Провадження № 2/369/234/21
РІШЕННЯ

Іменем України

09.08.2021 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Фінагеєвої І.О.,

при секретарі Вець О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про встановлення батьківства та визнання права власності на Ѕ частину будинку в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

11 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовною заявою до ОСОБА_2 , про встановлення батьківства та визнання права власності на Ѕ частину будинку в порядку спадкування.

Позивач у поданій до суду позовній заяві вказує, що з 1990 року у матері позивачки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зав`язалися близькі стосунки і вони почали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Вои проживали за адресою: АДРЕСА_1 .

В січні 1992 року матір позивачки завагітніла і ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася позивачка - ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданим Кашперівським сіль ЗАГС Тетіївського району Київської області 14 грудня 1992 року.

Позивач вказує, що за життя ОСОБА_4 визнавав себе її батьком, утримував її та її матір - ОСОБА_6 , та наполягав на внесенні в Свідоцтво про народження його як батька спільної дитини. Але за його життя життєві обставини завадили ретельно зайнятись питанням внесення його в актовий запис про народження дочки.

Позивач вказує, що ОСОБА_4 та мати позивачки ОСОБА_7 , після її народження проживали однієї сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 , більш ніж 13 років.

ОСОБА_1 у поданому позові також відзначає, що ОСОБА_4 не був зареєстрований за вказаною адресою, але факт спільного проживання та ведення спільного господарства, може бути підтверджений сусідами: ОСОБА_8 1963 року народження, який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 та ОСОБА_9 1963 року народження, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_3 та показаннями свідків, а саме двоюрідної сестри Спадкодавця - ОСОБА_10 1948 року народження, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_4 та рідної сестри мати позивача - ОСОБА_11 1958 року народження, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_5 .

Також на підтвердження факту визнання ОСОБА_4 батьківства відносно позивач надала суду копії фотографій.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 51 рік помер ОСОБА_4 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 02 серпня 2018 року серії НОМЕР_2 виданим Виконавчим комітетом Малютянської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

Після смерті, ОСОБА_4 , відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку загальною площею 69 кв.м., житловою площею 41.5 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_6 , який належав померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області Яхно М.Є. 22 листопада 2017 року за реєстровим №2-3373. Це підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 192497736 від 11 грудня 2019 року.

ОСОБА_1 вказує, що 17 січня 2019 року подала приватному нотаріусу Києво-Святошинського районного нотаріального округу Сподіну І.Л. заяву про прийняття спадщини. Вказана заява зареєстрована за №1 в журнал вхідної кореспонденції 17 січня 2019 року та додана до спадкової справи №5/2018. Також для прийняття спадщини до приватного нотаріуса звернулась - ОСОБА_2 . Проте позивач вказує, що з моменту відкриття спадщини і по даний час позивач не можу отримати у нотаріуса свідоцтво про право власності на спадщину за законом на 1/2 частину будинку, у зв`язку з відсутністю підтвердженого факту родинних відносин між нею та спадкодавцем.

Позивач також вказує, що для підтвердження факту родинних відносин позивач зверталася із заявою до Святошинського районного суду м. Києва, в якій просила суд встановити факт, що вона є донькою ОСОБА_4 .

Проте в судовому засіданні 22 листопада 2019 року представником заінтересованої особи ОСОБА_2 адвокатом Сєргєєвою В.О. заявлено клопотання про залишення заяви про встановлення факту родинних відносин без розгляду, вказуючи на те, що між сторонами існує спір про право.

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 22 листопада 2019 року заява ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин - залишена без розгляду.

На підставі вище наведеного позивач просила суд, визнати факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_4 та визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом, право власності на 1/2 частину житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_6 .

12 лютого 2020 року Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Медведського М.Д. відкрито провадження у справі.

24 березня 2020 року через канцелярію суду було зареєстровано клопотання відповідача ОСОБА_2 про виключення перерахованих у додатку до позову паперів з числа доказів, клопотання про витребування доказів та відзив на позовну заяву.

У поданому відзиві ОСОБА_2 зазначила, що позивачкою не надано доказів які б підтверджували відсутність у спадкодавця та її матері у вказаний нею період офіційно зареєстрованих шлюбів. А також, проведення реєстрації її народження відповідно до ч. 2 ст. 55 КпШС.

