Номер провадження 2/754/473/21
РІШЕННЯ

Іменем України

07 липня 2021 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого - судді Галась І.А.,

при секретарі - Мельничук М.К.

за участі - представника позивача - ОСОБА_1

відповідачів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення порядку користування квартирою та за зустрічний позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , третя особа: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про припинення права власності на частку у спільному майні,

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_5 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації звернулась до суду із позовною заявою про визначення порядку користування квартирою.

Вимоги позову обґрунтовано наступним.

23 травня 2015 року між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за № 656 від 23.05.2015 року зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Деснянського управління юстиції у м. Києві, відповідно до Свідоцтва про шлюб, серія НОМЕР_1 від 26 травня 2015 року. Після укладення шлюбу прізвище - ОСОБА_9 .

З 03 жовтня 2015 року Позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 чоловік Позивачки - ОСОБА_5 помер, про що свідчить Свідоцтво про смерть за № НОМЕР_2 від 01.11.2016 року, видане Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві, серія НОМЕР_3 від 01 листопада 2016 року.

01.08.2019 року, згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва № 754/2644/18 виданого 06.06.2019 року, ОСОБА_5 має приватну власність у розмірі 1/12 частку квартири за АДРЕСА_2 .

Вказана квартира - спільної власності: гр. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , (матері Відповідачки-1) та Позивачки - ОСОБА_5 .

Позивачка наголосила, що Відповідачка-1 - ОСОБА_3 змінила вхідні замки на вхідних дверях квартири за вищевказаною адресою, виселила її з малолітньою дитиною на вулицю, неодноразово викликала поліцію для незаконного виселення Позивачки з сумісної квартири, про що свідчать у своїх поясненнях сусіди по району: ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , у зв`язку із чим вона вимушена орендувати та оплачувати окрему кімнату для проживання з двома дітьми, про що відповідно 18.04.2018 року було складено та направлено заява на ім`я начальника Деснянського УП ГУНП України у м. Києві.

Грошові кошти за комунальні платежі, за проживання сім`ї Позивачки у зазначеній квартирі вносив чоловік Позивачки - ОСОБА_5 , але після його смерті, Відповідачка-1 квитанцій для оплати комунальних платежів не надавала і взагалі відмовлялась спілкуватися, хоча, Позивачка неодноразово пропонувала їй діалог.

Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи, за відомостями Відділу з питань місця проживання /перебування фізичної особи Деснянської РДА за № 793978 ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 . та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 .

Згідно з свідоцтвом на право власності за № НОМЕР_8 від 04.05.1998 року, яке видане Відділом приватизації державного житлофонду Ватутінської районної Ради м. Києва, квартира за адресою АДРЕСА_1 , дійсно належить на праві приватної спільної власності громадянину ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 (помер), ОСОБА_10 (мати ОСОБА_3 ) та членам його сім`ї в рівних долях. Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Загальна площа квартири становить 55,26 квадратних метрів, житлова площа 29,9 кв. метрів

Вказана квартира розташована 11 поверсі 16 поверхового будинку та складає з 2 кімнат жилою площею 29,9 кв. метри, у тому числі: 1-а кімната-17,6 кв. метра, 2-а кімната - 12,3 кв. метра, кухні площею 8,2 кв. метри, ванної кімнати-2.6 кв. метри, вбиральні (поєднаної) 1,3 кв. метри, коридору 8,9 кв. метри, лоджією 4,36 кв. метри. Загальна площа 55,26 кв. метри.

Встановлення порядку користування квартирою, необхідне для того, щоб уникнути постійних суперечок та конфліктів між співвласниками та мешканцями спірної квартири.

Посилаючись на викладене, просить суд:

-виділити у користування позивачу та двом її неповнолітнім дітям частину кімнати №2 (кімнату площею 12,3 кв. метра) в 4,6 кв. метрів - для ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5;

-виділити у користування ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - кімната № 1 площею 17,6 кв. метра та решту кімнати № 2 в 7, 7 кв. метри, залишивши у спільному користуванні кухню, площею 8,2 кв. метра, ванну кімнату 2,6 кв. метра, вбиральню -1,3 кв. метра, коридор 8,9 кв. метра, лоджію 4,36 кв. метри.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23 січня 2020 року було відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання з викликом сторін.

22 січня 2021 року до суду надійшов Відзив на позовну заяву в порядку ст.178 ЦПК України, в якому Відповідач - 1 - ОСОБА_3 просила відмовити у задоволені позову, оскільки він є необґрунтованим та незаконним виходячи наступного.

Відповідно до Свідоцтва на право власності за № НОМЕР_8 від 04.05.1998 року, виданого Відділом приватизації державного житлофонду Ватутінської районної Ради м. Києва, спірна квартира за АДРЕСА_2 належала в рівних частинах: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 .

