Справа № 2-1738/10
Провадження № 6/161/493/21
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.08.2021 Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Пушкарчук В.П.

при секретарі Фурман Ю.В.

розглянувши у відкритому засіданні в залі суду в м. Луцьку справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» про заміну сторони її правонаступником в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

13.07.2021 року ТзОВ «Консалт Солюшенс» в особі директора звернулося до суду з вищевказаною заявою на обгрунтування якої зазначила, що 13.05.2010 року рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області в цивільній справі № 2-1738/10 з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Ерсте Банк» стягнуто солідарно заборгованість за кредитним договором № 014/2635/2/23438 від 24.09.2008 року та договором поруки № 014/2635/2/23438/2 від 24.09.2008 року у сумі 93876,31 дол. США, що в еквівалентно 750156,21 грн. 14.04.2016 року на підставі рішення Загальних зборів акціонерів ПАТ «Фідобанк», набуло права вимоги за усіма кредитними правами та зобов`язаннями ВАТ «Ерсте Банк» та ПАТ «Ерсте Банк». 03.02.2021 року між ПАТ «Фідобанк» та ТзОВ «Консалт Солюшенс» укладено договір № GL1N019277_205/1 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТзОВ «Консалт Солюшенс» набуло статусу кредитора у зобов`язаннях, які виникли на підставі Кредитного договору. Враховуючи наведене, просить суд замінити стягувача в цивільній справі № 2-1738/10 із ПАТ «Ерсте Банк» на ТзОВ «Консалт Солюшенс».

Представник заявника ТзОВ «Консалт Солюшенс» в судове засідання не з`явився, у заяві про заміну сторони просив розгляд справи здійснювати у його відсутності.

Представник стягувача ПАТ «Фідобанк», а також боржники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, заяви, клопотання від них на адресу суду не надходили.

Абзацом 2 ч. 3 ст. 442 ЦПК України визначено, що неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

З огляду на надані заявником докази, які містяться в матеріалах заяви, суд вважає за можливе розгляд справи провести у відсутності сторін.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 13.05.2010 року рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області в цивільній справі № 2-1738/10 з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Ерсте Банк» стягнуто солідарно заборгованість за кредитним договором № 014/2635/2/23438 від 24.09.2008 року та договором поруки № 014/2635/2/23438/2 від 24.09.2008 року у сумі 93876,31 дол. США, що в еквівалентно 750156,21 грн.

14.04.2016 року на підставі рішення Загальних зборів акціонерів ПАТ «Фідобанк», набуло права вимоги за усіма кредитними правами та зобов`язаннями ВАТ «Ерсте Банк» та ПАТ «Ерсте Банк».

03.02.2021 року між ПАТ «Фідобанк» та ТзОВ «Консалт Солюшенс» укладено договір № GL1N019277_205/1 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТзОВ «Консалт Солюшенс» набуло статусу кредитора у зобов`язаннях, які виникли на підставі кредитного договору № 014/2635/2/23438 від 24.09.2008 року та договору поруки № 014/2635/2/23438/2 від 24.09.2008 року

Таким чином ТзОВ «Консалт Солюшенс» є новим стягувачем у правовідносинах, які виникли між ПАТ «Ерсте Банк», як кредитором, та ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як боржниками, за кредитним договором № 014/2635/2/23438 від 24.09.2008 року та договором поруки № 014/2635/2/23438/2 від 24.09.2008 року

Згідно ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом ст. 512 ЦК України, ст. 442 ЦПК України та ст. 15 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ч. 5 ст. 15 ЗУ «Про виконавче провадження», ст. 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту ст. ст. 512, 514 ЦК України та ст. 15 ЗУ «Про виконавче провадження».

Під процесуальним правонаступництвом у виконавчому провадженні слід розуміти заміну однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обов`язків від правопопередників до іншої особи (правонаступника), що раніше не брали участі у виконавчому провадженні.

Підставами правонаступництва є смерть громадянина, що був стороною виконавчого провадження, оголошення його померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу (глава 47 ЦК України).

Отже, за змістом ст. 512 ЦК України, ст. 442 ЦПК України у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із результатів системного аналізу цих норм, зокрема п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 20.11.2013 року у справі № 6-122цс13.

У зв`язку заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до ч. 5 ст. 15 ЗУ «Про виконавче провадження» за заявою заінтересованої особи. Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник).

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

У п. 9 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст. ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У відповідності до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЗУ «Про виконавче провадження», сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Частиною 2 ст. 15 ЗУ «Про виконавче провадження», передбачено, що стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Частиною 1 ст. 442 ЦПК України передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

З наведених положень ст. 442 ЦПК України вбачається, що нею регламентовано порядок заміни сторони правонаступником на стадії виконання судового рішення.

Норма ст. 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.

У відповідності до правової позиції, яка сформульована у постанові Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі № 10/56-08, якщо заявник звернувся із заявою про заміну сторони виконавчого провадження стягувача поза межами відкритого виконавчого провадження стосовно боржника, то це не позбавляє його права звернутись із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні та не є підставою для відмови судом у задоволенні такої заяви, у разі якщо судом не встановлено обставин закінчення виконавчого провадження у справі належним виконанням судового рішення. У протилежному ж випадку правонаступник стягувача - сторони виконавчого провадження, набувши таке право згідно з договором про відступлення права вимоги в порядку статті 512 ЦК України, позбавляється можливості та права реалізувати таке право у виконавчому провадженні у порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження".

Аналогічна позиція міститься і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі від 21.03.2018 року по справі № 6-1355/10, провадження № 61-12076св18 (ЄДРСРУ № 73001190).

Враховуючи вищезазначене та позицію Верховного Суду, заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає заяву ТзОВ «Консалт Солюшенс» про заміну сторони її правонаступником в цивільній справі № 2-1738/10 обгрунтованою та такою, що підлягає до задоволення.

На підставі ст.ст. 512, 514 ЦК України, ст.ст. 352, 354, 442 ЦПК України, Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» про заміну сторони її правонаступником в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Замінитистягувача Публічне акціонерне товариство «Ерсте Банк» на його Правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» (, юридична адреса: 65048, м. Одеса, вул. Пушкінська, 36, оф. 308) в цивільній справі № 2-1738/10 за позовом Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/2635/2/23438 від 24.09.2008 року та договором поруки № 014/2635/2/23438/2 від 24.09.2008 року

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а у разі складення ухвали відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України з дня складення ухвали в повному обсязі.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на ухвалу суду. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала у повному обсязі складена 06 серпня 2021 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області В.П. Пушкарчук