Зазначала, що відповідно до ст. 53 КпШС України зазначено, що при встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Вказувала, що жоден з перелічених доказів позивачкою не надано. Крім того мати позивачки протягом багатьох років з позовом відповідного характеру до суду не зверталася як і сама позивачка після досягнення повноліття. Спадкодавець також не виявив бажання аж до самої смерті та не встановив факту батьківства відносно позивачки як і не склав заповіту на ім`я останньої, а тому даний позов є нічим іншим як зловживанням правами та безпідставним навантаженням на роботу суду.

Вказувала, що за змістом наведеної норми закону встановлення судом батьківства може мати місце в разі доведення хоча б однієї із зазначених обставин: спільного проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем або спільне виховання чи утримання ними дитини або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Враховуючи вище викладене відповідачка просила суд, відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

31 березня 2020 року через канцелярію суду позивачем було зареєстровано заяву про зміну предмету позову, в якій вона просила викласти предмет позову у наступному вигляді: встановити факт батьківства померлого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Малютянка, Києво-Святошинського району Київської області, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки с. Кашперівка, Тетіївської району Київської області; визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом, право власності на Ѕ частину житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_6 ; судові витрати по справі покласти на Відповідача та стягнути на користь позивача суму сплаченого судового збору.

Того ж дня позивачем також через канцелярію суду було зареєстровано відповідь на відзив в якому вона просила задовольнити позов про встановлення батьківства та визнання права власності на Ѕ частину будинку в порядку спадкування у повному обсязі та клопотання про доручення доказів до матеріалів справи.

05 травня 2020 року розпорядженням керівника апарату суду Дідур М.О. №528 призначено повторний автоматизований розподіл судових справ у зв`язку із закінченням строку відрядження як тимчасово переведеного до Києво-Святошинського районного суду Київської області судді Медведського М.Д.

06 травня 2020 року відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по вказаній справі визначено суддю Пінкевич Н.С.

15 вересня 2020 року Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Пінкевич Н.С. уточнену позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

29 вересня 2020 року через канцелярію суду було зареєстровано заяву ОСОБА_1 про усунення недоліків уточненої позовної заяви.

Згідно з розпорядженням керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Дідура М.О. №1049 від 29 грудня 2020 року щодо повторного автоматичного розподілу справи №369/16030/20 та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 29 грудня 2020 року, який проведений, у зв`язку з перебуванням головуючого судді Пінкевич Н.С. у соціальній відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, судді Фінагеєвій І.О. передано цивільну справу №369/16030/20.

05 січня 2021 року Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Фінагеєвої І.О. прийнято до розгляду цивільну справу №369/16030/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення батьківства та визнання права власності на 1/2 частину будинку у порядку спадкування.

05 квітня 2021 року позивачем в судовому засіданні було подано клопотання про долучення доказів та виклик свідків, які було задоволено протокольною ухвалою.

05 квітня 2021 року Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Фінагеєвої І.О. закрито підготовче провадження у справі.

09 червня 2021 року через канцелярію суду було зареєстровано заяву представника відповідача про застосування строку позовної давності.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали, просили суд задовольнити.

Відповідач та представник відповідача заперечували проти задоволення позову та просили суд в разі задоволення позову застосувати строк позовної давності.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні зазначила, що була сусідкою позивачки, свідчила, що ОСОБА_7 та ОСОБА_4 проживали за адресою: АДРЕСА_1 . з 1989 року десять років. Свідок змінила місце проживання у 2005 році.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні зазначила, що є рідною сестрою матері позивачки. Повідомила суду, що її сестра ОСОБА_7 та ОСОБА_4 познайомилися у 1989 році, разом прожили 15 років. Свідок зазначала, що досить часто на свята вона гостювала у сестри та ОСОБА_4 , разом виїжджали на природу. За весь цей період проживали як сім`я.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні зазначила, що є сестрою ОСОБА_4 . Вказувала, що ОСОБА_4 за життя признавав ОСОБА_1 своєю дочкою, називав її дочкою, вихідні ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_1 проводили у с. Малютянка з родичами. Свідчила, що сумнівів у тому, що ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_4 у неї не було. Вказувала, що з відповідачем їх сім`я не спілкувалася.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні зазначила, що за адресою: АДРЕСА_7 проживає з 1988 року, була сусідкою ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , вказувала, що вони жили як одна сім`я, неодноразово святкувала з ними свята (новий рік), їздили на пікнік до села. В приватному спілкуванні ОСОБА_4 називав ОСОБА_1 дочкою.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні зазначив, що жив 12 років по сусідству (навпроти кімнати) з ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_7 . Крім того в судовому засіданні показав, що кожного дня бачив сім`ю позивача, іноді заходив до них в кімнату, декілька разів їздили разом до с. Малютин на відпочинок. Перші роки проживання збирались всі разом для святкування днів народжень. В 2006 році ОСОБА_4 пішов із сім`ї. ОСОБА_4 називав ОСОБА_1 дочкою, сумнівів, що він її батько не виникало.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні зазначила, що в квітні 1989 року познайомилася з ОСОБА_4 до 2006 року жили в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_7 . Вказувала, що не реєструвала шлюб з ОСОБА_4 тому що останній зловживав спиртними напоями, хоча він пропонував вийти заміж. Пояснювала, що причина реєстрації позивача ОСОБА_14 на її прізвище в тому, що документами реєстрації новонародженої займалася її мати, а тому прізвище ОСОБА_4 вона не знала.

