ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/9357/20
Провадження № 22-ц/4820/377/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Купельського А.В. (суддя-доповідач),

Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Журбіцький В.О.,

за участю учасників справи: представника апелянта ОСОБА_1 , представника позивача - адвоката Ткач Я.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства «Альфа-Банк» на додаткову ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 грудня 2020 року (суддя Приступа Д.І.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа без самостійних вимог Національний Банк України, про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

Додатковою ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 грудня 2020 року стягнуто з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 8985 грн.

Не погоджуючись з цією ухвалою, АТ «Альфа-Банк» в апеляційній скарзі просить її скасувати, ухвалити постанову, якою в задоволенні заяви ОСОБА_2 про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 8985 грн. відмовити.

Вважає вказану ухвалу неправомірною, прийнятою з порушенням вимог чинного законодавства.

Зазначає, що задовольняючи заяву про стягнення витрат на правову допомогу суд не обґрунтував суму стягнутих коштів та не послався на жодні докази, які могли б підтвердити понесені витрати та свідчити про обґрунтованість суми.

Законодавством передбачено порядок подачі тих доказів, які стосуються саме витрат на правничу (правову) допомогу, обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин.

Апелянт зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо вартості послуг, порядку і розміру нарахувань за такі послуги та докази розрахунку, що є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат, понесених на професійну правничу допомогу.

Крім того, заявлений розмір витрат на правову допомогу є необґрунтованим та неспівмірним зі складністю справи та заявленим розміром позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення як необґрунтовану, додаткову ухвалу без змін, усі судові витрати по справі стягнути з апелянта.

Зазначає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Заяву про розподіл судових витрат з усіма доказами надання професійної правничої допомоги позивачу при розгляді даної справи в суді першої інстанції було направлено 1 вересня 2020 року відповідачу та суду. До постановлення додаткової ухвали про розподіл судових витрат з боку відповідача не було подано жодного письмового або усного клопотання (чи заперечення) про зменшення судових витрат. Таким чином, надання суду доказів надання професійної правничої допомоги позивачу, та її вартості згідно норм ЦПК України та відсутність в суді першої інстанції клопотання та заперечення відповідача про зменшення судових витрат унеможливлює подання таких заперечень та клопотань в суді апеляційної інстанції.

Позивач вважає, що ним дотримані норми ЦПК України щодо подання доказів обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також їх вартість.

Доказів та обґрунтувань, в тому числі й розрахунків, які б свідчили про неправильність розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката до справи відповідачем не надано.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Стягуючи з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 8985 грн., суд керувався ст. 270 ЦПК України та виходив з того, що витрати підтверджуються належними та допустимими доказами.

З таким висновком Хмельницький апеляційний суд не погоджується.

Розподіл витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду регламентується ст. 142 ЦПК України.

Згідно з зазначеною статтею, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

У разі укладення мирової угоди, відмови від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги.

У разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Якщо сторони під час укладення мирової угоди не передбачили порядку розподілу судових витрат, кожна сторона у справі несе половину судових витрат.

У разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що у квітні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до АТ «Альфа-Банк» про захист прав споживача, визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії, просив визнати неправомірними дії АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», щодо ненадання ОСОБА_2 та його представнику ОСОБА_3 копій документів та інформації по кредиту, яка запитувалась в адвокатському запиті та зобов`язати АТ «Альфа-Банк» надати документи та інформацію згідно запитів (а. с. 1-32).

У липні 2020 року представником позивача, адвокатом Ткач Я.С., до суду першої інстанції подано заяву про подання доказів розміру витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення рішення суду у справі (а. с. 78-83).

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 28 серпня 2020 року провадження у даній справі закрито на підставі заяви відповідача про надання позивачу всіх витребуваних ним документів та інформації (а. с. 75-76, 89).

У вересні 2020 року представник позивача адвокат Ткач Я.С. звернулась до місцевого суду із заявою про ухвалення додаткового рішення (а. с. 90-105).

За таких обставин висновок суду, що витрати позивача підтверджуються належними та допустимими доказами і це є підставою для стягнення витрат на правову допомогу є необгрунтованим та таким, що суперечить вимогам ст. 142 ЦПК України. Зазначена стаття не містить положення про відшкодування позивачу витрат на правову допомогу в разі закриття провадження на підставі ч. 2 ст. 255 ЦПК України за відсутності предмету спору.

Апеляційний суд, відповідно до ст. 376 ЦПК України, встановивши, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, скасовує рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити.

Додаткову ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 грудня 2020 року скасувати.

В задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне судове рішення складено 5 квітня 2021 року.

Судді А.В. Купельський

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк