КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/806/21
Провадження № 2-з/488/58/21 р.
УХВАЛА

Іменем України

09.08.2021 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючої по справі судді - Селіщевої Л.І.,

при секретарі судового засідання Глубоченко О.О.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Корабельного районного суду м. Миколаєва перебуває цивільна справа № 488/4284/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради, про визнання місця проживання дітей та стягнення аліментів, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей, третя особа: Служба у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради.

17.05.2021 року відповідач за первісним позовом та відповідно позивач за зустрічним - ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову шляхом встановлення, до вирішення заявленого позову по суті, двотижневого графіку місця мешкання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 наступним чином:

- З 24.05.2021 року по 06.06.2021 року з матір`ю ОСОБА_1 ;

- З 07.06.2021 року по 20.06.2021 року з батьком ОСОБА_2 ;

- З 21.06.2021 року по 04.07.2021 року з матір`ю ОСОБА_1 ;

- З 05.07.2021 року по 18.07.2021 року з батьком ОСОБА_2 ;

- З 19.07.2021 року по 01.08.2021 року з матір`ю ОСОБА_1 ;

- З 02.08.2021 року по 15.08.2021 року з батьком ОСОБА_2 ;

- З 16.08.2021 року по 29.08.2021 року з матір`ю ОСОБА_1 ;

- З 30.08.2021 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 з батьком ОСОБА_2 .

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 18.05.2021 року заява ОСОБА_1 повернута на підставі ч. 10 ст. 153 ЦПК України.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 30.06.2021 року ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 18.05.2021 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви.

Дослідивши вказану заяву та додані до неї документи, суд приходить до наступного висновку.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Так, судом встановлено, що між сторонами дійсно виник спір з приводу визначення місця проживання спільних дітей.

Разом з тим, вказана обставина сама по собі не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову в спосіб, визначений позивачем, оскільки, визначені періоди двотижневого графіку місця мешкання дітей, а саме: з 24.05.2021 року по 06.06.2021 року з матір`ю ОСОБА_1 ; з 07.06.2021 року по 20.06.2021 року з батьком ОСОБА_2 ; з 21.06.2021 року по 04.07.2021 року з матір`ю ОСОБА_1 ; з 05.07.2021 року по 18.07.2021 року з батьком ОСОБА_2 ; з 19.07.2021 року по 01.08.2021 року з матір`ю ОСОБА_1 ; з 02.08.2021 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 з батьком ОСОБА_2 , на даний час минули, тобто втратили свою актуальність на день розгляду даної заяви. Уточнення до заяви про забезпечення позову, з новим графіком місця проживання дітей, заявником до суду не надано.

Крім того, вказаний спір не може бути забезпечений у спосіб, визначений позивачем, оскільки визначення місця проживання дітей є предметом спору як за первісним так і за зустрічними позовами. Натомість ч. 1 ст. 149 ЦПК України визначає, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. При цьому згідно ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Виходячи із цього та положень ст.ст. 149-150 ЦПК України суд вважає, що спосіб забезпечення позову, який просить застосувати заявник, не передбачений ст. 150 ЦПК України та суперечить змісту самого інституту заходів забезпечення, меті його застосування та є тотожним із позовними вимогами, які заявлені сторонами по даній справі.

Також суд вважає необхідним зазначити, що заявником належним чином не обґрунтовано того, що вказаний нею захід забезпечення позову спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, як не обґрунтовано і ймовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття такого заходу.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 149, 150, 153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задовленні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, у разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку ст. 261 ЦПК України.

Суддя Л.І. Селіщева