Номер провадження 4-с/756/119/21
УХВАЛА

Іменем України

21 липня 2021 року м. Київ

Оболонський районний суд міста Києва у склалді:

головуючого судді Банасько І.М.,

за участю секретаря судового засідання Чагір Б.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 на бездіяльність державних виконавців Дарницького районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у справі № 2-6262, суб`єкт оскарження: Дарницький районний відділ ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), боржник: ОСОБА_3 ,

УСТАНОВИВ:

07.07.2021 до Оболонського районного суду міста Києва надійшла скарга ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 на бездіяльність державних виконавців Дарницького районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у справі № 2-6262.

У прохальній частині скарги скаржник просить суд:

- затвердити факт бездіяльності державного виконавця та його керівника Дарницького районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), зобов`язати вчинити дії щодо забезпечення виконання постанови головним державним виконавцем Дарницького районного відділу ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві Фещук О.А. про накладення штрафу на боржника ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у виконавчому провадженні ВП № 44042052, у зв`язку з тим, що строк виконання вищезазначеної постанови обмежений та закінчується 27.09.2021;

- витребувати відомості з Інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб-платників податків у період 21.11.2007 - 01.04.2021 роки щодо виплати заробітної плати боржнику ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Дану скаргу скаржник мотивує тим, що 27.09.2018 головним державним виконавцем Дарницького районного відділу ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві Фещук О.А. винесено постанову про накладення штрафу на боржника - ОСОБА_3 у виконавчому провадженні ВП № 44042052. Однак, станом на червень 2021 постанова не виконана.

Як вказує скаржник, вона неодноразово зверталася до державного виконавця з клопотаннями та скаргами з приводу опису майна боржника, звернення стягнення на грошові кошти, проте безліч її клопотань та скарг залишились не розглянутими, жодних надходжень грошових коштів від боржника - ОСОБА_3 та від Дарницького районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на її ім`я та ім`я її сина не надходило.

За твердженням скаржника, 09.06.2021 нею втретє було направлено клопотання про виконання постанови від 25.11.2019 про притягнення боржника до адміністративної відповідальності за ст. 183-1 КУпАП та про притягнення боржника до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КК України та ч. 1 ст. 382 КК України..

Відтак, вищевикладене на переконання скаржника свідчить про бездіяльність державного виконавця Фещук О.А. та його керівника Дарницького районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо виконання постанови про накладення штрафу на боржника ОСОБА_3 у виконавчому провадженні ВП № 44042052.

Разом з тим, суд вважає за необхідне наголосити на тому, що скаржник звернула увагу на те, що ця скарга подається нею до судових органів вже втретє, додаючи до останньої ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 21.05.2021 у справі №756/7794/21 (суддя Ткач М.М.) та ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.06.2021 у справі №640/17400/21 (суддя Клименчук Н.М.).

Судом встановлено, що ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 21.05.2021 у справі №756/7794/21 (суддя Ткач М.М.) відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження за скаргою на бездіяльність державного виконавця та його керівника Дарницького районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з тих мотивів, що справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні відносяться до юрисдикції адміністративних судів та не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому скаржнику було роз`яснено право звернутися з відповідним адміністративним позовом в порядку адміністративного судочинства.

При цьому, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.06.2021 у справі № 640/17400/21 (суддя Клименчук Н.М.) також відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі №640/17400/21 за її скаргою до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною бездіяльності. Дана ухвала обгрунтована тим, що ОСОБА_1 є стягувачем у виконавчому провадженні №44042052 та предметом спору є бездіяльність державного виконавця щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого Оболонським районним судом м. Києва від 19.12.2007 №2-6262. Тому, скарга належить до юрисдикції Оболонського районного суду м. Києва.

Суд встановивши наведені обставини вважає за доцільне зазначити про наступне.

Згідно із частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Вказаний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №766/740/17-ц, від 07.02.2019 у справі №927/769/16.