Спірна квартира складається з 2-х кімнат жилою площею 29.9 кв.м., у тому числі 1-а кімната 17,6 кв.м., 2-а кімната 12,3 кв.м., кухня площею 8,2 кв.м., ванна кімната 2,6 кв.м., вбиральня 1,3 кв.м., коридор 8.9 кв.м., лоджія 4,36 кв.м. Загальна площа квартири становить 55,26 кв.м.

ІНФОРМАЦІЯ_6 помер син Відповідачів, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 01.11.2016 року.

Після смерті сина Відповідачів - ОСОБА_5 була відкрита спадщина, до складу якої входила належна йому за життя ј частина Спірної квартири.

Серед спадкоємців, які у першу чергу мали право на спадкування за законом були: мати спадкодавця: Відповідач-1, його батько: Відповідач-2, а також його дружина: ОСОБА_5 .

Відповідач-2 відмовився від своєї частки у спадщині на користь Відповідача-1- ОСОБА_3 у зв`язку із чим, після смерті сина, Відповідач-1 успадкувала 2/3 його частки у спадщині, тобто 1/6 частину Спірної квартири, а Позивач по справі 1/3 частку від спадщини, тобто 1/12 частину Спірної квартири.

Право власності Позивача на 1/12 частину Спірної квартири в порядку спадкування за законом після смерті сина Відповідачів - ОСОБА_5 було визнано за рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 06.06.2019 року (Справа №754/26 44/18).

В подальшому, 01.08.2019 року Позивач зареєструвала своє право власності на 1/12 частину Спірної квартири в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та після чого зареєструвала в ній свого малолітнього сина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Крім того, за час життя, за проханням Позивача, син Відповідачів зареєстрував місце проживання Позивача в Спірній квартирі.

Після смерті сина відповідачів, 30.11.2017 року Позивач, без дозволу власників квартири зареєструвала місце проживання свого сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в Спірній квартирі.

Незважаючи на те, що Позивач зареєстрована в Спірній квартирі, з жовтня 2015 року вона в ній не проживає і має інше фактичне місце проживання. Як сама Позивач вказала в позові, мешкає вона за адресою: АДРЕСА_3 , а проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Крім того, діти Позивача також являються зареєстрованими в Спірній квартирі, але жодного разу не проживали в ній.

В процесі розгляду даної цивільної справи № 754/18115/19, а саме ІНФОРМАЦІЯ_7 померла співвласник Спірної квартири, мати Відповідача-1 - ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Після смерті матері Відповідача-1 була відкрита спадщина, до складу якої входила належна їй за життя ј частина Спірної квартири.

Єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_10 являється її рідна донька, Відповідач - 1, яка прийняла спадщину, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 18.11.2020 року виданого Приватним нотаріусом Лугинського районного нотаріального округу Житомирської області Можарівською Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за номером № 1121.

Враховуючи вищевикладене, на сьогоднішній день Відповідачу-1 належить 2/3 частини Спірної квартири, її чоловіку Відповідачу-2 належить ј частина спірної квартири, а Позивачу 1/12 частина Спірної квартири.

1/12 частка Відповідача у спірній квартирі це 4,6 кв. м. від загальної площі квартири і 2,49 кв. м. від жилої площі квартири.

Відповідачам в свою чергу належить 11/12 частин Спірної квартири (2/3 + 14 = 1/12), що в еквіваленті на площу квартири дорівнює: житлової площі 27,41 кв. м., загальної площі 50,66 кв.м.

Позивач в своїх вимогах просить виділити у користування Позивача та двох її неповнолітніх дітей частину (кімнати площею 12,3 кв. м.) в 4.6 кв.м., що не відповідає її частці в загальній житловій площі квартири.

Крім того, Позивач просить суд виділити у користуванні Відповідачам кімнату житловою площею 17,6 кв. м„ та решту кімнати в 7,7 кв.м.

Частка Позивача в Спірній квартирі є незначною, Позивачу не може бути виділена окрема кімната.

Відповідно до висновку експерта (експерт - ОСОБА_16 , свідоцтво № НОМЕР_9 від 29.04.2011 року, дійсне до 28.04.2020 року) № 03-18 від 15.02.2018 року зазначив наступне. Частка співвласника, ОСОБА_17 , 1/12 житлової площі квартири загальною площею 55,26 кв. м., житловою площею 29,9 кв. м. є недостатньою для облаштування однокімнатної квартири (мінімально необхідно 30кв.м. загальної площі та 15 кв.м. житлової). Також виконати додатковий самостійний вихід з квартири розташованої на 11-му поверсі на сходовий майданчик - технічно неможливо. Таким чином, виділ в натурі 1/12 частини житлової квартири АДРЕСА_2 є неможливий.

Також варто зазначити, що Відповідач-2 ( ОСОБА_2 ) є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (посвідчення серії НОМЕР_6 видане 09.06.1999 року) та є інвалідом другої групи (посвідчення серії НОМЕР_7 , видане 27.01.2003 року). Відповідно до медичного висновку Центральної поліклініки Ватутінського району м. Києва, лікарсько-консультативною комісією від 20.05.1999 року встановлено, що ОСОБА_2 хворіє на гостру променеву хворобу І ступеня, тому за станом здоров`я не може проживати в одній кімнаті з членами своєї сім`ї.

Також, 22 січня 2021 року до суду надійшла Зустрічна позовна заява про припинення права на частку у спільному майні, в якої сторонами є: Позивач - ОСОБА_3 , Відповідач: ОСОБА_5 , третя особа: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві, в якої Позивач просила:

-прийняти зустрічний позов до розгляду в одному провадженні із первісним;

-припинити право власності Відповідача- ОСОБА_5 на 1/12 частинуквартири АДРЕСА_2 ;

-визнати за Позивачем- ОСОБА_3 право власності на 1/12 частину квартири АДРЕСА_2 ;

-виплатити Відповідачу- ОСОБА_5 компенсацію за 1/12 частину квартири АДРЕСА_2 у розмірі 101 983 гривень 33 копійки, які буде внесено Позивачем- ОСОБА_3 на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві.

11 березня 2021 року до суду було подано Відзив на зустрічну позовну заяву, в якій Відповідач - ОСОБА_5 просила: виділити у користування Відповідачу та двом її неповнолітнім дітям частину кімнати №2(кімнату площею 12,3 кв. метра) в 4,6 кв. метрів - для ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та виділити у користування Позивачу та третій особі-1 ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) - кімнату № 1 площею 17,6 кв. метра та решту кімнати № 2 в 7, 7 кв. метри, залишивши у спільному користуванні кухню, площею 8,2 кв. метра, ванну кімнату 2,6 кв. метра, вбиральню -1,3 кв. метра, коридор 8,9 кв. метра, лоджію 4,36 кв. метри. Також, Відповідачем зазначено, що встановлення порядку користування квартирою не порушить прав інших співвласників квартири та в повній мірі захистить мої права на користування своєю власністю.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 13 травня 2021 року було закрито підготовче провадження у справі, призначено підготовче судове засідання з викликом сторін.

Протягом розгляду справи стороною позивача позовні вимоги підтримано в повному обсязі.

Сторона відповідача протягом судового розгляду справи заперечила проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що позивачу виплачено компенсацію вартості 1/12 частини квартири АДРЕСА_2 в розмірі 101 983 гривні 33 копійок.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації у поданій до суду заяві просили розглядати справу без участі представника та винести рішення з урахуванням інтересів ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .

Вислухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи з внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва на право власності за № НОМЕР_8 від 04.05.1998 року, виданого Відділом приватизації державного житлофонду Ватутінської районної Ради м. Києва, спірна квартира за АДРЕСА_2 належала в рівних частинах: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 .

Згідно технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2 складається з 2-х кімнат жилою площею 29.9 кв.м., у тому числі 1-а кімната 17,6 кв.м., 2-а кімната 12,3 кв.м., кухня площею 8,2 кв.м., ванна кімната 2,6 кв.м., вбиральня 1,3 кв.м., коридор 8.9 кв.м., лоджія 4,36 кв.м. Загальна площа квартири становить 55,26 кв.м.

23 травня 2015 року між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за № 656 від 23.05.2015 року зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Деснянського управління юстиції у м. Києві, відповідно до Свідоцтва про шлюб, серія НОМЕР_1 від 26 травня 2015 року. Після укладення шлюбу прізвище - ОСОБА_9 .

ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 01.11.2016 року.

ОСОБА_2 відмовився від своєї частки у спадщині на користь ОСОБА_3 у зв`язку із чим, після смерті спільного сина - ОСОБА_5 , ОСОБА_3 успадкувала 2/3 його частки у спадщині, тобто 1/6 частину Спірної квартири, а Позивач по справі 1/3 частку від спадщини, тобто 1/12 частину Спірної квартири.

Право власності Позивача на 1/12 частину Спірної квартири в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 було визнано за рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 06.06.2019 року (Справа №754/26 44/18).

Отже, як встановлено ОСОБА_3 належить 2/3 частини Спірної квартири, її чоловіку ОСОБА_2 належить ј частина спірної квартири, а ОСОБА_5 належить 1/12 частина Спірної квартири.

1/12 частка ОСОБА_5 у спірній квартирі це 4,6 кв. м. від загальної площі квартири і 2,49 кв. м. від жилої площі квартири.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в свою чергу належить 11/12 частин Спірної квартири (2/3 + 14 = 1/12), що в еквіваленті на площу квартири дорівнює: житлової площі 27,41 кв. м., загальної площі 50,66 кв.м.

Згідно з Довідкою про реєстрацію місця проживання особи, за відомостями Відділу з питань місця проживання /перебування фізичної особи Деснянської РДА за № 11114545 від 26.11.2019 року ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , Довідкою про реєстрацію місця проживання особи, за відомостями Відділу з питань місця проживання /перебування фізичної особи Деснянської РДА за №11114566 від 26.11.2019 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , , Довідкою про реєстрацію місця проживання особи, за відомостями Відділу з питань місця проживання /перебування фізичної особи Деснянської РДА за №11114572 від 26.11.2019 року ОСОБА_5 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до висновку експерта (експерт - ОСОБА_14, свідоцтво № НОМЕР_9 від 29.04.2011 року, дійсне до 28.04.2020 року) № 03-18 від 15.02.2018 року зазначив наступне. Частка співвласника, ОСОБА_17 , 1/12 житлової площі квартири загальною площею 55,26 кв. м., житловою площею 29,9 кв. м. є недостатньою для облаштування однокімнатної квартири (мінімально необхідно 30кв.м. загальної площі та 15 кв.м. житлової). Також виконати додатковий самостійний вихід з квартири розташованої на 11-му поверсі на сходовий майданчик - технічно неможливо. Таким чином, виділ в натурі 1/12 частини житлової квартири АДРЕСА_2 є неможливий.

З доданої до матеріалів квитанції №187 від 13.05.2021 року вбачається, що ОСОБА_3 сплатила на загальну суму 101 983,40 гривень для забезпечення позову по справі № 754/18115/19 на рахунок Державної казначейської служби України у м. Києві.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач та ї діти: ОСОБА_13 та ОСОБА_7 мають зареєстроване місце проживання за адресою АДРЕСА_5 , в яку вона вселилася без згоди відповідачів - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що остання не оспорювала, в той час як зазначено Позивачем вона мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , а проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Ст. 179 ЦПК України визначено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Стаття 391 ЦК України визначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Виходячи зі змісту ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист власності та інших речових прав", власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов"язаний додержуватися моральних засад суспільства. З урахуванням положень ст.13, ч.3 ст.16, ст. 319 ЦК України, у разі вчинення, зокрема, наведених дій суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу.

У своїх рішеннях Верховний Суд України (постанова у справі № 6-37цс13, у справі № 6-81цс11, у справі № 6-68цс14), та аналогічної позиції притримується Верховний Суд (постанова у справі № 61-7711св18, у справі № 61-20582св18), наголошували, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Разом з тим, висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

Відповідно до абз.3 п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 04.10.1991 року за № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи.

Відповідно до положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Верховний Суд України у постанові від 15 травня 2013 року, ухваленій у справі № 6-37цс13 зазначав, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За положеннями вищевказаних норм суди мають належним чином обґрунтовувати свої рішення.

Аналогічна позиція підтримується і практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справі "Бочан проти України" від 03.05.2007 року, де зазначено про те, що Європейський Суд встановив порушення ст. 6 Конвенції, у тому числі через те, що національні суди не дали відповідь на аргументи заявниці стосовно правдивості показів свідків та дійсності документів, хоча ці докази були визначальними для рішення по справі.

Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач ОСОБА_5 не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки відсутні підстави вважати, що Позивач має підстави в користуванні жилим приміщенням, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_5 задоволенню не підлягають.

Також суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 , оскільки доведено неможливість виділення 1/12 частки квартири у натурі, оскільки вона є незначною, через це Позивачем - ОСОБА_3 виплачено компенсацію вартості 1/12 частини квартири АДРЕСА_2 в розмірі 101 983 гривні 33 копійок, а отже Відповідачем припиняється право користування спірною квартирою.

Приймаючи рішення Суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29).

Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії»(Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ст.ст. 9,156 ЖК УРСР,ст.ст. 43,49,259,263 ЦПК України, ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_5 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення порядку користування квартирою залишити без задоволення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , третя особа: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про припинення права власності на частку у спільному майні задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка м. Києва, зареєстрована за адресою - АДРЕСА_1 ) на 1/12 частину квартири АДРЕСА_2 .

Визнати право власності ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 , зареєстрована за адресою - АДРЕСА_1 ) на 1/12 частину квартири АДРЕСА_2 .

Виплатити ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка м. Києва, зареєстрована за адресою - АДРЕСА_1 ) компенсацію вартості 1/12 частини квартири АДРЕСА_2 в розмірі 101983 гривні 33 копійок, внесені на депозитний рахунок згідно квитанції № 187 від 13 травня 2021 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 05 серпня 2021 року.

Суддя: