печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

10 березня 2021 року Печерський районний суд міста Києва

у складі: головуючого судді - Підпалий В.В.,

при секретарі судового засідання - Луцюк А.В.,

за участю: державного виконавця - Маріуци Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ ГТУЮ у м. Києві Удавіцької Є.В. та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 звернувся до суду з указаною скаргою, просить визнати бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ ГТУЮ у м. Києві Удавіцької Є.В. протиправною; зобов`язати державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ ГТУЮ у м. Києві Удавіцьку Є.В. здійснити перерахунок заборгованості відповідно до довідки про заробітну плату заявника на посаді директора та головного бухгалтера за сумісництвом в МПП «Дана плюс» та згідно розрахунково-платіжних відомостей.

Скаргу обґрунтовано тим, що у провадженні Печерського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві знаходиться виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 аліментів згідно рішення Нижньогородського районного суду АРК. 20.07.2004 року було відкрито виконавче провадження. Згідно довідки-розрахунку від 01.03.2016 року заборгованість складала 116 155, 18 грн. У червні 2017 року заявник подав до державного виконавця заяву про перерахунок заборгованості, оскільки заявник отримував дохід з 2014 року працюючи директором та головним бухгалтером за сумісництвом в МПП «Дана плюс» та згідно розрахунково-платіжних відомостей, заявник отримував дохід за свою працю. Державний виконавець Удавіцька Є.В. відмовила у перерахунку заборгованості, оскільки, як зазначила виконавець згідно відомостей ДФС України та ПФУ, заявник офіційно не був працевлаштований. Державний виконавець зазначила, що заборгованість нарахована згідно середньої заробітної плати в м. Києві.

За вищевказаних обставин, заявник звернувся до суду із даною скаргою, вважаючи, що при розрахунку заборгованості за аліментами державний виконавець мала б виходити із фактичного заробітку боржника, а не розраховувати заборгованість за аліментами, виходячи із середньомісячної заробітної плати по м. Києву.

У засідання заявник та його представник не з`явилися, повідомлялися належним чином.

Державний виконавець Маріуца Т.В. в засіданні заперечував проти задоволення скарги, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість скарги. Зокрема, на підтвердження своєї позиції надав до суду копії матеріалів виконавчого провадження, здійснюваного відносно ОСОБА_1 .

Заслухавши пояснення представника виконавчої служби, дослідивши матеріали справи та матеріали виконавчого провадження, суд приходить до наступного висновку.

Так, відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 451 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Судом установлено, що на виконанні в Печерському РВДВС м.Києва ГТУЮ у м. Києві перебуває виконавчий лист № 2-2729, виданого 18.06.2003 року Нижньогородським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини в розмірі ? частини з усіх видів заробітку щомісячно.

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості за аліментами від 01.03.2016 року, заборгованість ОСОБА_1 за аліментами становить 116 155, 18 грн.

13.06.2017 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до державного виконавця Печерського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Удавіцької Є.В. із заявою про здійснення перерахунку заборгованості на підставі довідок про заробітну плату ОСОБА_1 .

Натомість, державним виконавцем за підписом начальника відділу Коблош О.Й., було надано відповідь заявнику, згідно якої повідомила, що згідно відомостей ДФС України та ПФУ боржник офіційно не був працевлаштованим, тому у зв`язку із вищенаведеним перерахунок зі сплати аліментів не може бути здійснений.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.

Згідно із ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Оскільки предметом розгляду скарги, поданої стягувачем у порядку, визначеному розділом VII ЦПК України, є саме законність чи незаконність дій державного виконавця, а предметом розгляду конкретно цієї скарги є саме протиправність, на думку боржника, дій державного виконавця щодо складання довідки-розрахунку заборгованості за аліментами, то суд виходить із того, що складення довідок-розрахунків за аліментами є обов`язком державного виконавця і такий обов`язок останньою виконано.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Доводи боржника про те, що державний виконавець безпідставно розраховує заборгованість за аліментами, виходячи із середньої заробітної плати по м. Києву, суд відхиляє, оскільки заявником ОСОБА_1 не було надано до суду доказів того, що він є офіційно працевлаштованим, що було б підставою для перерахунку заборгованості по аліментах відповідно не до середньої заробітної плати, а до фактичного заробітку.

За таких обставин підстави для визнання протиправними дій державного виконавця щодо складання довідки-розрахунку за аліментами, відсутні.

Суд також звертає увагу на те, що незгода боржника з розміром нарахованих аліментів може бути предметом окремого судового розгляду в порядку позовного провадження, що передбачено ч. 3 ст. 195 СК України.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. 195 СК України, ст. ст. 447-453 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ ГТУЮ у м. Києві Удавіцької Є.В. та зобов`язання вчинити дії, - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В.В. Підпалий