П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2021 року

м. Рівне

Справа № 566/1433/20

Провадження № 22-ц/4815/986/21

Головуючий у Млинівському районному суді

Рівненської області: суддя Лободзінський А.С.

Час, дата і місце ухвалення рішення суду першої інстанції:

11 год. 43 хв. 14 травня 2021 року

(вступна і резолютивна частини)

в смт. Млинів Рівненської області

Повний текст рішення складено: 24 травня 2021 року

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 14 травня 2021 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Млинівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів); про визнання батьківства та стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2020 року в суд звернулась ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить визнати відповідача батьком народженого нею ІНФОРМАЦІЯ_1 сина ОСОБА_3 та стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі в розмірі по 3000 гривень щомісячно. В обгрунтування позовних вимог позивач покликалась на те, що відповідач є біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адже син був зачатий сторонами в період їх спільного проживання, без реєстрації шлюбу. Після народження сина відповідач допомагав матеріально, проте відмовився визнати ОСОБА_4 своїм сином. Коли він досяг трирічного віку, відповідач перестав цікавитись його життям та надавати будь-яку матеріальну допомогу. На момент подачі позову позивач офіційно не працевлаштована та перебувала у пошуках роботи, однак всіма силами намагалась забезпечити потреби сина, на що у місяць нею витрачалась сума у розмірі приблизно 6000 гривень. Відповідач фізично здоровий, здійснював підприємницьку діяльність, мав у власності нерухоме та рухоме майно та повинен забезпечувати свого сина.

З наведених спонукань просила визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчинений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Млинівського районного управління юстиції у Рівненській області від 23.08.2012 року за №70, змінивши запис про батька дитини з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_1 », та по батькові з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 ». Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі по 3000 гривень щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з подальшою індексацією суми аліментів відповідно до закону, починаючи із дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , понесені нею та документально підтверджені судові витрати, пов`язані з розглядом цієї справи.

Рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 14 травня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та зобов`язано внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчинений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Млинівського районного управління юстиції у Рівненській області від 23.08.2012 року за №70, змінивши запис про батька дитини з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_1 », та по батькові з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 ».

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 (дві тисячі) гривень, щомісячно, починаючи з 25 листопада 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 15 750 гривень 88 копійок, понесених нею та документально підтверджених судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; (РНОКПП НОМЕР_1 ) в дохід держави судовий збір в розмірі 840 гривень 80 копійок.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

На рішення суду відповідачем подано апеляційну скаргу, де він покликався на його незаконність і необґрунтованість, які полягали в невідповідності викладених висновків у судовому рішенні обставинам справи та порушенні норм процесуального права і неправильному застосуванні норм матеріального права.

На її обґрунтування зазначав, що погоджується з рішенням суду в частині визнання його батьком ОСОБА_8 , а тому його не оскаржує. На думку відповідача, суд першої інстанції дійшов передчасних висновків щодо його спроможності сплачувати аліменти на утримання ОСОБА_8 у твердій грошовій сумі 2000 гривень щомісячно. Покликався на той факт, що його доходи в період з 01.01.2019 по 21.12.2020 в середньому складали 1750 гривень щомісячно, а в 2021 році його дохід не сталий та становить 4000-5000 гривень в місяць. Також зазначав про наявність на утриманні ще однієї дитини, для якої він також сплачує аліменти та вважає, що призначений судом попередньої інстанції розмір аліментів для ОСОБА_8 ставить у нерівне становище його іншу дитину, а його нинішніх доходів вистачатиме лише для покриття аліментів, що залишить його без коштів на прожиття. Вказував про те, що позивачем жодними доказами не підтверджено заявлені нею витрати на дитину в сумі 6000 гривень в місяць, а відтак вважає не доведеним розмір аліментів, які просила стягнути позивач. На думку відповідача, суд необґрунтовано прийняв до уваги документи щодо наявності в нього рухомого та нерухомого майна як підтвердження майнового стану, оскільки вони подані з порушенням вимог ст.100 ЦПК України та не є достатніми в розуміння ст.80 ЦПК України для доведення обставин, які входять до предмета доказування.

З викладених підстав просив рішення суду скасувати частково, змінивши рішення суду, зменшивши розмір стягуванних аліментів на утримання ОСОБА_8 в твердій грошовій сумі з 2000 гривень до 1500 гривень щомісячно, починаючи з 25.11.2020 і до досягнення дитиною повноліття.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просила залишити оскаржуване рішення без змін. Зазначала, що апеляційна скарга є безпідставною, адже зазначені в ній твердження не відповідають дійсності, а також наведені аргументи не обгрунтовують неможливість апелянта сплачувати аліменти у розмірі визначеному рішенням суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи відповідача, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Як встановлено колегією суддів, відповідачем в частині визнання його батьком ОСОБА_3 , 15.08.2012 року рішення суду попередньої інстанції не оскаржується.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Тому з огляду на те, що відповідачем оскаржується рішення суду в частині стягнення аліментів, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, апеляційний суд не перевіряє законність рішення в частині, яка не оскаржується.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу уникнення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків з надання дитині матеріального утримання, тобто із факту порушення прав дитини на матеріальне забезпечення своїм батьком, що підлягають судовому захисту.

Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів", який набрав чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України "Про судовий збір" що, зокрема, передбачає підвищення мінімального розміру аліментів, спрощення процедури стягнення аліментів та оголошення аліментів власністю дитини.

Відповідно до ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України).

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України).

За правилами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

У силу положень ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Постановою Верховної Ради України №78912 від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ст.ст. 18 і 27).

Аналіз даних положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави зробити висновок про те, що обов`язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, має бути виконаний батьками з урахуванням принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Забезпечення цих інтересів має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків.

Отже, суд першої інстанції, врахувавши наведені норми, положення ст. 180 СК України щодо рівного обов`язку кожного з батьків по забезпеченню дитині необхідного матеріального утримання, відсутність істотних обставин, які могли б впливати на виконання ОСОБА_1 своїх батьківських обов`язків, можливості сплачувати аліменти, з урахуванням інтересів та потреб саме дитини, дійшов обґрунтованого висновку про те, що з відповідача необхідно стягувати аліменти на утримання сина у розмірі 2000 гривень щомісячно.

Враховуючи наведені вимоги, відсутність істотних обставин визначений розмір аліментів є справедливим, виваженим і розумним, він відповідатиме інтересам та потребам дитини, буде необхідним для забезпечення належних умов для її фізичного, розумового, морального та соціального розвитку.

Батько зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів із метою отримання законних джерел для забезпечення гідних умов проживання й розвитку дитини, оскільки він є фізично здоровим, хоча офіційно не працевлаштований, проте отримує дохід від підприємницької діяльності, має у власності нерухоме майно, а також з ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання дочки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 400 грн., щомісячно. Це відповідає інтересам дитини та захищає її права.

При цьому береться до уваги, що державою задля посилення захисту права дитини на належне утримання перенесено тягар доказування на платника аліментів, однак наведених обставин в апеляційній скарзі заявник не підтвердив.

Щодо доводів відповідача про неспіврозмірність розміру аліментів, яка залишить його без засобів для існування, то колегія суддів з ними не згодна. Так, згідно з доводами апеляційної скарги відповідача його дохід в 2021 році становить 4000-5000 гривень, що майже вдвічі більше від стягуваної суми аліментів з ОСОБА_1 . Крім того, колегія суддів звертає увагу на обов`язок батька вживати всіх необхідних заходів із метою отримання законних джерел для забезпечення гідних умов проживання й розвитку дитини.

Щодо покликань апеляційної скарги про наявність в нього ще однієї дитини на утримання якої він сплачує аліменти, то колегія суддів їх відхиляє, оскільки дана обставина в повній мірі взята до уваги та належним чином оцінена судом попередньої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 жодним чином не спростовують висновків суду попередньої інстанції.

Хоча згідно з абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, проте будь-яких доказів про процесуально-правові порушення, що потягли би помилкове розв`язання сімейно-правового спору, відповідач не надав, а апеляційним судом здобуто не було.

Тому доводи апеляційної скарги не спонукають до скасування оскаржуваного рішення, вони були предметом дослідження і перевірки попереднім судом та фактично зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів і тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у зручний спосіб, який має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Разом з тим, апеляційний суд вважає за необхідне роз`яснити, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно до ч.4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", пункт 32). Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 14 травня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М. Ковальчук

С.С. Шимків