Провадження № 2/201/458/2021
РІШЕННЯ

Іменем України

04 серпня 2021 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Наумової О.С.,

за участю секретаря судового засідання Мілової Д.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно Східного Міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро), Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

28.10.2020р. ОСОБА_1 в особі свого представника Осичнюка Є.В. (діє на підставі довіреності а.с. 4) звернулася до суду із позовом до Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно Східного Міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) про відшкодування моральної шкоди (а.с. 1 3).

Ухвалою судді Наумової О.С. від 02.11.2020р. відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу у загальному позовному провадженні, призначено проведення підготовчого засідання, залучено у якості співвідповідача Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області (а.с. 11).

Підготовче засідання закрите 03.03.2021р. та справи призначена до розгляду в судове засідання (а.с. 18).

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що на виконанні у Соборному ВДВС м. Дніпра Південно Східного Міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) знаходився виконавчий лист, виданий Кремінським районним судом Луганської області від 09.04.2019р. по справі № 414/614/18 про стягнення з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 суми у розмірі 125934 грн. Постановою державного виконавця від 29.05.2019р. відкрито виконавче провадження № 59223465.

Виконавче провадження здійснювалось із значною затримкою, подана начальнику Соборного ВДВС скарга не була розглянута.

Як зазначено у постанові Луганського апеляційного суду від 14.11.2019 р. у справі 414/614/18, ухвалою Кремінського районного суду Луганської області від 29.08.2019 року визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця та начальника Соборного відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпровській області з приводу невиконання виконавчого листа № 414/614/18 виданого Кремінським районним судом Луганської області від 09.04.2019 року, зобов`язано державного виконавця цього відділу у строк, визначений ЗУ «Про виконавче провадження» вирішити питання про накладення арешту на кошти (майно) боржника - AT КБ «ПриватБанк».

Ухвала Кремінського районного суду від 29.08.2019 року в частині визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця та начальника Соборного відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з приводу невиконання виконавчого листа № 414/614/18, виданого Кремінським районним судом Луганської області від 09.04.2019 року та зобов`язання державного виконавця цього відділу у строк, визначений ЗУ «Про виконавче провадження» вирішити питання про накладення арешту на кошти (майно) боржника - AT КБ «ПриватБанк» не оскаржувалася, тому апеляційним судом визнана неправомірною бездіяльність начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області щодо невжиття заходів з розгляду скарги позивача щодо негайного виконання виконавчого листа, виданого Кремінським районним судом Луганської області 09.04.2019 року .

Вважає, що державою в особі відповідних органів влади допущена невиправдана затримка у виконанні судового рішення, що порушило її право на мирне володіння майном (коштами), чим завдано моральну шкоду у вигляді моральних страждань від того, що позивачці необхідністю було вести листування з державними органами, звертатися до суду із скаргами, витрачати час та зусилля на участь у судових засіданнях.

На підставі викладеного, просила стягнути з Державного бюджету України моральну шкоду у сумі 10 000,00 грн., спричинену неправомірною бездіяльністю посадових осіб Соборного ВДВС у м. Дніпрі з виконання виконавчого листа та неналежного розгляду скарги на бездіяльність державного виконавця.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, про дату, місце та час розгляду справи судом повідомлялися неодноразово належним чином, також викликалася повідомлялася телефонограмами, на які повідомила про неможливість явки, просила справу розглядати без її участі (а.с 14, 19, 20, 22, 24).

Відповідачі Соборний ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області в судове засідання не з`явилися, про дату, місце та час розгляду справи судом повідомлялися неодноразово належним чином, правом на надання відзиву не скористалися (а.с 15, 16, 19, 24).

З огляду на строки розгляду справи, відсутність клопотань про перенесення судового засідання на іншу дату, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін (їх представників), за наявними в матеріалах справи доказами.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

З долученої позивачкою до позову копії постанови Луганського апеляційного суду від 14.11.2019р. встановлено, що постановою державного виконавця від 29.05.2019 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №414/614/18 виданого Кремінським районним судом Луганської області про стягнення з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 суми у розмірі 125934, 00 грн.

22.06.2019 року ОСОБА_1 звернулась до начальника Соборного ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області зі скаргою на бездіяльність державного виконавця.

04.07.2019 року ОСОБА_1 звернулася до начальника управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області зі скаргою на бездіяльність державного виконавця та начальника Соборного ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області щодо невжиття заходів з накладення арешту на майно (кошти) боржника. Скаргу подано представником заявника - ОСОБА_2 та підписана представником ОСОБА_1 з використанням електронного цифрового підпису.

Скарга ОСОБА_1 від 04.07.2019 року була повернута заявнику, у зв`язку з тим, що оформлена без дотримання чинного законодавства, що підтверджується листом від 12.07.2019 року № О-2412-07.

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Кремінського районного суду Луганської області та просила суд визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з невиконання виконавчого листа виданого Кремінським районним судом Луганської області від 09.04.2019 року у справі № 414/614/18; визнати неправомірною бездіяльність начальника Соборного відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області щодо невжиття заходів з негайного виконання виконавчого листа виданого Кремінським районним судом Луганської області від 09.04.2019 року у справі № 414/614/18; визнати неправомірною бездіяльність начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області щодо невжиття заходів з негайного виконання виконавчого листа виданого Кремінським районним судом Луганської області від 09.04.2019 року у справі № 414/614/18 або своєчасної передачі виконавчого провадження до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та не винесення постанови; зобов`язати державного виконавця вчинити дії, необхідні для своєчасного виконання рішення, зокрема щодо накладення арешту на відповідні рахунки боржника та здійснення з них примусове списання коштів у сумі стягнення за рішенням суду.

Ухвалою Кремінського районного суду Луганської області від 29.08.2019р. скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця та начальника Соборного відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпровській області з приводу невиконання виконавчого листа № 414/614/18 виданого Кремінським районним судом Луганської області від 09 квітня 2019 року, зобов`язано державного виконавця цього відділу у строк, визначений ЗУ «Про виконавче провадження» вирішити питання про накладення арешту на кошти (майно) боржника - АТ КБ «ПриватБанк».

У задоволенні інших вимог відмовлено.

Постановою Луганського апеляційного суду від 14.11.2019р. ухвалу Кремінського районного суду Луганської області від 29.08.2019р. в оскаржуваній частині скасовано, в цій частині ухвалено нове судове рішення, якою скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано неправомірною бездіяльність начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області щодо невжиття заходів з розгляду скарги ОСОБА_1 щодо негайного виконання виконавчого листа, виданого Кремінським районним судом Луганської області 09.04.2019р .

В іншій оскаржуваній частині заявлених вимог відмовлено (а.с. 58).

Як видно з постанови, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновків про те, що заявлені вимоги скаржника в частині визнання неправомірною бездіяльності начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області щодо невжиття заходів з розгляду скарги ОСОБА_1 з негайного виконання виконавчого листа, виданого Кремінським районним судом Луганської області 09.04.2019р., підлягають задоволенню частково, оскільки скарга, яка була направлена 04.07.2019 року по суті не була розглянута начальником Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області. А питання щодо визнання неправомірною бездіяльність начальника Управління державної виконавчої служби ГТТУЮ у Дніпропетровській області щодо не вжиття заходів з негайного виконання виконавчого листа, виданого Кремінським районним судом Луганської області 09.04.2019 року, своєчасної передачі виконавчого провадження до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України за скаргою ОСОБА_1 є передчасним.

Отже, скаржниці відмовлено у задоволенні вимог в частині визнання неправомірною бездіяльність начальника Управління державної виконавчої служби ГТТУЮ у Дніпропетровській області, який за її скаргою не вжив заходів з негайного виконання виконавчого листа, виданого Кремінським районним судом Луганської області 09.04.2019 року, або своєчасної передачі виконавчого провадження до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

За даним Автоматизованої системи виконавчого провадження судом перевірено, що виконавче провадження № 59223465 станом на 26.05.2021р. було завершено (а.с. 25).

За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Суд зазначає, що згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За правилами ч.ч. 1, 2, 4 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частиною 1 ст. 84 ЦПК України передбачено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 1,2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. (Постанова Верховного Суду України від 03.12.2014р. по справі 6-183цс14).

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.

Відповідно до норми ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому моральна шкода полягає у стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Згідно із п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пункті 5 вищевказаної Постанови зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Позивачка у своєму позові ставить питання про відшкодування моральної шкоди, завданою неправомірною бездіяльністю посадових осіб Соборного ВДВС у м. Дніпрі з виконання виконавчого листа, розуміючи під бездіяльністю здійснення виконавчого провадження із значною невиправданою затримкою, нерозгляд скарги.

У позові не наведено міркувань з приводу того, у чому ж полягає невиправдана затримка виконання судового рішення. Позивачка на обґрунтування своїх вимог не надала суду жодного доказу, який підтверджував факт заподіяння шкоди відповідачем, а також її розмір. До позову долучено лише копію постанови Луганського апеляційного суду від 14.11.2019р., якою визнана бездіяльність начальником Управління ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області щодо нерозгляду її скарги від 04.07.2019р. по суті. При цьому, позивачці відмовлено у задоволенні вимог на бездіяльність начальника Управління ДВС ГТТУЮ у Дніпропетровській області щодо не вжиття заходів з негайного виконання виконавчого листа.

Жодних клопотань про витребування доказів позивачка не заявляла.

Впродовж всього розгляду справи позивачка, яка була обізнана про слухання справи, отримувала судову повістку та неодноразово повідомлялася телефонограмою про дату, місце і час розгляду справи (а.с. 14, 20, 22), повідомила про неможливість прибуття до суду та просила розглянути справу без її участі.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачкою не доведений факт заподіяння моральної шкоди і її розмір, у зв`язку із чим відсутні підстави для задоволення позову.

На підставі ст. 141 ЦПК України у зв`язку із тим, що позивачка була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 2 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» судові витрати у вигляді судового збору відносяться на рахунок держави.

На підставі вище наведеного, керуючись ст.ст. 2-5, 76-81, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно Східного Міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро), Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення складений 09 серпня 2021 року.

Суддя Наумова О.С.