З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа №338/218/21
31 березня 2021 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області
в складі : головуючого-судді Шишка О.А.
з участю : секретаря Сіщук Г.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Богородчани цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька,
ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що у шлюбі з відповідачем народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В 2014 році рішенням суду їх шлюб розірвано. На даний час вони з відповідачем проживають окремо, неповнолітня дочка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач участі у вихованні дитини не бере, зв`язок з дитиною не підтримує. Для відпочинку та оздоровлення вона має намір поїхати з дочкою за кордон. Тому просить надати дозвіл на виїзд дитини на відпочинок за кордон до м.Шарм-ель-Шейх (республіка Єгипет) з 02.04.2021 року по 10.04.2021 року без дозволу (без згоди) та супроводу батька, оскільки отримати його згоду вона не може. Також просила допустити негайне виконання рішення суду.
Позивачка в судове засідання не з`явилася, у поданій заяві просила проводити розгляд справи у її відсутності, позов просила задоволити. Не заперечила проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, про причину неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. У зв`язку з цим судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що позивачка та відповідач з 15 травня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка ОСОБА_3 . Рішенням суду від 17 квітня 2014 року шлюб між сторонами розірвано. Позивачка та відповідач припинили спільне проживання і дочка проживає з матір`ю. З того часу відповідач участі у вихованні дитини не бере, зв`язок з дитиною не підтримує, матеріально не забезпечує.
В даний час позивачка має намір поїхати з дочкою на відпочинок за кордон до м.Шарм-Єль-Шейх (республіка Єгипет), однак добровільно вирішити питання про надання дозволу на виїзд дитини закордон з відповідачем не має можливості, оскільки ухвалою Богородчанського районного суду від 30.11.2020 року ОСОБА_2 оголошено в розшук і місце його перебування позивачці невідоме.
Відповідно до ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.
Згідно з ч.7 ст.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Частиною другою та четвертою ст. 150 СК України, передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати дитину. Відповідно до ч.2 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.
Статтями 3, 6 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Відповідно до п.2 ч.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року, виїзд за межі України громадян України, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або в супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється у разі пред`явлення оригіналу або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
З врахуванням вищенаведеного, беручи до уваги те, що позивачка не може отримати згоду відповідача на виїзд дитини за кордон, суд вважає, що вимога позивачки про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дочки без дозволу (без згоди) та супроводу батька, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Щодо вимоги позивачки про негайне виконання рішення суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: 1) стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць; 2) присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; 3) відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, - у межах суми стягнення за один місяць; 4) поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника; 5) відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала; 6) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб; 7) примусову госпіталізацію чи продовження строку примусової госпіталізації до протитуберкульозного закладу; 8) встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України; 9) надання особі психіатричної допомоги у примусовому порядку; 10) видачу або продовження обмежувального припису. Суд, ухвалюючи рішення, може допустити негайне його виконання у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1-3 частини першої статті 430 ЦПК.
Оскільки вказаний перелік є вичерпним, то суд вважає, що підстави для негайного виконання рішення суду відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. 313 ЦК України, п.2 ч. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, ст.150 СК України, ст.ст. 380-285 ЦПК України, суд
Позов задовольнити. Надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без згоди батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у супроводі матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , або уповноважених нею осіб у період з 02 квітня 2021 року по 10 квітня 2021 року до м.Шарм-ель-Шейх Республіка Єгипет.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Головуючий О. А. Шишко