Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/3089/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.08.2021 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого-судді Трагнюк В.Р., секретар судового засідання Стрижак О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Дидинська Богдана Миронівна звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги мотивує тим, що позивач є власником житлолвого будинку розташованого в АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 (колишня дружина племінника позивача) зареєстрована у вищезазначеному будинку.

Відповідач з жовтня 2018 року не проживає за зареєстрованим місцем проживання, в АДРЕСА_2 , а постійно проживає в АДРЕСА_1 . Зазначена обставина підтверджується актом про проживання особи від 23.04.2021 року №186.

В добровільному порядку відповідач відмовляється знятись з реєстрації за адресою проживання позивача.

А тому позивач звернулася в суд з позовом про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Відповідно до ч.2-6 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 30.06.2021 року суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Копії ухвали, позовної заяви з доданими до неї документами відповідач отримала 27.07.2021 року. Правом подання заперечення проти позову та розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження скористався, такі заперечення не подала.

У відповідності до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглянув справу за наявними матеріалами.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; зловживання процесуальними правами недопустиме (ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 44, 76-82 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.77 ч. 2 ЦПК України). Про задоволення позову рішення може бути прийняте лише за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог ( ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України).

Судом встановлено, що позивач є власником житлолвого будинку розташованого в АДРЕСА_2 (а.с.24).

Відповідач ОСОБА_2 (колишня дружина племінника позивача) зареєстрована у вищезазначеному будинку (а.с.28,37).

Відповідач з жовтня 2018 року не проживає за зареєстрованим місцем проживання в АДРЕСА_2 , а постійно проживає в АДРЕСА_1 . Зазначена обставина підтверджується актом про проживання особи від 23.04.2021 року №186 (а.с.28).

В добровільному порядку відповідач відмовляється знятись з реєстрації за адресою проживання позивача.

Відповідач ОСОБА_2 не є членом сім`ї позивача, а тому на неї не розповсюджуються положення статті 156 ЖК Української РСР, якою визначені права членів сім`ї власника житлового будинку.

У даній справі спір виник між власником житлового будинку, яка є одночасно і його користувачем та особою (відповідач по справі), яка не є членом сім"ї, зареєстрована у будинку в якому не прожива понад рік (а.с.24, 28).

У спірних правовідносинах права позивача, як власника житлового будинку, захищені і статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року N 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст. 319 ЦК України), і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону (ч.1 ст. 319 ЦК України).

Право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном передбачено ст.391 ЦК України.

Згідно з положеннями ст.ст. 319, 321, 391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі N 6-32цс13.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи самостійно перевірив доводи позивача. При цьому, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обгрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, суд самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та при вирішенні справи застосовує ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обгрунтування позову не є визначальним під час вирішення судом питання про те, якою нормою матеріального права потрібно керуватися для вирішення спору.

Дійсна сутність відповідних позовних вимог оціннених судом виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві.

У пункті 33 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі N 761/5115/17 (провадження N 14-391цс19) вказано, що: "одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), - усунення перешкод у здійсненні права користування майном (негаторний позов). Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, але й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним, зокрема і у випадку, коли перешкоди у здійсненні зазначеного права чинить власник майна".

З врахуванням вищенаведеного, зважаючи на те, що сутність негаторного позову полягає в усуненні порушення, яке триває і має місце на момент звернення з позовом до суду, з огляду на те, що з таким позовом особа може звернутися в будь-який час поки існують правовідносини та правопорушення, вимога позивача про визнання відповідача таким, що втратив право на користування будинком належному позивачу є підставною і такою, що підлягає задоволенню. .

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір.

Керуючись ст. ст. 12, 19, 81, 141, 263-265, 430 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , такою, що втратила право користування житловим будинком з надвірними побудовами за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , мешканки АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_2 , мешканки АДРЕСА_2 , судовий збір у розмірі 908 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ГоловуючийВ. Р. Трагнюк

Повний текст рішення

складено 12.08.2021 року