10 червня 2021 року судом було оголошено перерву до 07 липня 2021 року.

В судове засідання 07 липня 2021 року сторони не з`явилися.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача та свідків, дослідивши матеріали справи та з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та дійшов наступного висновку.

Як зазначила позивачка, її батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_7 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 пояснили, що їм достовірно відомо про те, що батьками позивачки ОСОБА_1 є ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , вони всі проживали за адресою: АДРЕСА_1 , всі сусіди знали їх як одну сім`ю.

Згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» і правової позиції Суду у справі №6-20цс15 від 25 лютого 2015 року. При розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, народженої до набрання чинності Сімейного кодексу необхідно застосовувати відповідні норми Кодексу про шлюб та сім`ю;

Згідно з п. 7 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 - у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК. Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи. Усі вони беруть участь у справі як заявники, а органи опіки та піклування й інші особи (залежно від обставин справи) - як заінтересовані особи. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

У відповідності до п.9 вказаної Постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

Як зазначено в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», яка була діючою на час дії КпШС України, згідно зі ст. 53 КпШС підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства.

Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо).

Відповідно до ч.2, 3 ст.53 КпШС України в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків, батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.

При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї.

Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.

Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини.

З урахуванням положень ст. 212 ЦПК України, жоден доказ не має для суду наперед установленого значення для суду, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Відповідно до норм статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

Відповідно до ст.55 КпШС України, якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, запис про матір дитини провадиться за заявою матері, а запис про батька дитини - за спільною заявою батька і матері дитини, або батько записується згідно з рішенням суду. При народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім`я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою.

В судовому засіданні встановлено, що за життя ОСОБА_4 визнавав батьківство щодо позивачки, завжди проявляв батьківську турботу, батьки жили як одна сім`я. Дану обставину підтвердили свідки у судовому засіданні, а також наявні в матеріалах справи докази.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов в частині встановлення факту батьківства підлягає задоволенню, так як в судовому засіданні доведено, що ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_1 , що є підставою для внесення змін в актовий запис про народження дитини та встановлення цього факту має юридичне значення для захисту прав позивача.

Щодо заяви представника відповідача з приводу застосування строку позовної давності, то суд зазначає, що ст.53 КпШС УкраїниУкраїни не встановлено жодного строку позовної давності для відповідних правовідносин. За даних обставин, суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності до даних правовідносин.

Щодо позовних вимог про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_6 в порядку спадкування, судом встановлено наступне.

Згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 від 02 серпня 2018 року ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На підставі частини п`ятої статті 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини.

В 17 січня 2019 року позивачка звернулась до приватного нотаріуса Сподін І.Л. із заявою про прийняття спадщини як спадкоємець першої черги після смерті ОСОБА_4 . Однак їй було відмовлено постановою №7/01-16 від 12 березня 2020 року у зв`язку з неможливістю встановлення родинних стосунків.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1,2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (статті 77, 79-80 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України).

Отже, в силу вимог ст.ст. 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Верховний Суд України у постанові Пленуму №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» в п.23 роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не було встановлено коло спадкоємців ОСОБА_4 , клопотання щодо витребування матеріалів спадкової справи сторони не заявляли, тому вимоги позивача в частині визнання права власності на Ѕ частину будинку в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 не підлягають задоволенню.

При таких обставинах позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.53, 55 КпШС України, постановою Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, ст.ст. 2, 5, 10, 12, 76-81, 89, 90, 141, 259-265, 268, 293, 294, 315, 319 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про встановлення батьківства та визнання права власності на Ѕ частину будинку в порядку спадкування - задовольнити частково.

Встановити факт батьківства ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Боярка, Києво-Святошинського району, Київської області відносно ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: І.О. Фінагеєва