Дата документу 24.03.2021 Справа № 554/4057/20
Провадження №2/554/629/2021
РІШЕННЯ

Іменем України

24 березня 2021 року м. Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави в складі:

головуючого судді Гольник Л.В.,

секретаря судового засідання Плаксюк І.Ю.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Яковенко С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Слідчого управління Полтавського відділу поліції Головного управління національної поліції у Полтавській області, Головного управління Національної поліції у Полтавській області, Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: старший слідчий відділу розслідування особливо важливих злочинів Слідчого управління Головного управління Національної поліції у Полтавській області Ільїна Ж.В., про визнання бездіяльності протиправною та відшкодування моральної шкоди, спричиненої бездіяльністю органу досудового розслідування,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання бездіяльності СВ Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області у кримінальному провадженні № 0001284 від 31.05.2019 року за ч. 1 ст. 374 КК України протиправною та про стягнення на користь позивача моральної шкоди у розмірі 48103,00 грн, завданої незаконними діями і бездіяльністю слідчого Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області.

В обґрунтування позовних вимог, позивач вказав, що у провадженні ст. слідчого відділу особливо важливих злочинів СУ ГУНП в Полтавській області Ільїної Ж.В. перебуває кримінальне провадження № 0001284 від 31.05.2019 року за ч. 1 ст. 374 КК України. У даному кримінальному провадженні позивач є заявником.

Постановою слідчого від 29.10.2019 року вказане кримінальне провадження закрите. Ухвалою слідчого судді від 09.01.2020 року постанова слідчого скасована у зв`язку з істотними недоліками постанови.

Позивач вважає, що слідчий фактично умисно не проводить належні слідчі та процесуальні дії, на які вказав слідчий суддя в ухвалі від 09.01.2020 року, що свідчить про незаконну бездіяльність, внаслідок чого затягується розслідування у даному кримінальному провадженні.

У зв`язку з тим, що слідчим безпідставно затягується та не розслідується кримінальне провадження, оскільки за 11 місяців жодну особу не притягнуто до відповідальності та не встановлено винних осіб.

Позивач обґрунтовує розмір моральної шкоди, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати за 2019 рік (з 01.06.2019-31.12.2019, яка становить 4173 грн.) та за 2020 рік (з 01.01.2020-31.04.2020 4723).

Позивач просить стягнути з держави за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача 48103,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та бездіяльністю слідчого.

Ухвалою суду від 20.05.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та у справі призначене підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 01.07.2020 закрите підготовче провадження у справі. Витребувано у відповідача Слідчого управління Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Полтавській області матеріали кримінального провадження № 0001284 від 31.05.2019 року.

24.06.2020 року від відповідача Головного управління Національної поліції в Полтавській області надійшов відзив на позов, в якому відповідач позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість, оскільки позивачем у позовній заяві не наведені обставини, які підтверджуються достатніми доказами, що свідчили про обґрунтованість позовних вимог та заподіяння йому моральної шкоди. Вважає, що позивачем не доведено факт заподіяння моральної шкоди, факт протиправних діянь відповідача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями відділу поліції та завданою шкодою; вина заподіювача. Також позивачем нічим не доведено розмір шкоди. Вказували, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більше, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи й не повинен призводити до її збагачення.

ОСОБА_1 обґрунтував свої вимоги щодо відшкодування моральної шкоди бездіяльністю слідчого з огляду на ухвалу слідчого судді у справі № 554/10383/19. Вважають, що оскарження ОСОБА_1 бездіяльності слідчого в порядку КПК є механізмом реалізації його права на контроль за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій досудового розслідування в порядку кримінального судочинства.

Наполягали, що умови та порядок відшкодування шкоди державою заподіяної фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, встановлюється законом. Проте на даний час такого закону в Україні не прийнято.

У судове засідання відповідачі та третя особа не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час на місце судового розгляду.

Відповідач Державне казначейство України відзиву, клопотань та заяв по суті позову не надав.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, старший слідчий відділу розслідування особливо важливих злочинів Слідчого управління Головного управління Національної поліції у Полтавській області Ільїна Ж.В., пояснень по суті спору, клопотань та заяв по суті позову не надала.

Суд, заслухавши позивача ОСОБА_1 та його представника, дослідивши матеріали справи, приходить до такого висновку.

Судом встановлено, 31.05.2019 року до ЄРДР за № 0001284 внесено відомості за ч. 1 ст. 374 КК України, а саме: «Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва Матійчук Г.О. № 757/51544/18-к від 07.02.2019 зобов`язано службових осіб Генеральної прокуратури України внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 від 01.10.2018 за ч. 1 ст. 374 КК України, який вчинено деякими службовими особами Регіонального центру з надання безплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області» (а.с.7).

ОСОБА_1 в даному кримінальному провадженні є заявником.

Постановоюст. слідчого відділу особливо важливих злочинів СУ ГУНП в Полтавській області Ільїної Ж.В. від 29.10.2019 року було закрито кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 09.01.2020 року скасовано постанову слідчого від 29.10.2019 року про закриття кримінального провадження № 0001284 від 31.05.2019 року за ч. 1 ст. 374 КК України (а.с. 8-9).

На даний час досудове розслідування у кримінальному провадженні продовжується № 0001284 від 31.05.2019 року за ч. 1 ст. 374 КК України.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові ВС від 22 травня 2019 року по справі № 686/20012/18 з подібними фактами і спірними правовідносинами суд касаційної інстанції зробив такі висновки.

«Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли з підстав неправомірних дій посадової особи слідчого СВ Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області щодо неповідомлення ОСОБА_1 про результати поданих ним клопотань.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Оскільки судовими рішенням, які набрали законної сили, встановлено бездіяльність слідчого СВ Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для відшкодування заданої позивачу такими діями моральної шкоди та правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, дослідив наявні у справі докази, і надав їм належну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з Державного бюджету України моральну шкоду у розмірі 1 000,00 грн.».

У справі, що розглядається позивач обґрунтовує заявлені вимоги бездіяльністю слідчого, яка встановлена судовим рішенням, безпідставним затягуванням належного розслідування кримінального провадження, а також тим, що у продовж ніж понад 11 місяців жодну особу не притягнуто до відповідальності та не встановлено винних осіб.

Як вбачається в ухвалі Октябрського районного суду м. Полтави від 09.01.2020 року у справі № 554/10383/19 за скаргою ОСОБА_1 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження № 0001284 від 31.05.2019 року за ч. 1 ст. 374 КК України вказано, що «Зазначена постанова була винесена слідчим без проведення належної повної перевірки і з порушенням вимог ст. 110 КПК України.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що слідчим не проведені всі необхідні слідчі дії для прийняття правильного рішення. Так, згідно скарги, не було допитано в якості свідка адвоката ОСОБА_2 , не було витребувано у цього адвоката документи, які знаходяться у його розпорядженні на підтвердження порушення права на захист ОСОБА_1 ; не було проведено перевірки щодо розтрати державних коштів, у зв`язку з наданням правової допомоги.

Крім того, фактично у постанові лише повністю викладені покази ОСОБА_1 , відсутні інші покази допитаних свідків, та взагалі не дана правова оцінка зібраним по справі доказам.

Слідчим в постанові приведені зміст пунктів та статей Положення про регіональний центр, Закону України «Про безоплатну правову допомогу», але не вмотивовано згідно яких підстав він прийшов до такого висновку саме по цьому кримінальному провадженню. Не встановлені інші обставини, на які посилається скаржник, необхідні для повного та об`єктивного розслідування».

На підставі вказаних фактів слідчий суддя прийшов до висновку, що оскаржувана постанова не вмотивована, оскільки не перевірені обставини вчинених злочинів, не надано оцінки обставинам, які викладені в заяві.

Проаналізувавши зміст вказаного судового рішення, суд приходить до висновку про невідповідність оскаржуємої ухвали вимогам органом досудового розслідування не було дотримано вимоги ст.ст. 9, 91, 110 КПК України, оскільки висновки щодо обставин, які обумовлюють закриття провадження у справі були зроблені передчасно, без належної перевірки обставин, викладених в заяві скаржника та не надавши відповідної оцінки доказам, які були здобуті під час проведення досудового розслідування у всій їх сукупності. Отже дії слідчої СУ ГУНП в Полтавській області не відповідають вимогам закону, які виявилися у винесенні рішення, що призвело до затягування розслідування даного кримінального провадження.

Вказана ухвала слідчого судді не стверджує про протиправність діяння слідчого, а лише вказує на її передчасність та проведення додаткових процесуальних дій. Водночас, суд вважає, що вказане кримінальне провадження за заявою ОСОБА_1 здійснювалося неефективно, про що свідчить ухвала слідчого судді.

Визначаючи розмір моральної шкоди, позивач послався на норми ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», проте норми цього Закону не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

З огляду на недостатніх проведених слідчих дій слідчим постанова слідчого про закриття кримінального провадження була скасована та враховуючи те, що заявнику у кримінальному провадження не заподіяно тяжких наслідків, він скористався своїм право на оскарження постанови слідчого, суд приходить до висновку, що скасування слідчим судом є належною сатисфакцією, враховуючи те, що досудове розслідування у даному вказаному кримінальні провадженні продовжується.

Суд вважає, що хоча слідчим під час розслідування допущено порушення норм процесуального законодавства, проте воно не є таким, що суттєво вплинуло на порушення нормальних життєвих стосунків позивача.

Отже, керуючись приписами ст.23, ст.1174 ЦК України, суд виходить з того, що позивач є заявником у кримінальному провадженні, останній реалізує своє право на здійснення досудового розслідування та оскарження постанови слідчого про закриття кримінального провадження скасував дану постанову, а також враховую тривалість і характер порушень прав позивача те, що допущені порушення органу досудового розслідування було виправлено судовим рішенням, суд приходить до висновку, що скасування слідчим судом постанови слідчого від 31.05.2019 року є належною сатисфакцією, з огляду на те, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні продовжується.

Відповідно до ст.141ЦПК України судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Отже, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 81, 83, 259, 353 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Судовий витрати покласти на державу.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Октябрський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників, які брали участь у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце перебування: Державна установа «Полтавська установа виконання покарань № 23», адреса: м. Полтава, вул. Пушкіна, 91

Відповідач 1: Слідче відділення Полтавського відділу поліції ГУНП в Полтавській області, юридична адреса: 36003, м. Полтава, вул. Сковороди, 2-б.

Відповідач 2: Головне управління Національної поліції в Полтавській області, юридична адреса: 36000, м. Полтава, вул. Пушкіна, 83.

Відповідач 3: Державне казначейство України, , юридична адреса: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, буд.6.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: старший слідчий відділу розслідування особливо важливих злочинів СУ ГУНП в Полтавській області, юридична адреса: 36003, м. Полтава, вул. Сковороди, 2-б.

Повний текст рішення складено 01.04.2021 року.

Суддя Л.В.Гольник