Дата документу 10.08.2021 Справа № 310/1295/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №310/1295/20 Головуючий у 1 інстанції: Кошева О.А.
Провадження № 22-ц/807/2401/21 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«10» серпня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційними скаргами Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області та Головного управління Національної поліції України в Донецькій області на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Донецькій області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який протягом розгляду справи уточнював, до Головного управління Національної поліції України в Донецькій області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про відшкодування шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що згідно з рішенням Старобешівського районного суду Донецької області від 21 червня 1991 року з Управління внутрішніх справ Донецької області на його користь стягнуто щомісячно по 72 карбованці 20 коп., починаючи стягнення з 20 березня 1991 року безстроково, через спричинення йому дорожньо-транспортною пригодою 08 жовтня 1983 року матеріальної шкоди при виконанні службових обов`язків начальника слідчого відділу Старобешівського РВВС. Сума виплати регресу кожного місяця дорівнювала 30 % від розміру грошового забезпечення за останньою посадою, яку мав до цієї ДТП.

Рішенням Старобешівського районного суду Донецької області від 29 липня 2008 року з відповідачів було солідарно стягнуто на його користь майнову шкоду у розмірі 16463 грн. та зобов`язано відраховувати щомісячно по 30% від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про державний бюджет» на кожний рік.

З серпня 2014 року завдана йому шкода не відшкодовується, оскільки територія Старобешівського району не підконтрольна Україні. Добровільно відповідачі вказану суму шкоди не сплачують.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 квітня 2019 року з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області та Головного управління Національної поліції України в Донецькій області солідарно бела стягнута на його користь заборгованість по відшкодуванню шкоди з серпня 2014 року по лютий 2019 року в розмірі 190245 грн.

На підставі зазначеного просив зобов`язати Головне управління Національної поліції України в Донецькій області, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області солідарно відраховувати йому щомісячно безстроково відшкодування майнової шкоди по 30% від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, установленого Законом України «Про державний бюджет» на кожен рік, стягнути з відповідачів на його користь майнову шкоду за період з березня 2019 року по березень 2021 року в розмірі 176270 грн.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 березня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з Головного управління Національної поліції України в Донецькій області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 176270 грн.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції України в Донецькій області, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області розмір відшкодування майнової шкоди ОСОБА_1 відраховувати щомісячно по 30% від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «про державний бюджет» на кожний рік.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на збільшення позивачем позовних вимог вже після закінчення підготовчого засідання, посилання позивача на порушення його прав Старобешівським РВ, яке не дії у зв`язку з розташуванням на тимчасово окупованій території та чиї зобов`язання на інший орган не покладались, безпідставність стягнення виплат на постійній основі, безпідставність стягнення сум з відповідача, а не Фонду соціального страхування від нещасних випадків, не відповідність рішень судів від 21 червня 1991 року, 29 липня 2008 року, 01 квітня 2019 року принципу верховенства права, невідповідність висновків суду у рішенні суду від 21 червня 1991 року положенням Законів України «Про міліцію», «Про національну поліцію», «Про охорону праці», «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», просило скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Головне управління Національної поліції України в Донецькій області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на збільшення позивачем позовних вимог вже після закінчення підготовчого засідання, посилання позивача на порушення його прав Старобешівським РВ, яке не дії у зв`язку з розташуванням на тимчасово окупованій території та чиї зобов`язання на інший орган не покладались, безпідставність стягнення виплат на постійній основі, безпідставність стягнення сум з відповідача, а не Фонду соціального страхування від нещасних випадків, не відповідність рішень судів від 21 червня 1991 року, 29 липня 2008 року, 01 квітня 2019 року принципу верховенства права, невідповідність висновків суду у рішенні суду від 21 червня 1991 року положенням Законів України «Про міліцію», «Про національну поліцію», «Про охорону праці», «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», просило скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

ОСОБА_1 подав відзиви на апеляційні скарги, в яких зазначив про незгоду з апеляційними скаргами, відсутність підстав для застосування позовної давності.

Головне управління Національної поліції України в Донецькій області подало відзив на апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, в якому зазначило про згоду з апеляційною скаргою.

Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області подало відзив на апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Донецькій області, в якому зазначило про згоду з апеляційною скаргою.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції входив з доведеності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.

Відповідно до статті 1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі підвищення вартості життя розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає індексації на підставі рішення суду. За заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду.

Згідно з частиною першою статті 1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три календарних місяці роботи, зо передували ушкодженню здоров`я або втраті непрацездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я.

Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Старобешівського районного суду Донецької області від 21 червня 1991 року з УВС Донецької області від 21.06.1991 року, з УВС Донецької області на користь ОСОБА_1 стягнуто щомісячно по 72 карбованця 20 коп., починаючи стягнення з 20 березня 1991 року безстроково.

Вказаним рішенням встановлено, що 08 жовтня 1983 року ОСОБА_1 спричинено матеріальну шкоду, завдану при виконанні службових обов`язків начальника слідчого відділу Старобешівського РВВС, оскільки він був травмований під час ДТП. Сума виплати регресу кожного місяця дорівнювала 30 % від розміру грошового забезпечення за останньою посадою, яку мав до цієї ДТП (а.с.5).

Рішенням Старобешівського районного суду Донецької області від 29 липня 2008 року з ГУМВС України в Донецькій області, Старобешівського РВ ГУМВС України в Донецькій області солідарно на користь ОСОБА_1 стягнуто матеріальну шкоду 16463 грн. та зобов`язано Старобешівський РВ ГУМВС України в Донецькій області нараховувати ОСОБА_1 розмір відшкодування майнової шкоди щомісяця по 30% від п`ятикратного розміру мінімальної зарплати, встановленої Закон України «Про державний бюджет» на кожний рік (а.с.3-4).

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 квітня 2019 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року, стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області та Головного управління Національної поліції України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 190245 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що з серпня 2014 року завдана шкода ОСОБА_1 не відшкодовується, оскільки фінансування діяльності Старобешівського РВ ГУМВС України в Донецькій області призупинено, як такого, що знаходиться на тимчасово непідконтрольній для української влади території, відповідно до Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 07.11.2014 року №595.

Відповідно до листа-відповіді МВС України №12/3-ЗП-564 від 26.10.2017 року, у разі відсутності в юридичної особи, що ліквідується, коштів для капіталізації платежів, які підлягають сплаті, обов`язок щодо їх капіталізації покладається на ліквідаційну комісію на підставі рішення суду за позовом потерпілого (а.с.6-7, 8-10).

За приписами частин четвертої, п`ятої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Отже, право позивача на сплату відшкодування майнової шкоди щомісяця по 30% від п`ятикратного розміру мінімальної зарплати, встановленої Закон України «Про державний бюджет» на кожний рік та обов`язок відповідачів здійснювати таке відшкодування встановлені вищезазначеними рішеннями суду, які набрали законної сили, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частинами першою, другою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності встановленої законом.

Доводи апеляційних скарг Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області та Головного управління Національної поліції України в Донецькій області є ідентичними та зводяться до фактичної незгоди з вказаними рішеннями судів, які набрали законної сили та є обов`язковими до виконання.

За приписами частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо:

1) справу розглянуто неповноважним складом суду;

2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою;

3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою;

4) суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі;

5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні;

6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу;

7) суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Посилання в апеляційних скаргах Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області та Головного управління Національної поліції України в Донецькій області на порушення норм процесуального права, яке полягає в прийнятті судом першої інстанції збільшення позовних вимог з порушенням встановлених ЦПК України строків, не заслуговує на увагу, оскільки таке порушення не є тим порушенням, з яким закон пов`язує обов`язковість скасування рішення суду.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційні скарги не містять.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційних скаргах, не вбачається, тому апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 березня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 12 серпня 2021 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова