Справа № 357/1007/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Сас Ю.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу Білоцерківської міської ради Білоцерківська музична школа №3, Управління культури і туризму Білоцерківської міської ради Київської області про визнання незаконним та скасування наказу про розірвання трудового договору, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року позивач звернулась до суду з позовом про визнання незаконним та скасування наказу про розірвання трудового договору, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

В обґрунтування позову зазначила, що 08.09.2017 року її було прийнято на роботу з 11.09.2017 року до Комунального закладу БМР Білоцерківська музична школа №3 на посаду секретаря навчальної частини за сумісництвом на 0,5 ставки за безстроковим трудовим договором. 16.12.2020 року згідно наказу в.о. директора КЗ БМР БМШ №3 ОСОБА_5 №34-К позивача було звільнено з посади секретаря на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. Позивач вважає своє звільнення на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України незаконним, оскільки його було проведено з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема статті 49-2 КЗпП України. Крім того вказує, що фактично у КЗ БМР БМШ №3 змін в організації виробництва і праці чи скорочення чисельності або штату працівників не відбулося. Також в порушення ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору відбулось без попередньої згоди первинної профспілкової організації.

У зв`язку з вищевикладеним просила суд визнати протиправними та скасувати Наказ №34-к від 16.12.2020 року «Про розірвання трудового договору з сумісником секретарем КЗ БМР БМШ №3 ОСОБА_1 ; поновити ОСОБА_1 на посаді секретаря КЗ БМР БМШ №3 з 17.12.2020 року або до його правонаступника; стягнути з Управління культури і туризму Білоцерківської міської ради Київської області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на роботі та компенсацію моральної шкоди в розмірі 30 000 грн.; вирішити питання розподілу судових витрат.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 травня 2021 року у задоволені вищезазначеного позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржуване рішення вважає незаконним, та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт прость апеляційний суд рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі та вирішити питання про розподіл судових витрат.

29 червня 2021 року до Київського апеляційного суду від відповідачів надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вони, не погоджуючись із викладеними у апеляційній скарзі доводами, просять оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що вказане рішення відповідає наведеним вимогам.

Під час розгляду справи судом встановлено, що на підставі Наказу №21-К від 08 вересня 2017 року ОСОБА_1 прийнято на посаду секретаря навчальної частини КЗ БМР БМШ №3 за сумісництвом на 0,5 ставки з 11.09.2017 року з посадовим окладом 2032,00 грн.

Відповідно до положень статуту, затвердженого рішенням Білоцерківської міської ради Київської області від 22 грудня 2016 року, Комунальний заклад Білоцерківської міської ради Київської області Білоцерківська музична школа №3 - початковий спеціалізований мистецький навчальний заклад (школа естетичного виховання) - є початковою ланкою спеціалізованої мистецької освіти, належить до системи позашкільної освіти у сфері культури, заснований Білоцерківською міською радою Київської області на комунальній формі власності. Заклад має статус державного закладу освіти, підзвітний та підпорядкований відділу культури та туризму Білоцерківської міської ради. Безпосереднє керівництво закладом здійснює його директор, який призначається та звільняється з посади начальником відділу культури та туризму Білоцерківської міської ради.

Згідно з наказом №11-К від 19 червня 2020 року про оплату праці за червень 2020 року працівникам КЗ БМР БМШ №3, виданого в.о. директора КЗ БМР БМШ №3 ОСОБА_5, встановлено простій в КЗ БМР БМШ №3 з 01 червня 2020 року.

Наказом №07/2-ОД від 27 серпня 2020 року про внесення змін до штатного розпису та скорочення чисельності працівників, виданого в.о. директора КЗ БМР БМШ №3 ОСОБА_5, із 15.12.2020 року виведено із штатного розпису шляхом скорочення ряд посад, зокрема посада секретаря - 0,5 ставки. Запропоновано погодити майбутнє звільнення працівників у зв`язку із скороченням посад та приведенням у відповідність штату до штатних нормативів із головою профспілкової організації КЗ БМР БМШ №3 ОСОБА_2

27 серпня 2020 року було попереджено голову первинної профспілкової організації КЗ БМР БМШ №3 ОСОБА_2 про те, що у першій половині грудня 2020 року заплановано скоротити штат працівників КЗ БМР БМШ №3, що підтверджується повідомленням №29/1 від 27 серпня 2020 року.

