Справа №705/2620/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2021 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючої-судді - Годік Л.С.

при секретарі судового засідання - Заболотній Т.М.

за участю: представника відповідача

виконавчого комітету

Уманської міської ради Гладченко Д.В.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умань цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Уманської міської ради, ОСОБА_1 про порушення земельного законодавства,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Уманської міської ради, ОСОБА_1 про порушення земельного законодавства. Зазначає, що предметом позовної заяви є рішення виконавчого комітету Уманської міської ради № 116 від 21.03.2007р. щодо реконструкції ОСОБА_1 частини житлового будинку, яке порушило земельне законодавство, його права землевласника і тому підлягає скасуванню, а самовільно зайнята земельна ділянка спільного користування - поверненню.

Вказує, що площу земельної ділянки садиби та її межі по АДРЕСА_1 визначено рішенням Уманського міськвиконкому № 576 від 21.12.1954 р. і складає 2035 кв.м., у тому числі 560 кв.м. спільного користування (проїзд, тротуар та ін.).

ОСОБА_1 провела реконструкцію свого майна з порушенням земельного законодавства - відбулось самовільне зайняття земель спільного користування площею більш ніж 50 кв.м. під двоповерхову прибудову, саморобну внутрішню огорожу та інші господарські споруди з повним знищенням в зоні будівництва межових знаків і отримала шляхом обману незаконне рішення виконкому № 116 від 21.03.2007р. без дозвільних документів і згоди співвласників земельної ділянки на забудову та відхилення від проекту землеустрою.

В той же час нерухоме майно, збудоване на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, вважається самочинним будівництвом (ч. 1 ст. 376 ЦК України), а ст. 212 Земельного кодексу передбачає повернення самовільно зайнятих земельних ділянок із знесенням збудованих будівель і споруд.

Правовий акт органу місцевого самоврядування, який не відповідає законодавству та порушує права власника, за його позовом визнається судом незаконним та скасовується (ч. 1 ст. 393 ЦК України) з відшкодуванням шкоди (ст. 394 Кодексу).

Просить: 1) визнати рішення № 116 від 21.03.2007 р. виконавчого комітету Уманської міської ради щодо реконструкції ОСОБА_1 незаконним і скасувати; 2) припинити право власності ОСОБА_1 на самочинне будівництво, проведене без технічної документації із землеустрою - двоповерхову прибудову, саморобний паркан та інші господарські споруди, розташовані на землях спільного користування, знести їх, а землю привести до придатного для використання стану; 3) зобов`язати ОСОБА_1 повернути у спільну власність земельні ділянки, що самоправно використовуються нею під город, привілейоване паркування, паркінг, складування та інше; 4) зобов`язати ОСОБА_1 відновити знищені межові знаки у вигляді підпірної стіни земельної ділянки спільного користування вздовж металевого огородження тильного боку будинковолодіння, а також внутрішні межі в натурі у встановленому порядку; 5) судовий збір у сумі 1378 грн. стягнути солідарно з відповідачів.

В судове засідання ОСОБА_2 не з`явився, повідомлявся належним чином. 05.04.2021 року направив на адресу суду заяву в якій просив розглядати справу у його відсутність.

Представник відповідача виконавчого комітету Уманської міської ради Гладченко Д.В. в судовому засіданні просила суд відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову, посилаючись на заперечення подані на позовну заяву.

На адресу суду 28.09.2016 р. подано Заперечення на позовну заяву ОСОБА_2 , в якому зазначено, що зі змісту позовних вимог вбачається, що предметом позову є «рішення виконавчого комітету Уманської міської ради №116 від 21.03.2007р. щодо реконструкції ОСОБА_1 частини житлового будинку, яке порушило земельне законодавство, права ОСОБА_2 землевласника і тому підлягає скасуванню, а самовільно зайнята земельна ділянка спільного користування - поверненню».

Вказані підстави за яким рішення виконавчого комітету Уманської міської ради не відповідає вимогам закону та порушує його права є необгрунтованими та безпідставними, крім того позивач не надав необхідних належних та допустимих доказів, тому виконавчий комітет Уманської міської ради заперечує проти задоволення позову в повному обсязі.

У відповідності до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Про оспорюване рішення Позивач мав можливість дізнатися під час реконструкції ОСОБА_1 частини житлового будинку у 2007 році. Тобто у 2007 році позивач мав можливість довідатись про порушення свого права внаслідок прийняття оспорюваного рішення.

Правових підстав ані для переривання перебігу позовної давності, ані для поновлення пропущеного строку не вбачається.

Що стосується наслідків спливу позовної давності, то, незважаючи на те, що суд, у відповідності до ч. 2 ст. 267 ЦК України, повинен прийняти заяву про захист цивільного права або інтересу незалежно від спливу позовної давності, згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі зробленою до винесення ним рішення.

При цьому на підставі п. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 3 ЦК України,- кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду чи на момент прийняття судом рішення. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Виконавчий комітет Уманської міської ради своїм рішенням №116 від 21.03.2007 року щодо реконструкції ОСОБА_1 частини житлового будинку не міг і не порушив права позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування полягає не лише в поданні особою доказів, а й у доведенні їх переконливості. Отже, обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Разом з тим, позивачем за допомогою належних засобів доказування не доведено факту невідповідності законодавству рішення виконавчого комітету Уманської міської ради №116 від 21.03.2007 року. В матеріалах справи відсутні будь-які матеріали, що стосуються даного позову.

Просить відмовити в позові ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні просила суд відмовити в задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 ..

Крім того, в матеріалах справи наявний Відзив на позовну заяву ОСОБА_2 від 10.04.2018 р. в якому ОСОБА_1 заперечує проти заявленого позову в повному обсязі. Зазначає, що позивач подав позовну заяву без доказів (не виконавши п.1. ст. 60 ЦПК України), керуючись лише власними припущеннями, а це не припустимо (п.4. ст. 60 ЦПК України); порушення земельного законодавства з її сторони не було, оскільки своєчасно отримала всі дозвільні документи; Міськрайонним управлінням Держкомзему у м. Умань та Уманському районі Черкаської області, до якого з проханням перевірки звертався сам ОСОБА_2 , видано підтвердження про те, що порушень вимог земельного законодавства з її боку не виявлено.

Просить суд відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог.

18.04.2018 р. ОСОБА_2 подав суду Відповідь на Відзив від 10.04.2018 р. ОСОБА_1 в якому вважає відзив деструктивним, не погоджується з ним. Зазначає, що Уманський міськвиконком прийняв рішення № 116 від 22.03.2007 р. без необхідних дозволів і на підробних документах. Державний акт відповідачки незаконний, виданий на земельну ділянку з викривленими межами всупереч рішенню № 576 від 21.12.1954 р. В процесі перебудови відповідачка приєднала до своєї приватної ділянки і частину земель загального користування, а перевірка Уманського управління Держкомзему формальна, здійснена за його відсутності, без протоколу, планів, креслень і копій документів. Просить суд призначити альтернативний технічний аудит і огляд доказів за місцезнаходженням земельної ділянки ОСОБА_1 з допомогою спеціалістів Уманської міської ради.

Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд вважає позовну заяву не обґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що згідно договору дарування 2-1577 від 27 травня 1994 року ОСОБА_2 належить 1/6 частка житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд по АДРЕСА_1 , який розташований на присадибній земельній ділянці розміром 2035 кв.м. (а.с.93,94,98).

233/1000 частки вказаного житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд по АДРЕСА_1 належить відповідачу ОСОБА_1 на підставі договору дарування № 5930 від 13.11.2003 р. (а.с.95).

Відповідно до рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02 липня 2004 року позов ОСОБА_1 задоволено та визначено порядок користування земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_1 , виділивши у користування співвласникам: ОСОБА_1 земельну ділянку площею 384 кв.м., що разом з 1/6 площі земельної ділянки спільного користування відповідає 23,3/100 частки земельної ділянки; ОСОБА_2 земельну ділянку площею 248,5 кв.м., що разом з 1/6 площі земельної ділянки спільного користування відповідає 1/6 частки земельної ділянки; ОСОБА_3 земельну ділянку площею 248,5 кв.м., що разом з 1/6 площі земельної ділянки спільного користування відповідає 1/6 частки земельної ділянки; ОСОБА_4 земельну ділянку площею 278 кв.м., що разом з 1/6 площі земельної ділянки спільного користування відповідає 18/100 частки земельної ділянки; ОСОБА_5 земельну ділянку площею 114 кв.м., що разом з 1/6 площі земельної ділянки спільного користування відповідає 10/1200 частки земельної ділянки; ОСОБА_6 земельну ділянку площею 221 кв.м., що разом з 1/6 площі земельної ділянки спільного користування відповідає 15,3/100 частки земельної ділянки. В спільне користування співвласникам виділено земельну ділянку під спільним подвір`ям, земельна ділянка обмежена тильним фасадом житлового будинку і підпорною бутовою стіною з проходом до неї шириною один метр вздовж металевого огородження з тильного боку будинковолодіння, земельна ділянка шириною один метр вздовж підпорної бутової стіни від АДРЕСА_1 до житлового будинку для забезпечення можливості ремонту підпорної бутової стіни та спільного внутрішньодворового водопроводу, цегляне огородження товщиною 0,5 метрів з боку АДРЕСА_1 та з боку землекористування АДРЕСА_2 до кінця, де цегляне огородження являється тильною стіною господарських споруд, бутова підпорна стіна (а.с.96-97).

22 березня 2007 р. Рішенням № 116 виконавчого комітету Уманської міської ради дозволено реконструкцію ОСОБА_1 частини житлового будинку з добудовою веранди розміром 3,8х3,0м на земельній ділянці площею 0,0477га, що знаходиться в її власності за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.84).

Згідно відповіді начальника міськрайонного управління Держкомзему у м. Умань та Уманському районі Черкаської області від 27.12.2011 р. № 311/7-1-19, державним інспектором з контролю за використанням та охороною земель 26.12.2011 р. проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства за адресою: АДРЕСА_1 , в результаті якої встановлено, що земельна ділянка, яка належить ОСОБА_1 , відповідає конфігурації та розмірам згідно технічної документації та державного акта на право приватної власності на землю виданого 21 червня 2005 р., по факту вищевказаної перевірки порушень вимог земельного законодавства не виявлено (а.с.85).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин.

За змістом вказаних процесуальних норм, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, і саме вони є підставою для звернення особи за захистом із застосуванням відповідного способу захисту.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо порушення його прав, свобод чи законних інтересів при винесенні Уманською міською радою рішення № 116 від 22 березня 2007 р.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини першої ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На позивача покладений обов`язок довести в суді ті обставини, що позивач уповноважений звертатися до суду з відповідним позовом і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень цивільного законодавства України. Тобто, позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст. 76-83 ЦПК України, зазначені ним обставини. Однак таких доказів він не надав. Таким чином, при викладених обставинах, у зв`язку з тим, що позивач не довів тих обставин, на які він посилається в своїй позовній заяві - позов не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 7, 10, 12, 13, 18, 81, 133, 141, 258-260, 263-265, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до Уманської міської ради Бондаренко Галини Василівни про порушення земельного законодавства.

Рішення може бути оскаржене в 30-денний строк з дня його отримання шляхом подачі апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не буде скасовано.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Уманський міськрайонний суд Черкаської області.

Суддя Леся Сергіївна Годік