Ухвала

10 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 755/9391/18

провадження № 61-12719ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року у справіза позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ФОП ОСОБА_2 про визнання недійсним договору від 01 липня 2015 року № 01-15/ЮР-ЖМ про надання правової допомоги та комплексне юридичне обслуговування, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що 29 листопада 2016 року між сторонами укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ДСЛ Авто» на суму 600,00 грн, при цьому відповідач запропонував самостійно здійснювати реєстрацію змін в реєстрі. В січні 2018 року під час ознайомлення з матеріалами цивільної справи № 756/16361/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, яка перебуває в провадженні Оболонського районного суду міста Києва, позивачу стало відомо, що 01 липня 2015 року між сторонами був укладений договір про надання правової допомоги та комплексного юридичного обслуговування № 01-15/ЮР-ЖМ, відповідно до умов якого вартість замовлених юридичних послуг визначена в розмірі 200 000,00 грн. До вказаного договору додано акт виконаних робіт № 1 від 31 грудня 2015 року та додаткова угода від 29 лютого 2016 року. Посилаючись на те, що позивач є громадянином Франції, не володіє українською мовою, ніколи не укладав з відповідачем договору про надання правової допомоги, відповідно акту виконаних робіт і додаткової угоди до договору, будь-яких послуг за вказаним договором не отримував, а вказані документи підписав з метою реєстрації частки придбаної компанії, просив визнати оспорюваний договір недійсним.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним договір про надання правової допомоги та комплексного юридичного обслуговування від 01 липня 2015 року № 01-15/ЮР-ЖМ, укладений між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2020 року скасовано і ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання договору недійсним.Вирішено питання про розподіл судових витрат.

29 липня 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову апеляційного суду, рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судове рішення, ухвалене у справі про визнання договору про надання правової допомоги та комплексне юридичне обслуговування недійсним (ціна договору 200 000,00 грн).

Отже, зазначена справа є справою незначної складності, не є справою, яка підлягає розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справою, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, а також значення справи для сторін і суспільства, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, оскаржене рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання договору недійсним.

Копію ухвали, разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді М. М. Русинчук

Н. О. Антоненко

В. І. Крат