01 вересня 2020 року в.о. директора КЗ БМР БМШ №3 ОСОБА_5 було видано Наказ №10-ОД про попередження працівників закладу про майбутнє скорочення штату та чисельності працівників КЗ БМР БМШ №3, яким зобов`язано голову профспілкового комітету ОСОБА_2 довести до відома кожному працівнику, посада якого може бути скорочена відповідно до даного наказую.

Відповідно до повідомлення №45/1 від 09 вересня 2020 року КЗ БМР БМШ №3, 09 вересня 2020 року в.о. директора КЗ БМР БМШ №3 ОСОБА_5 звернулась із поданням до голови профспілкового комітету ОСОБА_2 про надання згоди на звільнення та особистого повідомлення працівників, зокрема ОСОБА_1 , що їхні посади із 15.12.2020 року будуть скорочені, а вони будуть звільнені на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, тобто за скороченням штату чисельності працівників.

ОСОБА_3 з наказом №10-О.Д від 01 вересня 2020 року була ознайомлена 03.09.2020 року, однак від підпису про ознайомлення відмовилася, що підтверджується актом про відмову від підпису на підтвердження ознайомлення із наказом №10-ОД від 01.09.2020 року «Про попередження працівників закладу про майбутнє скорочення штату та чисельності працівників КЗ БМР БМШ №3» від 03.09.2020 року.

Відповідно до повідомлення голови профспілкового комітету ОСОБА_2 від 16.12.2020 року первинна профспілкова організація КЗ БМР БМШ №3, розглянувши подання в.о. директора КЗ БМР БМШ №3 ОСОБА_5 від 09 вересня 2020 року, надала погодження на звільнення на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату працівників, в тому числі секретаря ОСОБА_1 .

Наказом в.о. директора КЗ БМР БМШ №3 ОСОБА_5 №34-К від 16.12.2020 року розірвано трудовий договір з сумісником секретарем КЗ БМР БМШ №3 (0,5 ставки) ОСОБА_1 відповідно п.1 ст. 40 КЗпП України з 17.12.2020 року.

Відповідно до акту про повідомлення та відмову від отримання наказу про розірвання трудових відносин від 17.12.2020 року, 17.12.2020 року суміснику-секретарю ОСОБА_1 було повідомлено текст наказу №34-К від 16.12.2020 року, однак остання відмовилась від ознайомлення з наказом, у зв`язку з чим прийнято рішення надіслати наказ засобами поштового зв`язку.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із недоведеності тих обставин, які позивач поклала в основу свого позову.

Свою незгоду з ухваленим рішенням апелянт обґрунтовувала наступним:

1. суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновку про належне повідомлення позивача про наступне скорочення, яке він зробив на підставі документів, поданих до суду з порушенням процесуального порядку;

2. акт про відмову від підпису на попередженні про скорочення є підробленим;

3. підстави для скорочення були відсутні;

4. наказ про звільнення позивача був виданий неуповноваженою на це особою.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з такими доводами апелянта з огляду на наступне:

