Справа № 175/3457/18
Провадження № 2/175/115/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2021 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Озерянської Ж.М.

з участю секретаря Іщенко Д.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,третя особа: приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Маркарова Вікторія Юріївна про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно,визнання договору дарування недійсним та визнання права власності на частину домоволодіння,-

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання договору дарування недійсним . В березні 2020 року ОСОБА_1 було подано заяву про зміну предмету позову, якою останній просив визнати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, серії НОМЕР_1 , видане Підгородненською міською радою Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 01 березня 2010 року на ім`я ОСОБА_3 недійсним; визнати договір дарування домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від 06 травня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Маркаровою В.Ю. недійсним; визнати за ОСОБА_1 право власності на частину домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на три приміщення: 1 площею 11,9 кв.м., 2 площею 6,6 кв.м., 3 площею 12,7 кв.м., відповідно позначених в технічному паспорті на даний будинок від 28 квітня 2010 року.

Позивач ОСОБА_1 надав суду нотаріально посвідчену заяву в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, розгляд справи провести без його участі(т.2 а.с.2-3).

Представник відповідача за ордером про надання правової допомоги ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала заяву про розгляд справи без її участі та прийняти рішення на підставі матеріалів справи (т.2 а.с.4); надала письмові пояснення(т.2 а.с.5-53).

Третя особа приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Маркарова В.Ю. надала суду лист про розгляд справи без її участі (т.1 а.с.196).

Вислухавши пояснення адвоката відповідачки,повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як вбачається зі змісту ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 01 березня 2010 року виданого на підставі рішення виконкому Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області належав житловий будинок загальною площею 84.9 кв.м.; житлова площа 59.9 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.91).

Відповідно до витягу з рішення №33 від 18 лютого 2009 року про оформлення самовільно забудованих житлових будинків, надвірних будов, гаражів, тамбурів, веранд, переобладнання в житлових будинках виконавчий комітет Підгородненської міської ради Дніпропетровського району вирішив: оформити самовільно забудовані будівлі: ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 , «А1», тераса «а», літній душ «Б», вбиральня «В», сарай «З», переобладнання в будинку зі зміною житлової площі була 28,5 кв.м., стала 59,9 кв.м.(т.2 а.с.11).

Згідно з довідкою про погодження прийняття об`єкта в експлуатацію від 25 грудня 2009 року виданою Підгородненською міською радою Дніпропетровського району ОСОБА_3 є забудовником: житлової прибудови(А1), житлової прибудови(А2), тераса(а), літній душ(Б), вбиральня(В), сарай(З) в АДРЕСА_1 на території Підгородненської міської ради Дніпропетровського району(т.2 а.с.30)

Відповідно до технічного паспорту виготовленого станом на 08 квітня 2010 року на житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 до складу житлового будинку входять: будинок літ. «А»; житлові прибудови літ. «А1,А2»; тераса літ. «о»; літній душ літ. «Б»; вбиральні літ. «В,Ж»; вхід в погріб літ. «Г»; літня кухня літ. «Д»; сараї літ. «Е,З»; сараї тимчасові літ. «Л,П»; навіси тимчасові літ. «М,Н»; теплиця тимчасова літ. «О»; колодязь літ. «К»; зливна яма літ. «З/Я»; огорожа літ. «No1,2,5,7»; замощення літ. «І»(т.1, а.с.128-132).

Відповідно до експлікації приміщень до плану житлового будинку входять: прим. 1-1 площею 12,7 кв.м., прим. 1-2 площею 12,3 кв.м., прим. 1-3 площею 19,9 кв.м., прим. 1-4 площею 11,3 кв.м., прим. 1-5 площею 10,2 кв.м., прим. 1-6 площею 11,9 кв.м., прим. 1-7 площею 6,6 кв.м.(т.2,а.с.23).

Так відповідно до договору дарування серії ВТТ №532131 від 06 травня 2014 року укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_2 прийняла у дар житловий будинок АДРЕСА_2 , з таким складом: житловий саманний обкладений цеглою будинок, загальною площею 84,9 кв.м., з яких житлова площа складає 53,3 кв.м. та наступні господарські будівлі і споруди: літній душ Б, сарай Е, вхід до підвалу Г, вбиральня В, літня кухня Д, вбиральня Ж, сарай З, зливна яма з/я, колодязь К, замощення І, огорожа 1,2,5,7. Житловий будинок знаходиться на земельній ділянці загальною площею 0,1712 га комунальної власності, наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)(0,1000 га)кадастровий номер :02:030:9115 та для ведення особистого селянського господарства(0,0712 га), кадастровий номер - :02:030:9115(Т.1 а.с.84).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (Т.2 а.с.47).

Звернувшись 26 січня 2017 року до приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л. із заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_3 , ОСОБА_1 отримав відмову, оскільки після померлої не залишилося спадкового майна, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №46553410 від 26 січня 2017 року(а.с.68), також нотаріусом було повідомлено про відчуження домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_2 .

Вважаючи недійсним свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 від 01 березня 2010 року видане на ім`я ОСОБА_3 та договір дарування серії ВТТ №532131 укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , оскільки прибудови до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 виконувалися ОСОБА_1 власноручно, останній звернувся до суду з даним позовом.

Згідно зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 717 ЦК України встановлено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до частини другої статті 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно положень ст. 722 ЦК України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття.

Відповідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Встановлено, що ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 01 березня 2010 року, виданого на підставі рішення виконкому Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області належав житловий будинок загальною площею 84.9 кв.м.; житлова площа 59.9 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Так 06 травня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування серії ВТТ №532131 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 просить визнати недійсним свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 від 01 березня 2010 року видане на ім`я ОСОБА_3 та договір дарування серії ВТТ №532131 укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та визнати за ним право власності на частину домоволодіння, як на новостворене майно.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 03 квітня 2018 року свідоцтво про право власності є лише документом, яким оформлюється відповідне право, але не є правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється або припиняється. Свідоцтво про право власності не породжує виникнення у суб`єкта відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, оскільки правовстановлюючим документом у цьому випадку є рішення виконкому Підгородненської міської ради, дійсність якого сторонами не оскаржується. Також позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів, щодо його права власності на прибудови, оскільки вищевказане майно було зареєстроване в установленому законом порядку за ОСОБА_3 , тобто, ОСОБА_3 , використовуючи своє право власника, розпорядилася належним їй на праві власності нерухомим майном шляхом передачі його в дар.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Таким чином, суд вважає, сплачений судовий збір покласти на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 328, 331 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 76-82, 141 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Маркарова Вікторія Юріївна про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання договору дарування недійсним та визнання права власності на частину домоволодіння відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Озерянська Ж.М.