Таким чином, ураховуючи, що в даному випадку скаржником оскаржується бездіяльність державного виконавця та його керівника Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) щодо невиконання постанови про накладення на боржника штрафу та зобов`язання їх забезпечити виконання вказаної постанови, яка винесена в рамках виконавчого провадження та враховуючи, що вказана постанова являється окремим виконавчим документом, а не виконавчим листом, виданим судом на підставі судового рішення, ухваленого в порядку цивільного судочинства вищезазначена скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Проте, беручи до уваги те, що скаржник вже втретє звертається до суду з відповідною скаргою, так як судами різної юрисдикції їй неодноразово відмовлялося у відкритті провадження з розгляду поданої нею скарги з підстав викладених вище, суд з огляду на існування юрисдикційного конфлікту, з метою забезпечення права скаржника на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту, вважає, що скарга ОСОБА_1 має бути розглянута за правилами цивільного судочинства лише тому, що скаржнику слід забезпечити доступ до правосуддя навіть в іншому судочинстві, ніж це передбачено законом, оскільки перешкоди до розгляду в належному (цивільному) судочинстві виникли у зв`язку із процесуальною діяльністю суду.

Подібний висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у її постановах від 12.12.2018 у справах № 490/9823/16-ц та № 761/12676/17, а також від 27.03.2019 у справі №766/10137/17, від 02.02.2021 у справі № 906/1308/19, від 15.06.2021 у справі № 904/6125/20.

08.07.2021 протоколом автоматизованого розподілу судової справи вищезазначену скаргу передано для розгляду судді Банасько І.М.

Ухвалою суду від 09.07.2021 дану скаргу призначено до розгляду в судовому засіданні на 21.07.2021, клопотання ОСОБА_3 про витребування відомостей з Інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб-платників податків у період 21.11.2007 - 01.04.2021 роки щодо виплати заробітної плати боржнику ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) залишено без задоволення та витребувано у державного виконавця матеріали виконавчого провадження.

21.07.2021 скаржник в судове засідання не з`явилася, подала до суду через засоби електронного зв`язку клопотання про відкладення розгляду скарги для витребування із Інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб-платників податків інформацію про доходи, отриманих від податкових агентів за період з 2018 по 2021.

За наслідками розгляду даного клопотання суд відмовив у його задоволенні в повному обсязі, виходячи з такого. Клопотання про витребування із Інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб-платників податків інформацію про доходи, отриманих від податкових агентів за період з 2018 по 2021 розцінюється судом як таке, що за своїм змістом є аналогічним клопотанню з яким скаржник зверталася до суду у прохальній частині скарги, яке ухвалою суду від 09.07.2021 було залишене судом без задоволення, а тому повторний його розгляд є недоцільним.

При цьому, відмовляючи у задоволенні клопотання про відкладення розгляду скарги, то суд приймаючи до уваги скорочені строки розгляду скарги, належне повідомлення скаржника про дату, час та місце розгляду скарги, відсутність поважних причин її неявки, наявність матеріалів виконавчого провадження прийшов до висновку про можливість розгляду скарги за наявними у справі матеріалами.

Представник Дарницького районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, подав до суду письмові пояснення та матеріали виконавчого провадження.

В письмових поясненнях представник Дарницького районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) проти задоволення скарги заперечив, зазначивши перелік дій, які вчинялися державним виконавцем в рамках ВП № 44042052 на підставі Закону України «Про виконавче провадження». При цьому, вказавши, що в першу чергу задовольняються вимоги зі сплати заборгованості по аліментам.

Розглянувши скаргу, дослідивши викладені в ній обставини, докази надані в обгрунтування та спростування останньої, а також дослідивши матеріали виконавчого провадження, надавши їм належну правову оцінку суд дійшов до переконливого висновку про задоволення даної скарги з огляду на таке.

Статтею 447 ЦПК України, визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 451 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

У справі «Бурдов проти Росії» від 7 травня 2002 року, Європейський суд з прав людини, вказав, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод кожному надано право звертатися до національного суду у разі виникнення спору про його цивільні права («право на суд»), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що представляє собою право на порушення позовного провадження у національних судах з питань цивільно-правового характеру; але таке право на судовий захист було б ілюзорним, якби система правова держави-учасника Європейської конвенції не виключала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, залишалося б не виконаним. Також, визнається неприпустимим, що п. 1 ст. 6 Конвенції, деталізовано визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд їх справи національним судом, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень. Європейський суд наголосив, що виконання рішення суду, яке ухвалене будь-яким національним судом, повинно розглядатись як складова «судового розгляду» .

У справі «Soering vs UK» від 07.07.1989 року Європейський суд з прав людини визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Також, будь-яке тлумачення гарантованих прав та свобод, повинно відповідати загальним положенням Конвенції, метою якої є забезпечення і талий розвиток цінностей демократичного суспільства.

Тобто, на державі лежить безпосередній обов`язок дотримуватися прав та свобод особи і забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання судових рішень, що набрали законної сили. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд. Також у справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду.

Таким чином, процес примусового виконання судового рішення у цивільній справі необхідно розглядати як невід`ємну частину механізму судового захисту права в порядку цивільного судочинства виходячи з наступного:

1) мета цивільного судочинства, закріплена у ст. 2 ЦПК України (захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави) в повній мірі досягається лише в результаті виконання вимог судового рішення. Виконавче провадження є логічним продовженням судового розгляду та не може без нього існувати, як і сам судовий розгляд втрачає сенс без можливості звернення судового рішення до примусового виконання;

2) провадження щодо примусового виконання судового рішення є проявом процесуального принципу обов`язковості судового рішення, без нього даний принцип перетворюється на просту декларацію.

Функція контролю за виконанням судових рішень законодавцем покладена на суд (розділом VІ ЦПК України).

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 07.12.2007 у справі № 2-6262 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, щомісячно до повноліття дитини.

На виконання вищезазначеного рішення суду видано виконавчий лист № 2-6262 від 19.12.2007. На примусовому виконанні у Дарницькому відділ ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження № 44042052 з виконання виконавчого листа № 2-6262 від 19.12.2007.

27.09.2018 головним державним виконавцем Дарницького районного відділу ДВС міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Фещук О.А. винесено постанову про накладення штрафу на боржника ОСОБА_3 у розмірі 50% від суми заборгованості у розмірі 119 312,30 грн.

Як встановлено судом винесення даної постанови обумовлено тим, що з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання (16.07.2014) у боржника - ОСОБА_3 утворилася заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно з розрахунком від 31.07.2018 за період з 21.11.2007 по 31.07.2018 складає 238624,60 грн, що перевищує суму відповідних платежів за три роки. Вказана постанова є виконавчим документом, набирає чинності з моменту її винесення, строк пред`явлення до виконання три роки.

Проте, із змісту поданої до суду скарги та матеріалів виконавчого провадження убачається, що вказана постанова про накладення штрафу, як і виконавчий лист № 2-6262 від 19.12.2007 є не виконаними у повному обсязі, оскільки відсутні докази на підтвердження погашення боржником заборгованості по аліментним платежам впродовж усього часу перебування виконавчого листа на виконанні та сплати ним штрафу.

У письмових поясненнях представник Дарницького районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) посилається на те, що з метою виконання виконавчого листа № 2-6262 від 19.12.2007 та стягнення з боржника заборгованості по аліментам і штрафу державними виконавцями вчинялися необхідні дії в межах Закону України «Про виконавче провадження».

Зокрема, 10.10.2018 головним державним виконавцем Фещук О.А. здійснювався виклик боржника на прийом до виконавця; встановлювалася у відділі обліку та моніторингу ГУ ДМС України в м.Києві інформація про місце проживання боржника, яким є АДРЕСА_1 ; з метою виявлення майна у боржника направлялися запити до ДФС, ПФУ, ДПСУ, ДМС, ВАДР ГУ ДМС, Держгеокадастру, Державної міграційної служби, Держпраці, Київського міського бюро технічної інвентирізації, Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, ДПІ в Дарницькому районі, Державного агенства рибного господадарства, Державної служби України з безпеки на транспорті, Відділу ДРАЦС РС ГУТЮ у м. Києві; 12.12.2018, 02.01.2019 головним державним виконавцем здійснювалися виклики боржника для складання адміністративного протоколу; 18.12.2018, 07.04.2020 державним виконавцем винесено постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; формувалися довідки - розрахунки по аліментам; 06.03.2019, 11.01.2021 державним виконавцем винесено постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника; 09.09.2019 складено протокол про адміністративне порушення, який був направлений до суду, 24.10.2019 здійснювався вихід за місцем проживання боржника, якого не було розшукано, про що складено відповідний акт; 30.03.2020 направлялося подання до Дарницького районного суду міста Києва про оголошення розшуку боржника; тощо.

Як встановлено судом вчинення вищезазначених заходів державними виконавцями Дарницького районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) підтверджується й матеріалами виконавчого провадження.

Однак, з дня відкриття виконавчого провадження ВП № 44042052 з примусового виконання виконавчого листа № 2-6262 від 19.12.2007 - 16.07.2014 останні виявилися безрезультатними, неефективними та не дієвими, оскільки рішення Оболонського районного суду міста Києва від 07.12.2007 у справі № 2-6262 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на неповнолітнього сина й надалі залишається не виконаним вже більше 13 років, а постанова про накладення штрафу понад 2 роки.

З наявної у матеріалах виконавчого провадження довідки - розрахунку по аліментам від 13.10.2020 убачається, що заборгованість боржника станом на 06.09.2019 становить 293 923,50 грн. Доказів повного або часткового погашення заборгованості по аліментам та сплати штрафних санкцій матеріали виконавчого провадження не містять.

Разом з тим, у матеріалах виконавчого провадження міститься постанова державного виконавця Дарницького районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Степанової А.В., винесена у ВП № 44042052 та датована 11.01.2021 про звернення стягнення на доходи боржника - ОСОБА_3 . В змісті даної постанови зазначено, що згідно постанови справа № 753/21323/20 виданої Дарницьким районним судом міста Києва, боржник отримує дохід в ПП «Лідер-Драйв» за адресою: АДРЕСА_2 (наказ директора від 01.12.2020 про призначення на посаду інструктора з індивідуального навчання водінню та трудовий договір від 01.12.2020).

Однак, матеріали справи та матеріали виконавчого провадження не містять жодних доказів на підтвердження того, що дана постанова виконана або державними виконавцями після її винесення 11.01.2021 до дати надходження скарги до суду вживалися активні дії на звернення стягнення на доходи боржника з метою погашення заборгованості по аліментам, так і для стягнення штрафу. Окрім того, незважаючи на те, що в матеріалах справи є лист Дарницького управління поліції ГУНП у м. Києві від 07.12.2020 адресований Дарницькому районному відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення місцезнаходження розшукуваного гр. ОСОБА_3 , припинення у зв`язку з цим його розшуку, письмові пояснення боржника від 01.12.2020, в яких містяться його адреса проживання та реєстрації, матеріали справи та виконавчого провадження не містять в тому рахунку письмових доказів на підтвердження того, що державними виконавцями з 11.01.2021 по дату надходження скарги до суду вживалися дії для виклику боржника, перевірки його майнового стану, з`ясування причин невиконання постанови від 11.01.2021 про звернення стягнення на доходи боржника - ОСОБА_3 , а також вжиття інших дій та заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» систематичне виконання яких є необхідним та обов`зковим задля виконання судового рішення та стягнення штрафних санкцій.

Зокрема, згідно частини восьмої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Натомість з наявних у матеріалах виконавчого провадження документів вбачається, що державними виконавцями з метою перевірки майнового стану боржника, його доходів направлялись запити до державних органів, однак всупереч наведеним вище правовим приписам останні надсилались з тривалою періодичністю, а за 2021 рік в матеріалах виконавчого провадження взагалі відсутні докази на підтвердження вчинення державними виконавцями дій щодо перевірки майнового стану боржника, його викликів до виконавця, вжиття дій для його приводу, розшуку, притягнення до відповідальності у встановленому законом порядку.

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом статті 2 ЗУ "Про виконавче провадження" виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (ст. 3 ЗУ "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів").

Відповідно до частини другої статті 7 ЗУ "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з мотивувальною частиною рішення Конституційного Суду України №16-рп/2009 від 30.06.2009 р., виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

Частиною 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" закріплено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

У частинах першій та другій статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Агрокомплекс проти України" зазначено, що обсяг зобов`язань держави-сторони Конвенції щодо гарантування "незалежного і безстороннього суду" відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції не обмежується судовою гілкою, а накладає зобов`язання на виконавчу та законодавчу гілки та інші владні суб`єкти, незалежно від їхнього рівня, поважати і дотримуватися судових рішень, навіть не погоджуючись з ними.

У рішенні від 10.12.2009 у справі "Янголенко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що провадження у суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадією загального провадження. Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатись як цілісний процес.

У рішенні від 26.07.2012 у справі "Савіцький проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що право, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.

Європейський суд з прав людини повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (рішення Європейського суду з прав людини від 05 липня 2012 року у справі "Глоба проти України").

Отже, на законодавчому рівні імперативно встановлено обов`язок виконавця здійснити невідкладні дії направлені на виконання судового рішення та його реалізація не повинна ставитись в залежність від жодних факторів (обставин).

Відтак, незважаючи на те, що державними виконавцями Дарницького районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), хоч і вживалися певні заходи по виконанню рішення Оболонського районного суду міста Києва від 07.12.2007 у справі № 2-6262 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на неповнолітнього сина, однак на час розгляду скарги останні є недостатніми, неефективними та недієвими, так як не забезпечують виконання судового рішення, й при цьому призводять до не вжиття необхідних дій щодо належного виконання постанови про накладення штрафу від 27.09.2018 понад 2 роки, строк дії якої закінчується 27.09.2021. Зазначена бездіяльність державних виконавців нівелює принцип обов`язковості виконання судового рішення та відповідальність боржника за непогашення заборгованості зі сплати аліментів у виді штрафу.

Таким чином, факт невчинення державними виконавцями Дарницького районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні ВП № 44042052 усіх дій для належного виконання рішення Оболонського районного суду міста Києва від 07.12.2007 у справі № 2-6262, яке понад 13 років залишається невиконаним, що як наслідок стало й передумовою для невжиття усіх дій для забезпечення виконання постанови про накладення штрафу від 27.09.2018, строк дії якої закінчується 27.09.2021 та яка понад 2 роки також залишається невиконаною, свідчить про протиправність бездіяльності державних виконавців Дарницького районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні ВП № 44042052 з примусового виконання виконавчого листа №2-6262 від 19.12.2007 та наявність правових підстав для задоволення скарги.

Керуючись ст.ст. 12, 76-81, 89, 258 - 261, 353 - 354, 447, 451 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 на бездіяльність державних виконавців Дарницького районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у справі № 2-6262 - задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність державних виконавців Дарницького районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у справі № 2-6262 щодо невжиття дій для забезпечення виконання постанови головного державного виконавця Дарницького районного відділу ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві Фещук Олени Анатоліївни про накладення штрафу на боржника ОСОБА_3 від 27.09.2018 у виконавчому провадженні ВП № 44042052.

Зобов`язати державних виконавців Дарницького районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у справі № 2-6262 у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» вчинити усі необхідні дії для забезпечення виконання постанови головного державного виконавця Дарницького районного відділу ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві Фещук Олени Анатоліївни про накладення штрафу на боржника ОСОБА_3 від 27.09.2018 у виконавчому провадженні ВП № 44042052.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом п`ятнадцяти днів дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Учасники справи:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 );

Дарницький районний відділ ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (02099, м. Київ, вул. Костянтина Заслонова, буд.16);

ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Суддя І.М. Банасько