Постанова

Іменем України

24 березня 2021 року

м. Київ

справа № 671/1453/15-ц

провадження № 61-9466св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А. (суддя-доповідач), Петрова Є. В.,

Ткачука О. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 21 лютого 2020 року у складі судді Ніколової С. В., додаткове рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від

03 березня 2020 року у складі судді Ніколової С. В., та постанову Хмельницького апеляційного суду від 04 червня 2020 року у складі колегії суддів: Костенка А. М., Гринчука Р. С., Грох Л. М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що з 31 травня 1997 року до

12 жовтня 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Відповідач на належній йому земельній ділянці на АДРЕСА_1 за рахунок спільних коштів подружжя в листопаді 2013 року розпочав будівництво житлового будинку. На момент звернення до суду із позовом будівництво цього будинку не завершено.

Також у період шлюбу за спільні кошти сторони придбали автомобіль марки «Hyndai», однак 04 листопада 2015 року відповідач відчужив вказане авто без її згоди.

Вказувала, що зазначене майно є спільною сумісною власністю колишнього подружжя, тому підлягає поділу між ними з дотриманням презумпції рівності їх часток.

З урахуванням зазначеного, уточнивши позовні вимоги (а. с. 20, 29, 31-34, 128-132, т. 1), остаточно просила суд:

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку будівельних матеріалів і конструктивних елементів у незакінченому будівництвом житловому будинку (ступенем готовності 72,32 %), що знаходиться на земельній ділянці на

АДРЕСА_1 ,

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,1000 га для обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:002:0212,

- стягнути з ОСОБА_2 на її користь 138 930,00 грн компенсації вартості 1/2 частки автомобіля марки «Hyndai», модель «Tucson», 2007 року випуску, та стягнути з відповідача судові витрати у справі.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 21 лютого

2020 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя в частині вимог про визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,1000 га для обслуговування житлового будинку, що розташована на АДРЕСА_1 , закрито на підставі пункту 4 частини першої статті 255 ЦПК України.

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 21 лютого

2020 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку будівельних матеріалів і конструктивних елементів у незакінченому будівництвом житловому будинку, ступенем готовності до експлуатації 72,32 %, що розташований на АДРЕСА_1 .

У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки «Hyndai», модель «Tucson», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у розмірі 138 930,00 грн.

Додатковим рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від

03 березня 2020 року ухвалено компенсувати ОСОБА_1 3 357,00 грн судового збору за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8 131,20 грн витрат на оплату судової будівельно-технічної експертизи та 19 543,36 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 04 червня 2020 року рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 21 лютого 2020 року та додаткове рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від

03 березня 2020 року залишено без змін.

Задовольняючи позовні вимоги у частині визнання за позивачем права власності на 1/2 частку будівельних матеріалів і конструктивних елементів у незакінченому будівництвом житловому будинку, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що сторони під час спільного проживання в шлюбі на земельній ділянці, що є особистою власністю відповідача ОСОБА_2 , розпочали будівництво спірного житлового будинку на

АДРЕСА_1 , готовність якого станом на момент припинення спільного проживання та розгляду справи становить 72,32 %, що підтверджується висновком судової будівельно-технічної експертизи від 17 лютого 2016 року № 3924/15-26.

Відповідач не спростував презумпцію спільності майна подружжя, а тому оскільки ОСОБА_1 просить визнати за нею право власності на 1/2 частку будівельних матеріалів і конструктивних елементів у незакінченому будівництвом житловому будинку, ступенем готовності до експлуатації 72,32 %, що розташований на

АДРЕСА_1 , тобто не ставить вимог про компенсацію їй вартості 1/2 частки будівельних матеріалів і конструктивних елементів, суди вважали наявними правові підстави для задоволення заявлених позовних вимог.

Задовольняючи позовні вимоги у частині стягнення з ОСОБА_2 на користь

ОСОБА_1 компенсації вартості 1/2 частки автомобіля марки «Hyndai», модель «Tucson», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у розмірі

138 930,00 грн, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі ними було придбано спірний автомобіль, який у подальшому відчужено відповідачем проти волі іншого з подружжя та не в інтересах сім`ї, у зв`язку з чим ОСОБА_1 має право на отримання відповідної компенсації. При цьому суди, визначаючи розмір компенсації, посилалися на висновок судової автотоварознавчої експертизи

від 27 грудня 2016 року, відповідно до якого ціна автомобіля марки «Hyndai», модель «Tucson», 2007 року випуску, при його нормативному пробігу та технічному, експлуатаційному і укомплектованому стані, з комплектністю близько до базової, без оновлення, пошкоджень і суттєвих дефектів, становить

276 380,00 грн.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

24 червня 2020 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 21 лютого

2020 року, додаткове рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 03 березня 2020 року та постанову Хмельницького апеляційного суду

від 04 червня 2020 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частку будівельних матеріалів і конструктивних елементів у незакінченому будівництвом житловому будинку ступенем готовності до експлуатації 72,32 %, що розташований на

АДРЕСА_1 , та в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні вказаних позовних вимог.

Аналіз змісту касаційної скарги свідчить про оскарження ОСОБА_2 вказаних судових рішень лише в частині позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частку будівельних матеріалів і конструктивних елементів у незакінченому будівництвом житловому будинку, а тому в іншій частині судові рішення Верховним Судом не переглядаються.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 13 серпня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Волочиського районного суду Хмельницької області.

У серпні 2020 року справа № 671/1453/15-ц надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 05 березня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Як на підставу касаційного оскарження ОСОБА_2 посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України та пункти 3, 4 частини третьої статті 411 ЦПК України і зазначає, що суд апеляційної інстанції, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, не врахував правовий висновок Верховного Суду щодо застосування частини шостої статті 57 СК України, викладений у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 522/19610/15-ц, а також правовий висновок Верховного Суду України щодо застосування пункту 3 частини першої статті 57 СК України, викладений у справі № 6-399цс17.

Так, у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі

№ 522/19610/15-ц викладено правовий висновок про те, що статус спільної сумісної власності подружжя визначається такими критеріями: 1) час набуття майна, 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Разом із тим, суди, посилаючись на презумпцію спільності майна подружжя, не звернули увагу на те, що спірний будинок знаходиться на земельній ділянці, що належить відповідачу на праві приватної власності, а будівельні матеріали придбані після припинення фактичних шлюбних відносин.

У постанові Верховного Суду України у справі № 6-399цс17 вказано, що особистою приватною власністю дружини/чоловіка є майно, набуте одним із подружжя за час шлюбу, але за кошти, які належали йому (їй) особисто.

Суд надав неправильну оцінку поданим відповідачем доказам, а саме: невмотивовано та необґрунтовано визнав їх недостовірними та недостатніми (пункт перший частини другої статті 389 ЦПК України, пункти 3, 4 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Крім того, суди не звернули увагу на те, що заявлена вимога про визнання права власності на 1/2 частку будівельних матеріалів і конструктивних елементів у незакінченому будівництвом житловому будинку ступенем готовності до експлуатації 72,32 %, що розташований на АДРЕСА_1 , не є способом захисту порушеного права, оскільки позивач не зазначила кількість та характеристики будівельних матеріалів, найменування та ознаки конструктивних елементів, не визначила їх ціну та не надала доказів щодо неможливості їх відокремлення.

Висновок судів про задоволення позову в цій частині та визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частку будівельних матеріалів і конструктивних елементів у незакінченому будівництвом житловому будинку суперечить правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 07 вересня

2016 року у справі № 6-47цс16, відповідно до якого за позовом дружини/чоловіка членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, суд має право здійснити поділ незавершеного будівництва, якщо враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. У разі неможливості виділу, суд може визнати право власності за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин справи залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію. Разом із тим, у цій справі суди не встановили вартості будівельних матеріалів та не вирішили питання про можливість виділення частки об`єкта незавершеного будівництва.

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2 до Верховного Суду не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 31 травня 1997 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 (а. с. 35, т. 1).

12 жовтня 2015 року рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2015 року у справі № 671/712/15-ц шлюб між сторонами розірвано (а. с. 79, т. 1).