Посилання апелянта на порушення судом першої інстанції процесуального порядку подання документів не може бути прийняте апеляційним судом. Як вбачається з матеріалів справи, вказані документи були подані до суду першої інстанції Управлінням культури і туризму Білоцерківської міської ради Київської області. Вказаного відповідача було залучено до участі у справі лише 18.03.2021 року. Перше судове засідання за участі вищевказаного відповідача було призначено на 27.04.2021 року. У даному судовому засіданні було оголошено перерву саме для надання можливості Управлінню культури і туризму Білоцерківської міської ради Київської області надати до суду ряд доказів, які воно зазначило, що і було зроблено останнім в наступному судовому засіданні. При цьому сторони позивача не заперечувала ні проти можливості подання таких доказів, ні проти відповідності копій документів їх оригіналам, у зв`язку з чим потрібно було б надати такий оригінал. Окремо апеляційний суд звертає увагу на те, що у цьому ж судовому засіданні стороною позивача також надавалися до матеріалів справи ряд документів, відтак посилання апелянта на недотримання судом принципу рівності сторін не відповідає дійсності. З урахуванням вищенаведеного колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку про відсутність підстав для прийняття вищевказаних доводів апелянта.

Стосовно доводів апелянта про неналежність акту про відмову від підпису про попередження позивача про наступне звільнення колегія суддів зазначає таке:

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

В порушення наведених норм свої посилання із зазначеного приводу апелянт належним чином не підтвердила відповідними доказами, відтак вони не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції, оскільки залишилися недоведеними.

Стосовно доводів апелянта відносно підстав для проведення скорочення колегія суддів зазначає наступне:

Згідно п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді трудових спорів, пов`язаних із звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суд зобов`язаний з`ясувати чи дійсно було проведено скорочення чисельності штату працівників.

Як заявляли представники позивача у судовому засіданні апеляційної інстанції, посада позивача дійсно була скорочена, однак ставили під сумнів обґрунтованість такого скорочення штату працівників. Дане питання не може бути предметом розгляду у даній справі, оскільки при розгляді такої категорії справ суд досліджує питання дотримання встановленої законом процедури звільнення працівника у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників, однак не уповноважений вирішувати питання про доцільність такого скорочення, яке відноситься до виключної прерогативи власника підприємства. За таких умов, наведені докази апелянта не можуть бути прийняті колегією суддів.

Не можуть бути прийняті апеляційним судом і доводи апелянта щодо неотримання попередньої згоди на звільнення від профспілкового комітету.

Оцінюючи критично надання головою Білоцерківської профспілкової організації працівників культури згоди на звільнення позивача, остання не звернула увагу на положення ст. 43 КЗпП щодо того, що подання власника про наступне звільнення працівника має бути розглянуте виборним органом первинної профспілкової організації у п`ятнадцятиденний строк, а про прийняте з цього приводу рішення такий орган має повідомити власника або повноважний орган на протязі трьох днів після цього. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.

В ході розгляду справи судом було встановлено, що в.о. директора КЗ БМР БМШ №3 ОСОБА_5 звернулась із поданням до голови профспілкового комітету про надання згодм на звільнення ОСОБА_1 09.09.2020 року. За таких умов, навіть без отримання відповіді профспілкового комітету, після спливу вищевказаних строків з часу такого звернення роботодавець мов право звільнити працівника, що і було належним чином встановлено судом першої інстанції.

Стосовно доводів апелянта щодо відсутності повноважень у особи, яка видала наказ про звільнення колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне:

Зазначений вище наказ було видано 16.12.2020 року в.о. директора КЗ БМР БМШ №3 ОСОБА_5 Хоча в рамках справи №357/4897/20 й було ухвалене судове рішення від 24.11.2020 року про поновлення на посаді директора КЗ БМР БМШ №3 ОСОБА_4., як пояснили в судовому засіданні обидві сторони, зазначене рішення станом на 16.12.2020 року фактично виконане не було, ОСОБА_4 не була фактично поновлена, відтак повноваження ОСОБА_5 припинені не були. В свою чергу це обумовлює наявність у останньої повноважень на видачу спірного наказу.

Стосовно інших доводів апеляційної скарги, які представник позивача озвучив у судовому засіданні апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає про відсутність правових підстав для їх розгляду, оскільки у відповідності до ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З урахуванням викладеного апеляційна скарга не підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни судових рішень суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько