УХВАЛА

01 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 297/2607/13

провадження № 61-4062ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 25 січня 2018 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-ірландське підприємство «Вемекс Транс», Товариство з обмеженою відповідальністю «Креатів Інтернешнл», про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, витребування земельної ділянки та поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-ірландське підприємство «Вемекс Транс» (далі - ТОВ «Спільне українсько-ірландське підприємство «Вемекс Транс»), товариство з обмеженою відповідальністю «Креатів Інтернешнл» (далі - ТОВ «Креатів Інтернешнл») про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, витребування земельної ділянки та поділ спільного майна подружжя.

Рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 25 січня 2018 року, залишеним без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 01 грудня

2020 року, позов задоволено. Визнано договір дарування земельної ділянки № 13442 від 30 травня 2013 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу Грапко Х. М. - недійсним. Витребувано у ОСОБА_4 земельну ділянку по

АДРЕСА_1 , за кадастровим номером :02:000:0245, загальною площею 0,0277 га. Стягнуто з ОСОБА_1 компенсацію вартості його частки у ТОВ «Спільне українсько-ірландське підприємство «Вемекс Транс», у розмірі

3 883 871,73 грн. Вирішено питання про судові витрати.

10 березня 2021 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 25 січня 2018 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вивчивши касаційну скаргу, суд дійшов висновку, що вона не може бути прийнята до розгляду та підлягає залишенню без руху, виходячи з таких підстав.

Касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки вона подана з пропуском строку на касаційне оскарження.

Відповідно до частини першої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У касаційній скарзі заявник вказує, що копію постанови апеляційного судe він не отримував, про її існування він дізнався з Єдиного державного реєстру судових рішень лише 15 лютого 2021 року.

Разом з тим, наведені заявником підстави для поновлення пропущеного процесуального строку на касаційне оскарження не дають достатніх підстав для визнання їх поважними.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на касаційне оскарження судових рішень, особа, яка має намір подати касаційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, в тому числі, спрямовані на підготовку касаційної скарги, яка за своїм змістом і формою буде відповідати усім вимогам процесуального закону.

Враховуючи зазначене, наведені у клопотанні про поновлення строку касаційного оскарження причини пропуску такого строку є неповажними.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі № 3236/03 «Пономарьов проти України» зазначено, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності.

У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata. При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (Перетяка та Шереметьев проти України, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

У клопотанні про поновлення процесуального строку заявник не наводить поважних причин, що перешкодили звернутися до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою з дотриманням процесуальних строків та які б виправдовували втручання касаційного суду у принцип правової визначеності судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до частин першої та третьої статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

З інформації на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень, вбачається, що оскаржувана постанова Закарпатського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року зареєстрована в Єдиному державному реєстрі судових рішень 16 грудня 2020 року, а 18 грудня 2020 року вона була оприлюднена під реєстраційним № 93584659.

Крім того, як вбачається з постанови апеляційного суду, саме за апеляційною скаргою ОСОБА_1 здійснювався апеляційний перегляд рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 25 січня 2018 року.

Таким чином, з 18 грудня 2020 року заявник мав можливість ознайомитись зі змістом оскаржуваного судового рішення та підготувати касаційну скаргу.

Суду не надано логічного та зрозумілого пояснення тому, що перешкоджало заявнику ознайомлюватись із оскаржуваним судовим рішенням та підготувати касаційну скаргу в строк, передбачений статтею 390ЦПК України.

З урахуванням наведеного та відповідно до положень частини третьої статті 393 ЦПК України касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням заявнику строку для подання заяви про поновлення пропущеного строку з наведенням інших підстав для його поновлення з наданням відповідних доказів на підтвердження наведених ним обставин, оскільки безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Керуючись статтями 127, 390, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 25 січня 2018 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

Якщо заяву про поновлення строку касаційного оскарження не буде подано особою в зазначений строк у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя А. А. Калараш