Справа № 308/1169/20
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 серпня 2021 року м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд у складі:
Головуючого - судді Бисага Т.Ю.
суддів: Кожух О.А., Фазикош Г.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , про ухвалення додаткового рішення в справі №308/1169/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 січня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черленюх Людмила Василівна, про визнання недійсним договору відступлення права вимоги та договору про відступлення прав за договором іпотеки,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_2 , від імені якого діє представник адвокат Білоцерковець Ю.С., звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В., про визнання недійсним договору відступлення права вимоги та договору про відступлення прав за договором іпотеки.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 січня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення позовних вимог.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 13 липня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , задоволено.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 січня 2021 року скасовано, ухвалено по справі нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним договір про відступлення права вимоги № 29-07/19 від 29.07.2019 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» та ОСОБА_3 .

Визнано недійсним договір про відступлення прав за договором іпотеки, що посвідчений 29.07.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В., зареєстрованого в реєстрі за №1597, за яким Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» відступило ОСОБА_3 право вимоги за договором іпотеки, що посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Єгер Н.Д. від 11.04.2011 року, зареєстрованого в реєстрі за №583.

Скасовано рішення приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіна Дениса Володимировича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 49709833 від 16.11.2019 року згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

На адресу Закарпатського апеляційного суду надійшла заява від ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , про ухвалення додаткового рішення, а саме просив припинити право власності ОСОБА_3 на квартиру, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи заяви, вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 270 ЦПК України передбачений порядок і підстави для ухвалення додаткового рішення.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення. При цьому, вказана норма має вичерпний перелік підстав для ухвалення дотикового рішення суду, зокрема якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Відповідно до п.20 роз`яснень викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі" додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ст. 220 ЦПК 2004 року (ст. 270 ЦПК); воно не може змінити суті основного рішення або містити у собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Таким чином, способом усунення неповноти рішення суду є ухвалення додаткового рішення і додаткове рішення може бути ухвалене лише у випадках і за умов, вичерпний перелік яких передбачений статтею 270 ЦПК України. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд має право відмовити в його ухваленні, постановивши відповідну ухвалу.

Отже, з аналізу наведених норм вбачається, що ухвалення додаткового рішення можливе судом за умови не ухвалення рішення стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення.

З даного приводу слід зазначити наступне.

У своїй заяві заявник зазначає, що на момент подачі позовних вимог до суду, вимоги про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно були ефективними способами захисту цивільного права, визначеними законом.

Також, з 16.01.2020 року були внесені зміни до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до яких частина 3 ст. 26 Закону викладено в такій редакції: У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсним чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Як вказує заявник, з моменту подання позову до суду і до моменту ухвалення судового рішення відбулися зміни законодавства України, за якими для відновленого права позивача судовим рішенням має також встановлюватись припинення зазначеного права власності за відповідачем.

Однак, як вбачається з матеріалів справи з позовом до суду ОСОБА_2 звернувся лютому 2020 року. Зміни, як вказує на момент звернення до суду в законодавстві набрали чинності з 16.01.2020 року.

З вимогою щодо припинення права власності позивач не звертався. Крім того, і під час судового розгляду у суді першої інстанції позивач не змінював та не збільшував свої позовні вимоги.

Додаткове рішення суду це такий акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог його повноти. Додаткове рішення суду ухвалюється тоді, коли суд не вирішив усі заявлені вимоги у справі або не розв`язав окремі процесуальні питання.

Таким чином, суд не вправі під виглядом додаткового рішення змінити зміст рішення або вирішити нові питання, що не досліджувалися в судовому засіданні.

За наведених обставин, колегії суддів дійшла висновку, що у задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 270, 382 -384ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 11 серпня 2021 року.

Головуючий

Судді