Єдиний унікальний номер: 448/548/21
Провадження № 2/448/407/21
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

(повний текст)

03.08.2021 року м.Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючий суддя Білоус Ю.Б.,

з участю секретаря судового засідання Романченко І.А.,

сторони:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська (81300, Львівська область, м.Мостиська, вул.Грушевського, 1/9) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особа - Служба у справах дітей Залозецької селищної ради Зборівського району Тернопільської області, Служба у справах дітей Шегинівської сільської ради Яворівського району Львівської області, про: позбавлення батьківських прав,

учасники справи:

позивачка не з`явилася,

представник позивачки-адвокатка Хижак М.А.,

відповідач ОСОБА_2 ,

представник третьої особи Служби у справах дітей Залозецької селищної ради Зборівського району Тернопільської області не з`явився,

представник третьої особи Служби у справах дітей Шегинівської сільської ради Яворівського району Львівської області Онохова О.В.,

в с т а н о в и в:

І. Фактичні обставини справи:

Громадянка ОСОБА_1 (надалі Позивачка) звернулася до суду із позовом до громадянина ОСОБА_2 (надалі Відповідач), треті особи: Орган опіки та піклування Залозецької селищної ради Зборівського району Тернопільської області, Служба у справах дітей Шегинівської сільської ради Яворівського району Львівської області, про: позбавлення батьківських прав.

У зазначеному позові , як на підстави задоволення такого, покликається на наступне.

12.02.2005 року Позивачка одружилася з Відповідачем, у даному шлюбі у них народилось два сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 22.11.2001 року, шлюб між сторонами було розірвано.

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 17.12.2009року було постановлено стягувати з Відповідача у справі аліментів на утримання дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Станом на момент звернення з даним позовом у Відповідача наявна значна заборгованість по сплаті аліментів, яку той не погашає, оскільки не має для такого достатніх коштів.

Позивачка разом з дітьми-синами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , проживає в с.Гаї-Розтоцькі, Зборівського району, Тернопільської області. Обоє синів навчаються, ОСОБА_5 у 10-му класі, а Денис у 8-му класі, Гає-Розтоцького НВК «ЗОШ І-ІІІ ступенів-дошкільний навчальний заклад» ім.Казимира Патриляка».

Після переїзду у 2010 році Позивачки та дітей, на постійне місце проживання у с.Гаї-Розтоцькі, Зборівського району, Тернопільської області, Відповідач зовсім перестав цікавитись життям дітей, не відвідує їх, не приїжджає до них, і, навіть, не телефонує їм увесь цей час.

З огляду на вище зазначене, просить суд позбавити Відповідача батьківських прав відносно обидвох дітей, а також стягнути з відповідача понесені судові витрати у вигляді судового збору.

ІІ. Позиції учасників справи:

Позивачка ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явилась, однак з матеріалів справи відомо, що її інтереси представлятиме адвокатка Хижак М.А.

Представник Позивачки-авдокатка Хижак М.А., в судовому засіданні повністю підтримала вимоги позову, покликаючись на зазначене у такому. Просить суд їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, не заперечив обставини викладені у позові. Погоджується на задоволення позовних вимог повністю.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Залозецької селищної ради Зборівського району Тернопільської області в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просить суд розгляд справи проводити у їхній відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просить їх задовольнити.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Шегинівської сільської ради Яворівського району Львівської області Онохова О.В., в судовому засіданні, після заслуховування позиції відповідача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить їх задовольнити.

ІІІ. Процесуальні дії у справі:

05.05.2021року на адресу суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , про позбавлення ОСОБА_2 , батьківських прав.

21.05.2021 року надійшла відповідь з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Л/о, щодо місяця проживання Відповідача у справі.

21.05.2021року постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

24.05.2021року, після усунення недоліків, постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначення підготовчого судового засідання.

Ухвалою суду від 24.06.2021року постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті.

Відповідно до статті 53 ЦПК судом було залучено, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Службу у справах дітей виконавчого комітету Шегинівської сільської ради Яворівського району Львівської області.

ІV. Фактичні обставини встановлені Судом:

Згідно із свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_1 від 23.09.2005року, актовий запис №8, ІНФОРМАЦІЯ_1 - народився ОСОБА_3 , його батьки: батько - ОСОБА_2 (Відповідач), мати - ОСОБА_1 (Позивачка).

Згідно із свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_2 від 13.04.2007року, актовий запис №4, ІНФОРМАЦІЯ_2 народився - ОСОБА_4 , його батьки: батько - ОСОБА_2 (Відповідач), мати - ОСОБА_1 (Позивачка).

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 22.11.2001 року справа №2-933/2011р, шлюб між ОСОБА_2 , (Відповідач) та ОСОБА_1 , (Позивачка) було розірвано.

Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Великолюбінської селищної ради Городоцького району Львівської області №597 від 15.04.2021р., гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована АДРЕСА_1 , та має такий склад сім`ї: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

З інформації, яка міститься в листі-характеристиці №221 від 04.06.2021р., виданого старостою Залозецької селищної ради Зборівського району Тернопільської області убачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає без реєстрації в с.Гаї-Розтоцькі, Зборіського району Тернопільської області тривалий час. З нею разом проживають і перебувають на повному утриманні її двоє синів - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дітей ОСОБА_1 , виховує одна. За увесь час проживання характеризується виключно позитивно. Дбайлива, любляча, турботлива мама.

Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї ОСОБА_1 , виявлено, що сім`я проживає у будинку із задовільними умовами, діти забезпечені усіх необхідним для - належного виховання та розвитку, повністю забезпечені умови для здорового проживання та належного навчання.

Зі слів сусідів, батька дітей та колишнього чоловіка - ОСОБА_2 , жодного разу за місцем проживання дітей ніхто не бачив, вихованням своїх дітей Відповідач не займається, ніколи не цікавився життям та навчанням синів.

Відповідно до характеристики учня 10-А класу Гає-Розтоцької НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ степенів - дошкільний навчальний заклад ім. Казимира Патриляка, ОСОБА_5 - дитина доглянута, розвинена, вихована, має відмінні здібності у засвоєнні учбового матеріалу. Мама завжди цікавиться поведінкою сина та приймає участь у його вихованні.

Відповідно до характеристики учня 8 класу Гає-Розтоцької НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ степенів-дошкільний навчальний заклад ім. Казимира Патриляка, ОСОБА_4 - дитина доглянута, розвинена, вихована, має відмінні здібності у засвоєнні учбового матеріалу. Мама завжди цікавиться поведінкою сина та приймає участь у його вихованні.

Головним державним виконавцем Мостиського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області надано розрахунок заборгованості по аліментах у виконавчому провадженні ВП№30743985, про стягнення із ОСОБА_2 , аліментів на утримання двох дітей, убачається, що станом на 01.04.2021 у боржника наявна заборгованість розмірі 134555,69гривень.

Листом Служби у справах дітей Залозецької селищної ради Зборівського району Тернопільської області поінформовано, що оскільки позбавлення батьківських прав стосується особи батька, який не проживає на території такої селищної ради, то висновку про доцільність чи недоцільність такі не затверджували, однак, приймаючи до уваги обставини справи та думку Позивачки і дітей, вважають за можливе позбавити Відповідача батьківських прав відносно обох синів.

V. Застосоване судом законодавство:

У відповідності до положень ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відповідності до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ч.1 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; хронічно зловживають алкоголем або наркотиками; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У відповідності до ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У ст.81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

VІ. Висновки Суду:

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В даних правовідносинах, для Суду є безспірним, що при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідача відбувається втручання в його право на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмеженим в порядку передбаченому Конституцією України.

Однак, з іншої сторони обов`язковому дослідженню Судом підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітніх дітей не розлучатися з батьками і врахування при цьому «якнайкращих інтересів дитини» (статті 1, 9 Конвенції про права дитини (далі Конвенція)).

Встановлюючи правомірність втручання в право відповідача на сімейне життя, Суд розуміючи місце Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року в сфері стандартів прав людини, вважає за необхідне звернутись до принципів викладених в ст.29 Декларації, згідно із якими: кожна людина має обов`язки перед суспільством, у якому тільки й можливий вільний і повний розвиток її особи; при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

В даному випадку допускається обмеження прав особи, а процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК (статті 164-167).

Суд встановив, чого не спростував Відповідач, а, навпаки, погодився з таким, що він ухиляється від участі у вихованні дітей, не піклується про їхній фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування синів, що негативно впливає на їхній емоційний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає їм доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їхнього внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти, що свідчить про ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків і виходячи із положень статей 164-167 СК є підставою для позбавлення батьківських прав.

В даному випадку, для Суду є беззаперечним те, що втручання у право Відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається.

Суд знаходить підставним, що втручання у право Відповідача спрямоване на захист «прав і свобод» неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Тобто, в даному випадку при втручанні у право відповідача вимоги статті 29 Декларації щодо законності та мети втручання дотримані.

Однак, в цій ситуації Суду зобов`язаний дослідити найважливіше і найскладніше питання наскільки позбавлення батьківських прав буде відповідати інтересам дітей і чи не має в даному випадку підстав для попередження відповідача щодо зміни свого відношення до виховання дітей, без позбавлення батьківських прав (пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»).

Суд виходить з того, що на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Водночас позбавлення батьківських прав батька щодо неповнолітніх дітей є крайнім заходом впливу.

Згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції.

Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Європейський Суд в своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення у справі «Мамчур проти України»).

Оцінюючи можливість забезпечення якнайкращих інтересів дітей, в даній справі Суд підкреслює, що з огляду на те, що розлучення з батьками надає тяжкий вплив на дітей, таке розлучення повинно проводитися лише в крайньому випадку, наприклад коли існує небезпека неминучого заподіяння дитині шкоди або в інших необхідних випадках; розлучення не повинно проводитися, якщо дитина може бути огороджена від розлучення за допомогою менш радикальних заходів. Перш ніж вдатися до розлучення, держава повинна надати батькам сприяння у виконанні ними своїх батьківських обов`язків і відновити або зміцнити здатність сім`ї піклуватися про свою дитину, за винятком тих випадків, коли розлучення необхідне в інтересах захисту дитини. Матеріальна скрута не може служити виправданням для розлучення дитини зі своїми батьками.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, Суд розцінює як ухилення від виховання дитини Відповідачем, свідомого нехтування ним своїми обов`язками і не бажанням виконувати їх, що є правовою підставою можливості позбавлення батьківських прав.

В ситуації, що розглядається береться до уваги, що діти Відповідача уже тривалий час проживають зі своєю матір`ю, яка здійснює їхній догляд і виховання.

Навіть, при судовому розгляді відповідач жодним чином не продемонстрував Суду свого бажання в поновленні сімейних стосунків з дітьми, і в такій ситуації на думку Суду без бажання Відповідача Держава позбавлена можливості посприяти йому у виконанні своїх батьківських обов`язків і відновленні або зміцненні здатності сім`ї.

Дії відповідача по ухиленню від виховання дітей є систематичними.

Також, важливим для Суду є те, що при позбавленні батьківських прав Відповідача, відносини, які склались між ним і синами не зміняться в бік розлучення його з дітьми, які разом з ним не проживають, важливим в даній ситуації є те, що позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дітей у батька, оскільки вони з ним не проживають, так само даний захід не виключає можливість побачення батька із дітьми.

Тобто, позбавлення батьківських прав Відповідача фактично і суттєво не змінить тривалу існуючу ситуацію між батьком та дітьми, яка склалась протягом тривалого часу.

Як підсумок, аналізу елементів, які впливають на визначення «якнайкращих інтересів дитини» Суд зауважує, що в даних правовідносинах позбавлення батьківських прав буде сприяти інтересам дітей і в подальшому зможе гарантувати повну та ефективну реалізацію її прав.

Суд наголошує, що застосовуваний захід не є виключно безстроковим і відповідач має право у випадку зміни своєї поведінки на поновлення батьківських прав в порядку передбаченому СК (стаття 169).

В даних правовідносинах Судом були створені передумови для дотримання процедури вирішення питання про втручання в право відповідача в його сімейне життя та при визначенні «якнайкращих інтересів дитини».

Демократичне суспільство характеризується плюралізмом, терпимістю, широтою поглядів. Таким чином, держави мають позитивне зобов`язання із забезпечення процедурних гарантій від свавілля як умову обґрунтованості втручання в права, що захищаються статтею 8 Конвенції. Щоб втручання було визнано «необхідним у демократичному суспільстві», воно повинно бути обґрунтовано «гострою соціальною необхідністю». Причини, що наводяться внутрішніми судами для обґрунтування оскаржених заходів, повинні бути достатніми і стосуватися справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову ОСОБА_1 , з наведених вище мотивів та підстав.

VIІ. Судові витрати:

За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно квитанції від 16 квітня 2021 року Позивачкою було сплачено 908.00 грн. судового збору.

Позивачкою заявлено вимогу про позбавлення батьківських прав, котра була задоволена в повному обсязі, а тому у зв`язку із задоволенням позову на користь Позивачки підлягає стягненню з Відповідача судовий збір у розмірі 908.00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 18, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особа - Служба у справах дітей Залозецької селищної ради Тернопільської області, Служба у справах дітей Шегинівської сільської ради Яворівського району Львівської області, про: позбавлення батьківських прав, - задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , жителя с.Золотковичі, Яворівського району Львівської області, батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Роз`яснити відповідачу ОСОБА_2 , що відповідно до ст.169 Сімейного кодексу України він може звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав після зміни відповідної поведінки як особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

Стягнути в користь ОСОБА_1 , понесені нею і документально підтвердженні судові витрати в сумі 908.00грн., з ОСОБА_2 .

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно пп.15.5 п.15розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Мостиський районний суд Львівської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , мешканка с.Гаї-Розтоцькі Зборівського району Тернопільської області.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , мешканець с.Золотковичі, Яворівського району Львівської області.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Залозецької селищної ради Зборівського району Тернопільської області, 47234, смт.Залізці, вул.Шевченка, 64, Зборівський район, Тернопільська область.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Шегинівської сільської ради Яворівського району Львівської області, с.Шегині, Яворівського району Львівської області.

Повний текст судового рішення виготовлено 11.08.2021 року.

Суддя Ю.Б. Білоус

Рішення набрало законної сили « » 20 р.

Суддя Ю.Б. Білоус