КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Якимець О.І.
Апеляційне провадження №22ц/824/6729/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Верланова С.М., Савченка С.І.,

секретар - Тютюнник О.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «ВТБ Банк» на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 05 березня 2021 року у справі за заявою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «ВТБ Банк» Шевченко О.В. про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, у справі за позовом ВАТ « ВТБ Банк» в особі Кримської філії ВАТ «ВТБ Банк» до ТОВ « Вітмет», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в розмірі 32 375 555,13 грн,

За позовом ОСОБА_3 до ВАТ «ВТБ Банк», ОСОБА_2 про визнання договору недійсним,

За позовом ОСОБА_4 до ВАТ «ВТБ Банк», ОСОБА_1 про визнання договору недійсним.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд , -

В с т а н о в и в :

У жовтні 2019 року ( 15 жовтня 2019 року ) Упоноважена особа ФГВФО на ліквідацію АТ « ВТБ Банк» звернулася до Київського апеляційного суду із заявою про про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року заяву направлено для розгляду до Подільського районного суду м.Києва .

Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що рішенням Київського районного суду м. Сімферополь від 18 червня 2009 року позов ВАТ « ВТБ Банк» в особі Кримської філії ВАТ «ВТБ Банк» задоволено .

Стягнуто солідарно з ТОВ «Вітмет», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ВАТ « ВТБ Банк» в особі Кримської філії ВАТ « ВТБ Банк» заборгованість в розмірі 32 375 555,13 грн , а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1700 грн , витрати на ІТЗ в розмірі 30 грн , а всього 32 377 285, 13 грн .

В задоволенні позову ОСОБА_3 , і в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено ( а.с. 4-6) .

Заявник вказує, що 27 листопада 2009 року на виконання зазначеного вище рішення суду було видано виконавчий лист.

Після початку процедури ліквідації АТ « ВТБ Банк» , встановлено факт втрати/ відсутності виконавчого листа виданого на виконання рішення суду .

Згодом встановлено, що виконавчий документ щодо боржника ОСОБА_2 у відділі державної виконавчої служби у Херсонській області не перебував. Разом із тим, у 2015 році державним виконавцем ВПВР Департаменту ДВС МЮ України прийнято постанову про повернення виконавчого документа відносно боржника ОСОБА_2 стягувачеві, однак така на адресу останнього не надходила, а відтак була втрачена при пересилці,

Відповідно до п.4 розділу 1 Інструкції з організації примусового виконання рішень , затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 унормовано, що виконання рішень щодо боржників ,які знаходяться на території ,яка відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є тимчасово окупованою територією України ,здійснюється відділом примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області.

На свій запит до вказаного органу, заявник отримав відповідь від 08 серпня 2019 року, в якій зазначено , що виконавчий лист № 2 -4518/2009 від 27 листопада 2009 року виданий Київським районним судом м. Сімферополь про стягнення боргу з ОСОБА_2 в сумі 32 377 285 ,13 грн на виконанні не перебуває.

Заявник просив видати дублікат виконавчого листа, виданого 27 листопада 2009 року на примусове виконання рішення Київського районного суду м. Сімферополь від 18 червня 2009 року про стягнення солідарно з ТОВ «Вітмет», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ВАТ «ВТБ Банк» в особі Кримської філії ВАТ «ВТБ Банк» заборгованості в розмірі 32 375 555,13 грн, а також судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 1700 грн , витрат на ІТЗ в розмірі 30 грн, а всього 32 377 285,13 грн, визнати поважними причини пропуску строку пред`явлення вказаного виконавчого листа до виконання та поновити його.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 05 березня 2021 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник АТ «ВТБ Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, посилаючись на порушення норм процесуального права, постановити ухвалу якою задовольнити заяву. У скарзі зазначено ,що суд не врахував наявні в матеріалах докази , суд не дав оцінки доводам, викладеним заявником у заяві про видачу дублікату виконавчого документа і поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання .

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України особи , які приймають участь у справі , повідомлені про день та час розгляду справи на 29 липня 2021 року. Заяв, клопотань про зміну місця знаходження, про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції від заявника, заінтересованої особи, державного виконавця, боржників не надходили, відтак відсутні підстави вважати причини їх неявки поважними.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено , що рішенням Київського районного суду міста Сімферополя від 18 червня 2009 року у справі № 2-4518/2009 задоволено позов ВАТ «ВТБ Банк» в особі Кримської філії ВАТ «ВТБ Банк» та стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТМЕТ», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ВАТ «ВТБ Банк» в особі Кримської філії ВАТ «ВТБ Банк» заборгованість у розмірі 32375555,13 грн, а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1700,00 грн, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи судом у розмірі 30,00 грн, а всього 32377285,13 грн. Рішення набуло чинності 02 листопада 2009 року . На виконання рішення суду, 27 листопада 2009 року судом видано виконавчі документи відносно боржників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ..

Правлінням Національного банку України 18 грудня 2018 року ухвалено рішення № 849 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Акціонерного товариства «ВТБ Банк». Цього ж дня, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ухвалено рішення № 3392 та № 488 «Про початок процедури ліквідації АТ «ВТБ Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку» /арк. спр. 12-14/.