Під час перебування у шлюбі сторонами було придбано автомобіль марки «Hyndai» модель «Tucson», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зеленого кольору, який був поставлений на облік відповідачем ОСОБА_2 18 грудня

2007 року (а. с. 96, 97, т. 1).

04 листопада 2015 року ОСОБА_2 зазначений автомобіль було перереєстровано за довідкою-рахунком ВРЕР м. Хмельницького на нового власника - ОСОБА_3 (а. с. 236, т. 1), який 11 червня 2016 року відчужив автомобіль іншій особі, що підтверджується інформацією від 22 червня 2016 року, наданою регіональним сервісним центром у Хмельницькій області (а. с. 100, т. 2).

Ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 05 жовтня

2016 року призначено у справі судову автотоварознавчу експертизу для визначення ринкової вартості спірного автомобіля (а. с. 105, т. 2)

Згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи від 27 грудня 2016 року станом на час проведення експертизи середня ринкова ціна автомобіля «Hyndai», модель «Tucson», 2007 року випуску, при його нормативному пробігу та нормальному середньостатичному технічному, експлуатаційному і укомплектованому стані, з комплектністю близько до базової, без оновлення, пошкоджень і суттєвих дефектів, становила 276 380,00 грн (а. с. 113-118, т. 2).

Також встановлено, що під час перебування сторін у шлюбі рішенням четвертої сесії V скликання Волочиської міської ради № 185 від 25 грудня 2006 року затверджено матеріали відведення земельної ділянки з віднесенням земельної ділянки до земель житлової і громадської забудови, площею 0,16 га, з яких: 0,10 га під будівництво та обслуговування житлового будинку, 0,06 га для ведення особистого селянського господарства на

АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та надано ОСОБА_2 вказану земельну ділянку у власність безкоштовно (а. с. 37, т. 1).

27 листопада 2012 року Волочиська міська рада видала ОСОБА_2 державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,10 га на

АДРЕСА_1 із цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :01:002:0215 (а. с. 8, т. 1).

20 березня 2013 року до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю від імені ОСОБА_2 було подано повідомлення про початок будівельних робіт на будівництво житлового будинку на земельній ділянці на

АДРЕСА_1 .

28 жовтня 2013 року на ім`я ОСОБА_2 як замовника начальником відділу містобудування та архітектури Волочиської РДА було видано будівельний паспорт на індивідуальний житловий будинок на АДРЕСА_1 (а. с. 6, т. 1).

Рішенням виконавчого комітету Волочиської міської ради від 29 травня 2014 року № 249 присвоєно юридичну адресу земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка належить ОСОБА_2 , - АДРЕСА_1

(а. с. 36, т. 1).

Судами встановлено, що під час спільного проживання в шлюбі на земельній ділянці на АДРЕСА_2 , що є особистою власністю відповідача ОСОБА_2 , сторони здійснювали будівництво спірного житлового будинку. На момент розгляду справи будівництво житлового будинку не завершено.

Ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 13 листопада 2015 року призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: визначити ступінь готовності незавершеного будівництвом житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Судова будівельно-технічна експертиза була проведена експертом Хмельницького відділення КНДІСЕ Марченковим Г. Г., яким 14 грудня 2015 року проведено обстеження об`єкта дослідження. Експерт має стаж судового експерта з 2000 року та відповідну кваліфікацію і, крім того, був попереджений про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 17 лютого 2016 року № 3924/15-26 ступінь готовності об`єкта становить 72,32 % (а. с. 112-115,

т. 1).

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з клопотанням про прийняття письмових доказів у справі та долучив висновок експерта від 12 червня 2017 року № 24/15 Хмельницького бюро технічної інвентаризації, відповідно до якого відсоток готовності житлового будинку на АДРЕСА_2 становить 68 %, а вартість використаних матеріалів при будівництві становить 334 339,00 грн (а. с. 24-32, т. 3).

