1Справа № 335/8538/21 2/335/2750/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2021 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Апаллонова Ю.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс», ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Дар`я Володимирівна про визнання договору недійсним, припинення права власності, скасування рішення про державну реєстрацію,

в с т а н о в и в:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс», ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Киїівського міського нотаріального округу Пономарьова Дар`я Володимирівна про визнання договору недійсним, припинення права власності, скасування рішення про державну реєстрацію

При вирішенні питання про відкриття провадження в цивільній справі суддею встановлено, що позовну заяву подано без додержання вимог викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України.

До суду позивачем подано клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Посилаючись в назві позову на захист прав споживачів, позивачем, із зазначенням у клопотанні підстави звільнення від сплати судового збору - ст.22 Закону України «Про захист прав споживача», не оплачений судовий збір за вищевказаним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Позов за змістом і формою повинен відповідати вимогам ст.ст.175,177 ЦПК України.

Відповідно до ч. 4 ст.177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Перевіряючи клопотання позивача про звільнення його від сплати в порядку захисту прав споживачів, суддя виходить з такого.

Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини, які виникають між споживачами і виробниками, виконавцями, продавцями під час продажу товарів (виконанні робіт, наданні послуг), встановлює права споживачів на придбання товарів (робіт, послуг) належної якості та безпечних для життя і здоров`я, а також визначає механізм захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Тобто, права особи як споживача охоплюються і мають місце на стадії придбання, замовлення, використання або реалізації наміру придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, а коли така продукція вже придбана, замовлена або використовується, то діють правила і норми відповідних договірних правовідносин.

У зв`язку з цим, застосування ЗУ «Про захист прав споживачів» до даних правовідносин, можливе лише в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови, процедури виконання договору, та інше, тобто ті які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають інші правовідносини, які регулюються відповідними Законами (Цивільний кодекс України, ЗУ «Про банки та банківську діяльність», ЗУ «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні»)

Стаття 22 ЗУ "Про захист прав споживачів" підтверджує можливість судового захисту прав споживачів, передбачених законодавством, і встановлює певні особливості судового захисту їх прав, однією з яких є звільнення споживачів від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Крім того, згідно із ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо:1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Із пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» вбачається, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості, зокрема, про те, яке право споживача, передбачено Законом України «Про захист прав споживача», порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов.

Таким чином, позивач, вважаючи себе споживачем, при зверненні до суду у дотримання вимог ст. 175 ЦПК України, зобов`язаний викласти зміст позовних вимог та обставини, якими він обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», зазначивши про те, яке право споживача порушено у відповідності до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», таким чином навівши підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Проте в позовній заяві відсутнє таке обґрунтування позовних вимог.

У клопотанні про звільнення від сплати судового збору позивач вказав, що спір який передається на розгляд суду, виник відносно кредитного договору, за яким Позивач, отримував грошові кошти на придбання житла.

Разом із тим, у змісті позовної заяви відсутні вказані обставини і жодні вимоги, які б вказували на наявність спору між сторонами щодо кредитного договору, а предметом позову є визнання договору-купівлі продажу квартири, стороною якого не є позивач, недійсним, припинення права власності на квартиру та скасування рішення про державну реєстрацію.

Отже, як вбачається з вищевказаного позову, підставою звернення позивача з вищевказаним позову не є порушення відповідачем Закону України «Про захист прав споживача» (позов не містить жодного посилання на порушення прав та способи їх захисту, передбачених цим Законом), а є визнання договору купівлі-продажу житла недійсним, припинення права власності на квартиру та скасування рішення про державну реєстрацію. Зміст позовних вимог та обставини позову свідчать про те, що позивач не є стороною оспорюваного договору купівлі-продажу, отже не є споживачем послуг у даному правочині. А відтак, правовідносини, що виникли між сторонами за вищевказаним позовом, не є захистом прав споживача, а тому на них не поширюються вимоги Закону України «Про судовий збір».

Посилання позивача на Закон України «Про захист прав споживачів» суддею не беруться до уваги, оскільки вимоги не охоплюються предметною сферою застосування зазначеного Закону.

Отже, у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору суд відмовляє.

У відповідності до вимог ст. 175 ЦПК України позивачем у позовній заяві не викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги про припинення права власності на квартиру, які викладені у прохальній частині як: визнати недійсним договір з припиненням права власності.

Позивачу роз`яснюється, що згідно до ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже припинення права власності відповідно до ст.216 ЦК України не є наслідком недійсності правочину, підстави припинення права власності визначені ст. 346 ЦК України, тому позивачу пропонується зазначити в мотивувальній частині позову зміст вимог щодо припинення права власності, оскільки таке обґрунтування в позові відсутнє.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою судовий збір сплачується у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У частині 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» вказано, що у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Як вбачається, позивачем заявлені три вимоги.

Відповідно до положень п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Дві з заявлених позивачем позовних вимог є вимогами немайнового характеру, а вимога про припинення права власності, відповідно до положень п. 9 ч. 1 ст. 176 ЦПК України, є вимогою майнового характеру, та ціна позову має визначатися, виходячи з дійсної вартості нерухомого майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

З огляду на вищевикладене, пропоную позивачу зазначити ціну позову у справі та сплатити судовий збір за ставками судового збору, встановленими ст. 4 Закону України «Про судовий збір» для фізичних осіб для вимог майнового характеру (виходячи з визначеної ціни позову за вимогами про припинення права власності на квартиру (згідно оспорюваного договору вартість квартири, про припинення права власності якої заявлено вимогу, становить 159872,00 грн., тобто розмір судового збору за вимогу майнового характеру про припинення права власності становить - 1598,72 грн), та для вимог немайнового характеру (дві) в розмірі 1816,00 грн.

Згідно з ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Зважаючи на зазначені недоліки позовної заяви її необхідно залишити без руху, а позивачу надати строк для їх усунення, в тому числі шляхом надання оновленої позовної заяви із зазначенням ціни позову та її копії для вручення учасникам справи та сплати судового збору з наданням суду оригіналів документів, що підтверджують сплату судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.175, 177, 185, 259-261 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс», ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Дар`я Володимирівна про визнання договору недійсним, припинення права власності, скасування рішення про державну реєстрацію, залишити без руху, надавши позивачу строк десять днів з дня отримання копії даної ухвали, для усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання до суду оновленої позовної заяви та її копії для сторін оригіналу квитанції про сплату судового збору.

Роз`яснити позивачу, що в разі не усунення недоліків у зазначений вище строк заява буде вважатися неподаною та повернута, що не позбавляє права повторного звернення до суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.В. Апаллонова