Справа№311/1349/21
Провадження№ 2/311/667/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2021 року м.Василівка

Василівський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Пушкарьової С.П.

за участю секретаря судового засідання Гончарової К.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Василівської міської ради Запорізької області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

12 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Василівської районної державної адміністрації Запорізької області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позов мотивований тим, що позивач являється власником житлового будинку АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу від 12 лютого 1979 року. У належному йому будинку зареєстрований позивач ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та відповідачі по справі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Відповідачі фактично не проживають у будинку більше семи років без поважних причин. Місце фактичного проживання відповідачів йому не відоме та адресу свого проживання вони йому не повідомляли. Позивач вважає, що відповідачі чинять йому перешкоди у користуванні належним йому будинком, він не може вільно розпоряджатися належним йому майном. Також він змушений сплачувати кошти за житлово-комунальні послуги з урахуванням кільності осіб зареєстрованих за вказаною адресою, що ставить його у скрутне матеріальне становище та він не може реалізувати своє право та оформити субсидію. У зв`язку з чим позивач ОСОБА_1 вимушений звернутися до суду з позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

19 квітня 2021 року надіслано запит до Василівської міської ради Запорізької області щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідачів.

23 квітня 2021 року до суду надійшла відповідь на запит про те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 20 листопада 2019 року по теперішній час.

23 квітня 2021 року до суду надійшла відповідь на запит про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 19 листопада 2019 року по теперішній час.

23 квітня 2021 року до суду надійшла відповідь на запит про те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 12 листопада 2019 року по теперішній час.

Ухвалою Василівського районного суду від 26 квітня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження, залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Службу у справах дітей

Василівської районної державної адміністрації Запорізької області та призначено судове засідання.

Ухвалою Василівського районного суду від 05 липня 2021 року залучено до участі у справі за в якості правонаступника Служби у справах дітей Василівської районної державної адміністрації Запорізької області- Службу у справах дітей Василівської міської ради Запорізької області.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, надали суду заяву про розгляд справи без їхньої участі. У заяві зазначили, що позовні вимоги визнають, проти задоволення позовних вимог та визнання їх такими, що втратили право користування житловим будинком не заперечують. Дійсно з червня 2013 року вони не проживають у буд. АДРЕСА_1 у зв`язку з виїздом у інший регіон.

Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору Служби у справах дітей Василівської міської ради Запорізької області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без участі представника служби та просив винисти рішення згідно чинного законодавства.

Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у розгляді справи, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Згідно ч.4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши надані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 являється власником будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу будинку від 12 лютого 1979 року, посвідченого секретарем Скельківської сільської ради депутатів трудящіх Василівського району Запорізької області Плюйко І.П. та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №11663556 від 28 жовтня 2013 року (а.с.8, 9-10).

Як вбачається із витягу №327 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб виданого адміністратором відділу Центру надання адміністративних послуг ОСОБА_7 вих. №327 від 08 квітня 2021 року власнику будинку ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.11)

Згідно акта обстеження фактичного місця проживання громадян ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 від 08 квітня 2021 року, складеному за участю депутата Василівської міської ради Брик В.В., в присутності свідків: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , складено акт про те, що гр. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , але вибули з вказаної адреси в червні 2013 року та фактично проживають за межами області (а.с. 12).

Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Виходячи з положень ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України щодо обов`язку доказування, обов`язок довести свої заперечення щодо наявності поважних причин відсутності на спірній житловій площі покладено на відповідача.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Стаття 47 Конституції України та ст.9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом.

Право на повагу до житла гарантує і ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Відповідно до вимог ст.317 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпоряджання своїм майном. Згідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (частина 1); член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (частина 2).

Права власника житлового будинку визначені в ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК України).

Таким чином, при розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням члена сім`ї власника житла, мають встановлюватися наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи відсутній відповідач у спірному приміщені понад встановлені строки, чи є причини відсутності поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності.

Пленум Верховного Суду України в пункті 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Згідно роз`яснень п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року з подальшими змінами „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на невизначений строк тощо).

Статтею 321 ЦК України визначено непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійснені лише у випадку і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку проте, що право членів сім`ї власника житлового приміщення може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами якого вони є; із припиненням права власності втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Таку правову позицію висловив ВСУ у Постанові від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Вказана норма визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому немає значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

З порівняльного аналізу ст.ст.383,391 ЦК України та ст.ст.64,150,156 ЖК України слід дійти висновку, що положення ст.ст.383,391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру, тощо, від будь-яких осіб, у тому числі, які і не були членами його сім`ї, а положення ст.ст.64,150,156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Пункт 34 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 07.02.2014 року „Про судову практику про захист прав власності та інших речових прав" передбачено, що власник жила має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення власності на житлове приміщення (п.3 ч.1 ст.346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі та суд вважає необхідним усунути перешкоди позивачу ОСОБА_1 у користуванні належного йому на праві приватної власності житлового будинку АДРЕСА_1 шляхом визнання відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування вищевказаним житловим приміщенням, а саме: житловим будинком АДРЕСА_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 12 лютого 1979 року, посвідченого секретарем Скельківської сільської ради депутатів трудящіх Василівського району Запорізької області Плюйко І.П., зареєстровий в реєстрі за №12, а саме з тих підстав, що відповідачі по справі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у спірному житловому будинку тривалий час не проживають, що вбачається з акта перевірки реєстрації та проживання, складеного 08 квітня 2021 року депутатом Василівської міської ради Брик В.В., при цьому участі в утриманні вказаного житлового будинку відповідачі не приймають, комунальні послуги не сплачують, та будучи зареєстрованими у даному житловому будинку, який належить позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності не проживаючи в ньому, відповідачі чинять позивачу, як власнику, перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні своєю власністю. Крім того, на теперішній час позивач ОСОБА_1 не може у повному обсязі реалізувати своє право на розпорядження приватною власністю, оскільки у добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом з неповнолітньою дитиною ОСОБА_3 не бажають. Будь-яких підстав для збереження за відповідачами вказаного вище житлового приміщення судом не встановлено. Тому перешкоди, які чиняться позивачу ОСОБА_1 відповідачами по справі у володінні належною йому на праві власності житлового будинку, мають бути усунені в судовому порядку шляхом визнання відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 , оскільки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 дане питання до теперішнього часу не вирішено та знятися з реєстраційного обліку у добровільному порядку відповідачі разом з неповнолітньою дитиною бажання не виявили. Правових підстав проживати на теперішній час у вищевказаному житлову будинку АДРЕСА_1 , належній на праві власності позивачу ОСОБА_1 , та бути в ньому зареєстрованими, на теперішній час у відповідачів немає. Будь-яких підстав для збереження за відповідачами вказаного вище житлового приміщення судом не встановлено.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі за вищенаведеними підставами.

Керуючись ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст.41,47 Конституції України, ст.ст.317,319,386,391 Цивільного Кодексу України, ст.ст.71,107,156,163 Житлового кодексу України, Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 року, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", ст.ст.9, 12, 13, 81, 206, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Василівської міської ради Запорізької області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН - НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН - НОМЕР_2 ), такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п.1 Розділу ХШ Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області С.П. Пушкарьова