Також встановлено, що рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 14 червня 2017 року у справі № 671/1584/16-ц, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 10 травня 2018 року

(а. с. 162-164, т. 2) та постановою Верховного Суду від 05 вересня 2019 року

(а. с. 119-122, т. 5), відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4 , ОСОБА_3 (правонаступником якого є ОСОБА_5 ) до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання права власності на будівельні матеріали та роботи при зведенні житлового будинку та виключення зі складу спільного майна подружжя, що підлягає поділу, незавершеного будівництвом зазначеного житлового будинку.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ»

№ 460-ІХ від 15 січня 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, врахувавши аргументи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норми статті 60 СК України передбачають презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

У ЦК України крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «об`єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: «об`єкт незавершеного будівництва» (стаття 331), «об`єкт будівництва» (статті 876, 877, 879, 881, 883), однак прямого визначення цих понять немає.

Зокрема, відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком із юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей, як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб`єктивних цивільних прав стосовно об`єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законом.

Аналізуючи вказані норми права та враховуючи характерні ознаки об`єктів незавершеного будівництва, Верховний Суд виходить із того, що об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

У постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16 зроблено висновок про те, що за позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду

від 09 жовтня 2019 року у справі № 157/1722/17, від 23 жовтня 2019 року у справі

№ 560/542/15-ц.

Таким чином, об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

У справі, що переглядається, судами встановлено, що у період перебування в зареєстрованому шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на земельній ділянці на

АДРЕСА_2 , що є особистою власністю відповідача, сторони здійснювали будівництво житлового будинку. На момент розгляду справи будівництво житлового будинку не завершено. Між сторонами відсутні будь-які домовленості щодо поділу спірного майна.

Таким чином, з урахуванням зазначених встановлених обставин, а також враховуючи, що відповідачем не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва на АДРЕСА_2 є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Доводи касаційної скарги про неврахування судами правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі

№ 522/19610/15-ц та у постанові Верховного Суду України у справі № 6-399цс17, відповідно до яких особистою приватною власністю дружини/чоловіка є майно, набуте одним із подружжя за час шлюбу, але за кошти, які належали йому (їй) особисто, не заслуговують на увагу, оскільки свідчать про помилкове тлумачення скаржником норм матеріального права та судової практики, не відповідають встановленим судами обставинам справи на підставі доказів, яким судами надано належну правову оцінку.

Колегія суддів також відхиляє доводи касаційної скарги про помилковість висновку судів у частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частку будівельних матеріалів і конструктивних елементів у незакінченому будівництвом житловому будинку, у зв`язку з тим, що суди не встановили вартості будівельних матеріалів та не вирішили питання про можливість виділення частки, з огляду на наступне.

Ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 13 листопада 2015 року у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу.

Судова будівельно-технічна експертиза була проведена експертом Хмельницького відділення КНДІСЕ Марченковим Г. Г., яким 14 грудня 2015 року проведено обстеження об`єкта дослідження.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 17 лютого 2016 року № 3924/15-26 ступінь готовності об`єкта становить 72,32 %.

У вказаному висновку не зазначено про технічну можливість визначити окремі частини, що підлягають виділу, не встановлено про можливість довести до кінця будівництво зазначеним особам.

Таким чином, оскільки суди не встановили існування технічної можливості поділу об`єкта незавершеного будівництва, висновок судів про визнання права власності на будівельні матеріали і конструктивні елементи незавершеного будівництвом будинку є обґрунтованим, відповідає нормам матеріального права та правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16, на який ОСОБА_2 посилається в касаційній скарзі.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів, Верховний Суд виходить із того, що у справі, що переглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних правовідносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої та апеляційної інстанцій.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) сформульовано правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями

77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації»).

Враховуючи наведене, касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судові рішення в оскаржуваній частині - без змін.

Висновки Верховного Суду за результатом розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судові рішення в оскаржуваній частині постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частку будівельних матеріалів і конструктивних елементів у незакінченому будівництвом житловому будинку- без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 21 лютого

2020 року, додаткове рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 03 березня 2020 року та постанову Хмельницького апеляційного суду

від 04 червня 2020 рокув частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частку будівельних матеріалів і конструктивних елементів у незакінченому будівництвом житловому будинку залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. І. Грушицький

А. А. Калараш

Є. В. Петров

О. С. Ткачук