча п"ятсот ) гривень витрат на правничу допомогу.

Стягнути з відповідача - ОСОБА_2 на користь позивача - ОСОБА_1 та її неповнолітнього сина ОСОБА_5 моральну шкоду у розмірі 3000 (три тисячі ) гривень; франшизу у розмірі 950 гривень та кошти в розмірі 1500 (одна тисяча п"ятсот ) гривень на правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений 12.03.2021 року.

Суддя Мичка І.М.