Справа № 308/1019/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 липня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кондора Р.Ю., Бисага Т.Ю.

з участю секретаря судового засідання: Жганич К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, ухваленого 01 жовтня 2020 року головуючою суддею Дергачовою Н.В. за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» де третьою особою без самостійних вимог є: Моторно (транспортне) страхове бюро України, про стягнення страхового відшкодування,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до Акціонерного товариства «СК «АХА Страхування», третя особа: Моторно (транспортне) страхове бюро України, про стягнення страхового відшкодування у сумі 60307,97 грн.

В обґрунтування позову посилався на те, що 05.06.15 р. сталася дорожньо-транспортна пригода. Одразу після ДТП позивач повідомив обидві страхові компанії та зокрема представництво відповідача СК «АХА Страхування» у м. Ужгороді про подію, що сталася, та подав заяву про виплату страхового відшкодування. Заява зареєстрована представниками відповідача у м. Ужгород та страховій справі присвоєно № 1.102.15.02 321.

Але, позаяк працівниками ДАІ, неправильно було зафіксовано ДТП та складено відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП за наслідками вказаного ДТП, та його розгляд тривав до 14 листопада 2019 року.

Після встановлення судом винного у ДТП, з метою відшкодування завданої йому внаслідок ДТП шкоди, 22.03.19 подав заяву до AT ««СК «АХА Страхування» про поновлення розгляду справи № 1.102.15.02 321 та виплату страхового відшкодування відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Листом від 11.04.19 р. за вих. № 0233-8/14 Директором ЦВ у м. Львів AT «СК «АХА Страхування» йому відмовлено у виплаті страхового відшкодування за полісом № АІ/0989243, у зв`язку з тим, що ним ніби то протягом року не було подано заяву про виплату страхового відшкодування ( п. 37.1.3. та п. 37.1.4. ст. 37 Закону).

Заявами від 17.05.19 та від 26.06.19 він повторно звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування до головного офісу «СК «АХА Страхування» у м. Київ, а 20.06.19 р. за вих. 5342/12 ЦВ та отримав від відповідача відмову.

Вартість відновлювального ремонту автомобіля склала 60 307,97 грн., відновлювальний ремонт автомобіля здійснений ПАТ «Закарпаття Авто» (довідка № 238 від 25.05.16 р.), а від AT «СК «АХА Страхування» він просив виплатити страхове відшкодування у сумі 58000,0 грн., така сума завданих збитків визначена аварійним експертом ОСОБА_2 при огляді автомобіля.

Вказані відмови у виплаті страхового відшкодування вважає незаконними, оскільки матеріали страхової справи, сам факт її реєстрації, присвоєння номеру, складання акту огляду та оцінки ушкодженого автомобіля аварійним комісаром ОСОБА_2 , визначення розміру завданої шкоди, свідчить про подання ним заяви на виплату страхового відшкодування в день подання заяви про страховий випадок, що й зумовило звернення позивача до суду з відповідним позовом.

Ухвалою суду від 11.06.2020 року було замінено первісного відповідача Акціонерне товариство «СК «АХА Страхування», належним відповідачем - Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АРКС».

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 жовтня 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Заперечуючи висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення суду в якій просить апеляційний суд скасувати таке рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Обґрунтовує свої вимоги такими ж доводами, які викладено в позовній заяві.

ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» подала відзив на апеляційну скаргу в якому просить залишити таку без задоволення, а рішення суду без змін. Посилається на те, що для отримання страхового відшкодування потерпіла особа має подати заяву про страхове відшкодування, п.35.1. ст.35 Закону № 1961-IV. Для уникнення непорозумінь 07.08.2015 року за № 06340/14/ було надіслано ОСОБА_1 лист про необхідність надання документів для отримання страхового відшкодування, зокрема: заяви про страхове відшкодування і надано розрахунок для ознайомлення. Лише 25.03.2019 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «СК «АРКС» із заявою про поновлення розгляду справи, та відповідно виплатою страхового відшкодування. Через неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди на підставі п. 37.1.4. ст.37 Закону № 1961-IV було відмовлено ОСОБА_1 в отриманні страхового відшкодування. Враховуючи зазначене, пред`явлений позов є безпідставним та необґрунтованим, оскільки страховою компанією було правомірно відмовлено у виплаті страхового відшкодування.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів, вважає, що така не підлягає задоволенню за наступних доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 05 червня 2015 о 10:10 на автомобільній дорозі «Київ Чоп» 785 км. + 500 м. ОСОБА_3 керуючи автомобілем марки «BMW-316» державний номерний знак НОМЕР_1 перед зміною напрямку руху зі здійснення повороту ліворуч не переконався, що маневр буде безпечний та допустив зіткнення з їдучим позаду нього легковим автомобілем марки «Volkswagen Tauran» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 .

Наявність адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП в діях ОСОБА_3 доведена постановами Мукачівського міськрайонного суду від 29.11.2018 року та 28.12.2018 року, Т.1, а.с. 16, 17.

Разом з цим, постановою Закарпатського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року скасовано постанову Ужгородського міськрайонного суду від 05.11.2018 року про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП щодо ОСОБА_1 у зв`язку із закінченням строку передбаченого ст. 38 КУпАП та провадження у цій справі закрито за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, Т.1, а.с. 20-21, 19.

Факт ДТП підтверджується довідкою від 05.06.2015 року № 536, виданою УДАІ УМВС України в Закарпатській області гр. ОСОБА_1 , протоколом про адміністративне правопорушення АП1 № 451322, схемою ДТП, фотознімками, Т.1, а.с. 8, 9-10, 11-12.

Цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів обох учасників ДТП була застрахована, що підтверджується відповідними полісами, копії яких наявні в матеріалах справи.

ОСОБА_1 05.06.2015 року повідомив АХА Страхування про скоєння ДТП та 27.06.2015 року подав заяву про таку подію, що має ознаки страхового випадку по договору про ОСЦПВВНТЗ, за якою заведено страхову справу № 1.102.15.02321, Т.1, а.с. 77-78.

Та 22.03.2019 року ОСОБА_1 подав до АТ «СК «АХА Страхування» заяву про відновлення розгляду справи, щодо заявленої ДТП та здійснення виплати страхового відшкодування, Т.1, а.с. 92.

Листом від 11.04.2019 р. за вих. №02338/14 АТ «СК «АХА Страхування» повідомлено ОСОБА_1 про відмову у виплаті страхового відшкодування, Т.1, а.с. 91.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що встановлена відсутність заяви ОСОБА_1 про виплату страхового відшкодування та доказів її направлення AT «СК «АХА Страхування» протягом року, тобто до 05.06.2015 року, і жодні обставини не були перешкодою задля направлення позивачем цієї заяви відповідачу вчасно.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів зважуючи на наступні доводи.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV (надалі Закон № 1961-IV).

Закон № 1961-IV регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).

Відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У Законі № 1961-IV детально регламентовано дії водія,транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, тобто як потерпілого, так і страховика.

У пункті 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:

- навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону;

- неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає.

Із аналізу наведених норм спеціального Закону № 1961-IV можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у статті 37 Закону № 1961-IV, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Тому саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.

За матеріалами справи ОСОБА_1 наполягав на тій обставині, що 08.06.2015 року разом з дочкою ОСОБА_4 приїхали до офісу представництва АХА Страхування по вул. Боженка, 6 в м. Ужгород де в присутності доньки під диктовку представника страховика власноручно написав дві заяви про настання страхового випадку та про виплату страхового відшкодування. Було відкрито страхову справу, які присвоєно № 1.102.15.02321. АХА Страхування долучила до матеріалів справи заяву про страховий випадок у формі заповненого друкованого бланку, яка була повторно 27.06.2015 року подана на прохання представника АХА Страхування під час огляду його пошкодженого автомобіля у зв`язку з чим було складено акт огляду транспортного засобу від 27.06.2015 року.

Згідно вимог ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У судовому засіданні апеляційної інстанції була допитана як свідок ОСОБА_4 , яка підтвердила суду ту обставину, що на третій день після ДТП відвозила позивача до представництва АХА Страхування у м. Ужгород де в її присутності написав власноручно дві заяви про настання страхового випадку та про здійснення відшкодування страхової виплати.

Проте в силу приписів ч. 2 ст. 78 ЦПК України колегія суддів не може взяти до уваги покази свідка, так-як такі не можуть підмінити собою відсутність заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту ДТП як допустимого доказу.

Матеріали справи містять як допустимий доказ тільки заяву ОСОБА_1 написану ним власноручно 22.03.2019 року яку подав до АТ «СК «АХА Страхування» про відновлення розгляду страхової справи зі скоєного ДТП та здійснення виплати страхового відшкодування.

Проте, документально підтверджених беззаперечних доказів на підтвердження написання 08.06.2015 року ОСОБА_1 заяви про здійснення страхового відшкодування матеріали справи не містять. Тоді як доказування не може ґрунтуватися на припущеннях в силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України.

Отже, право ОСОБА_1 на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання АТ «СК «АХА Страхування» за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням потерпілим заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), протягом певного строку, який законодавець обмежує роком з моменту скоєння ДТП, що передбачено пунктом 35.1. статті 35 та підпунктом 37.1.4. пункту 37.1. статті 37 Закону № 1961-IV.

Такого правового висновку притримується і Велика Палата Верховного Суду в своїх постановах від 05.06.2018 р. справа № 910/7449/17 та від 11.12.2019 р. справа № 465/4287/15.

З`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши надані докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Виходячи з наведеного, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовуються, що згідно ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

А звідси, керуючись приписами статей 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 жовтня 2020 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 05 серпня 2021 року.

Суддя-доповідач:

Судді: