КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Виниченко Л.М.
Єдиний унікальний номер справи № 755/5525/2021
Апеляційне провадження № 22- ц/824/9840/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів -Савченка С.І.,Верланова С.М.

секретар -Тютюнник О.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 23 квітня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, стягувач АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», заінтересована особа Трускавецький міський відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги,

В с т а н о в и в :

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаною заявою.

Свої вимоги обгрунтовувала тим, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 25 листопада 2009 року стягнуто солідарно з неї та ОСОБА_2 на користь АКБ соціального розвитку « Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту в розмірі 224 759,92 грн та третейський збір в сумі 2 647,59 грн,

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2010 року видано виконавчий лист про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь АКБ соціального розвитку « Укрсоцбанк» заборгованості за договором кредиту в розмірі 224 759,92 грн та третейського збору в сумі 2 647,59 грн,

Заочним рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 13 серпня 2012 року визнано припиненим договір поруки № 630/09-51/1 від 11 червня 2007 року укладеного між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Трускавецьким відділенням Львівської області філії АКБ « Укрсоцбанк» з 31 травня 2009 року .

Дніпровським районним судом м. Києва 14 березня 2011 року було видано виконавчий лист № 6-1366/10 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості.

Зазначає, що в провадженні Трускавецького міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) перебувало виконавче провадження № 52136907 з примусового виконання виконавчого листа № 6-1366/10.

Заявник вказує, що станом на 05 лютого 2021 року будь яких відкритих виконавчих проваджень відносно неї в провадженні Трускавецького міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) не має, вищевказане виконавче провадження № 52136907 завершене 17 березня 2017 року на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Повторно виконавчий лист до виконання міг бути пред`явлений у строк до 16 березня 2020 року, проте стягувачем виконавчий лист повторно до виконання не подавався та із заявою до суду про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання стягувач не звертався.

Заявник зазначає, що наявні всі підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 квітня 2021 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду , посилаючись на порушення норм процесуального права, та постановити нову ухвалу про задоволення заяви . В апеляційній скарзі зазначала , що судом неповно з`ясовані обставини, що мають значення для вирішення справи , не взяв до уваги доводи заявника , що у зв`язку із припиненням договору поруки ,відсутній обов`язок по виконанню умов договору поруки ,а відтак це підстава для визнання виконавчого листа таким ,що не підлягає виконанню.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України сторони та були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 29 липня 2021 року за адресами, які були зазначені в матеріалах справи. Заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження від сторін не надходило. Відсутні підстави вважати причини неявки сторін до суду поважними .

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням порушуються їхні права, свободи чи інтереси.

Судом першої інстанції встановлено ,що рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 25 листопада 2009 року стягнуто солідарно з неї та ОСОБА_2 на користь АКБ соціального розвитку « Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту в розмірі 224 759,92 грн та третейський збір в сумі 2 647,59 грн,

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2010 року видано виконавчий лист про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь АКБ соціального розвитку « Укрсоцбанк» заборгованості за договором кредиту в розмірі 224 759,92 грн та третейського збору в сумі 2 647,59 грн,

Заочним рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 13 серпня 2012 року визнано припиненим договір поруки № 630/09-51/1 від 11 червня 2007 року укладеного між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Трускавецьким відділенням Львівської області філії АКБ « Укрсоцбанк» з 31 травня 2009 року .

Дніпровським районним судом м. Києва 14 березня 2011 року було видано виконавчий лист № 6-1366/10 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості. (а.с. 26-26 зв.).

Вказаний виконавчий лист перебував на примусовому виконанні у Трускавецькому міському відділі державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області.

Постановою головного державного виконавця Трускавецького міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області Костишин З.М. від 17 березня 2017 року виконавчий лист № 6-1366/10 виданий 14 березня 2011 року про солідарне стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості повернуто стягувачу згідно п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю майна у боржника на яке може бути звернуто стягнення (а.с. 10-10 зв.).

Частиною 1 ст. 432 ЦПК України передбачено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Підстави для цього зазначені у частині 2 ст. 432 ЦПК України, відповідно до якої суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст. 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року винесеній у справі № 2-4671/11.

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про визнання виконавчого листа такими ,що не підлягає виконанню, покликаючись на ч.ч. 1,2 ст. 432 ЦПК України , наявність рішення про визнання поруки припиненою, та на те що виконання виконавчого листа № 6-1366/10 було завершено 17 березня 2017 року, після чого повторно виконавчий лист до виконання у визначені законом строки не пред`являвся, а відтак строк його пред`явлення до виконання сплив.

Проте, наведені обставини як підстави для задоволення заяви, та відповіді дні доводи апеляційної скарги не є підставою для задоволення вимог ОСОБА_1 ..

Відсутність відкритих виконавчих проваджень з примусового виконання рішення суду яке набрало законної сили та пропуск стягувачем строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, виданого на виконання такого рішення не є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно положень ч. 2 ст. 432 ЦПК України.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», є закінчення виконавчого провадження.

Крім того, згідно з частиною п`ятою статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Статтею 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Таким чином, положення статті 559 ЦК України стосовно припинення поруки з припиненням забезпеченого нею зобов`язання не може застосовуватися до правовідносин, в яких обов`язок поручителя щодо виконання зобов`язання за основним договором виник з рішення суду, а не лише з договору поруки.

Такі висновки узгоджуються з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року у справі № 6-172цс15, у постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 755/7805/13-ц (провадження № 61-16585св18), від 02 вересня 2020 року у справі № 195/465/15-ц (провадження № 61-778ск17).

Отже, доводи заявника в частині посилання на припинення поруки на підставі рішення суду також немістять правових підстав для задоволення заяви ,з огляду на те, що рішення суду яким припинено поруку заявника ухвалене судом після постановлення Дніпровським районним судом м. Києва ухвали про видачу виконавчого листа про солідарне стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, яка набрала законної сили та на даний час не скасована.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хорнсбі проти Греції" ("Hornsby v. Greece") від 19 березня 1997 року (п. 40). Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Войтенко проти України" ("Voytenko v. Ukraine") від 29 червня 2004 року зазначає, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні п. 1 ст. 1 Протоколу №1 Конвенції.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного та інших посадових осіб державної виконавчої служби або приватного виконавця й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Висновок суду першої інстанції про відсутність визначених ст. 432 ЦПК України підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню , та будь-яких інших підстав, відповідає встановленим обставинам, і є обґрунтованим. Доводи апеляційної скарги,які є тотожними доводам заяви , не спростовують висновків суду першої інстанції .

Таким чином, розглянувши справу в межах заяви , дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави , суд дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні заяви.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 371, 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, суд ,-

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 23 квітня 2021 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і відповідно до п.2 ч. 1

ст. 389 ЦПК України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 04 серпня 2021 року.

Головуючий

Судді