Уповноваженими особами відділу виконавчого провадження Управління по роботі з проблемними активами юридичного департаменту Акціонерного товариства «ВТБ Банк» 02 липня 2019 року складено акт про втрату виконавчого листа № 2-4518/2009 від 27 листопада 2009 року, яким встановлено факт відсутності оригіналу виконавчого листа стосовно боржника ОСОБА_5 ( а.с. 15).

Враховуючи , що вказаний акт містить лише інформацію про факт відсутності оригіналу виконавчого листа у матеріалах кредитної справи відносно боржника ОСОБА_2 , тому суд першої інстанції вказаний доказ вірно вважав неналежним .

В полаьшому , банк 26 липня 2019 року звернувся із запитами № б/н до начальників Відділу примусового виконання рішень ДДВС МЮ України та Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Херсонській області про хід виконання виконавчого листа від 27 листопада 2009 року № 2-4518/2009 стосовно боржника ОСОБА_2 .. НА вказаний лист отримано відповідь від Головного територіального управління юстиції у Херсонській області з питань державної виконавчої служби, що виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-4518/2009 від 27 листопада 2009 року відносно боржника ОСОБА_2 у відділі не перебуває, а також не зареєстроване ( а.с. 7, 9-11).

Відповідно до інформації про виконавче провадження, яка отримана 26 лютого 2021 року та долучена до матеріалів справи представником банку, встановлено, що виконавчий документ (виконавчий лист № 2-4518/2009 від 27 листопада 2009 року) надійшов до виконавчої служби 15 грудня 2009 року. В той же день,на підставі заяви стягувача , було відрито виконавче провадження з накладенням арешту на майно боржника. В подальшому 11 березня 2011 року та 03 липня 2012 року були призначені експерти для визначення оцінки ринкової вартості майна ,що належить боржнику . В рамках виконавчого провадження здійснено розшук майна боржника( 04 лютого 2014 року ) опис майна ) 27 березня 2014 оку) , стягнення виконавчого збору ( 09 квітня 2014 року ) , зупинення виконавчого провадження ( 09 квітня 2014 року ) повернення виконавчого документа стягувачеві 17 квітня 2015 року ( з підстав п.9 ч.1 ст. 47 Закону України « Про виконавче провадження» - встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника ) .( а.с. 69-73) . Доводи представника банку про те, що повернення виконавчого листа, яке відбулось на підставі постанови від 17 квітня 2015 року стягувачеві за адресою - місто Сімферополь, пр. Победи,26, тобто у період коли це місто було тимчасово окупованою територією України, засвідчує факт втрати такого при пересилці, не ґрунтуються на вимогах закону і не підтверджені матеріалами справи .

Відповідно до ст.18 ЦПК України судові рішення ,що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого врядування , підприємств , установ , організацій , посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках встановлених міжнародними договорами ,згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності встановленої законом.

Згідно з ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Виходячи з аналізу зазначених норм права, суд при вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від обставин та характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Аналогічні положення містить ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» згідно якої стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Аналіз змісту наведеної норми дає підстави для висновку, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий документ до примусового виконання.

Перелік причин, які слід вважати поважними, законодавцем не зазначено, а тому суд відповідно до ст.89 ЦПК дає оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Поважними можна визнати ті причини, які не залежали від волі стягувача.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасового окупованій території України» датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року. Тимчасово окупованою територією визначається , зокрема сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.

Суд першої інстанції правильно установив, що постанова про повернення виконавчого листа стягувачеві прийнята у період дії тимчасової окупації міста Сімферополя, у якому було місцезнаходження стягувача та до якого повернуто оригінал виконавчого листа, про що стверджував у судовому засідання представник банку.

Однак, відповідно до відомостей отриманих із офіційного веб-сайту Укрпошти на якому розміщено офіційне повідомлення про те, що починаючи з 27 березня 2014 року поштові відправлення, які направленні УДППЗ «Укрпошта» з материкової частини України, не приймаються поштою м. Сімферополь та повертаються у зворотному напрямку, а тому Укрпошта призупиняє приймання поштових відправлень у такому напрямку. Така обставина визнана судом загальновідомою, а тому не потребує доказуванню у відповідності до ст. 82 ЦПК України.

Отже, враховуючи наведене суд прийшов до вірного висновку, що стягувачем не доведено факт втрати виконавчого листа при пересилці у 2015 році, адже з березня 2014 року було призупинено приймання поштових відправлень в напрямку міста Сімферополь. Разом із тим, будь-яких відомостей, які б свідчили про інший спосіб пересилки із відділу державної виконавчої служби м. Києва до стягувача у місто Сімферополь, судом першої інстанції не встановлено .

Таким чином, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для видачі дубліката виконавчого листа, адже факту його втрати, який необхідний у відповідності до п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України, суд при оцінці наданих доказів не встановив.

Відповідно до ст. 21 Закону України « Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606 -Х1У ( в редакції Закону ( станом на 02 листопада 2009 року - час виникнення правовідносин , дата набрання рішення законної сили) відповідно до п.1 ч.1 ст. 21 Закону виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки : 1) виконавчі листи та інші судові документи - протягом трьох років;

Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 4 Рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2001 року у справі № 3-рп/2001 у справі за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (справа про податки)).

Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" набрав чинності 05 жовтня 2016 року

Згідно з пунктом 5 Розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Тлумачення пункту 5 Розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1404-VIII свідчить про те, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплив на час набрання чинності цим Законом. Для цього пункту 5 Розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм Закону № 1404-VIII (від 02 червня 2016 року) до виконавчих документів, пред`явлення до виконання за якими сплив на час набрання ним чинності. (правова позиція Верховного Суду у постанові від 10 червня 2020 року у справі № 522/11429/13-ц та у постанові від 18 травня 2020 року у справі №2-9/11).

Із матеріалів справи вбачається, що рішення Київського районного суду міста Сімферополя від 18 червня 2009 року набуло чинності 02 листопада 2009 року .

Відповідно до вимог діючого на той час законодавства , у заявника відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на момент видачі виконавчих листів) з 27 листопада 2009 року виник трирічний строк на пред`явлення виконавчого документа до виконання і закінчувався 26 листопада 2012 року , тобто до набрання чинності Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження"( набрав чинності 05 жовтня 2016 року).

На час повернення виконавчого документу ( 17 квітня 2015 року ) діяла редакція Закону , за якою виконавчий документ ( а саме виконавчий лист за рішенням суду ) можна було пред`явити до виконання протягом одного року . Тобто вказаний строк з моменту повернення виконавчого листа закінчувався 16 квітня 2016 року , тобто до початку дії Закону України « Про виконавче провадження» в редакції від 02 червня 2016 року .

Відповідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на момент видачі виконавчих листів), сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом, подавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати усні та письмові пояснення, висловлювати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження, у тому числі під час проведення експертизи, заперечувати проти клопотань, доводів та міркувань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Всупереч вищевказаній нормі Закону України «Про виконавче провадження» в період з квітня 2015 року, а саме з моменту повернення виконавчого документу стягувачу , останній не проявляв інтересу щодо місця знаходження виконавчого документу , не вчиняв будь-яких дій в тому числі не заявляв про бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження, не давав усних та письмових пояснень, не висловлював свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження.

З матеріалів справи вбачається, що лише у серпні 2019 року,хоча рішення про « Про початок процедури ліквідації АТ « ВТБ БАНК» та делегування повноважень ліквідатора банку було прийнято 18 грудня 2018 року і банк був про це обізнаний, заявник звернувся до органів виконавчої служби із запитами про хід виконавчого провадження та щодо знаходження виконавчих листів , при цьому не обґрунтовує та не спростовує своєї пасивної поведінки щодо контролю за виконанням рішення суду більш ніж 4 років.

Доводи апелянта ,що поважною причиною пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є те,що він не отримував від виконавчої служби жодного письмового повідомлення ,є безпідставними.

Крім того ,як видно із матеріалів справи , виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 було відкрито 15 грудня 2009 року , і закінчено відповідно до п.9 ч.1 ст. 47 Закону України « Про виконавче провадження» 17 квітня 2015 року у зв`язку з тим ,що встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника .

Відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України « Про виконавче провадження» ( в редакції,що діяла на час видачі виконавчих листів) у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.

Враховуючи наведене , заявник не надав доказів , чи видавалися виконавчі листи про стягнення заборгованості з Товариства з обмеженою відповідальністю « Вітмет» , ОСОБА_1 , з огляду на ту обставину ,що стягнення було солідарним , і чи не виконано рішення за іншими виконавчими листами , чи не втрачена можливість виконання рішення за іншими виконавчими листами .

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як встановлено судом першої інстанції , і заявником не спростовано , представник банку своєчасно ( 27 листопада 2009 року) отримав виконавчі листи і пред`являв їх до виконання.

Докази , що виконавчий лист не отриманий , або втрачений матеріали справи не містять , не містить таких доказів і апеляційна скарга .

Згідно положень статті 129 Конституції України однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Само по собі судове рішення, яким було задоволено позовні вимоги позивача не може бути 100 % гарантією його виконання відповідачем. В такому випадку держава забезпечує примусове виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Порядок виконання рішення суду визначений Законом України «Про виконавче провадження».

Після відкриття виконавчого провадження стягувач має право: ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» (далі Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Колегія суддів вважає, що наведені у заяві уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства « ВТБ Банк» Шевченко О.В. причини щодо пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, не є поважними та істотними , оскільки ніяким чином не перешкоджали заявнику в отриманні дублікату виконавчого листа і пред`явленні його до виконання. Жодного доказу про поважність причин пропуску строку банком суду не надано .

З огляду на те , що заявник не спростував своєї пасивної поведінки щодо контролю за виконанням рішення суду більш ніж 4 роки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку , що заява про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строків для його пред`явлення до виконання задоволенню не підлягає.

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими, може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає ,що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні .

Керуючись ст. ст. 367, 369, 371, 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, суд ,-

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ВТБ Банк залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 05 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 04 серпня 2021 року.

Головуючий

Судді