Справа № 191/3140/20
Провадження № 2/191/1065/20
04.08.2021 м. Синельникове
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Твердохліб А.В.
за участю секретаря Яришевої Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області в загальному порядку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частину нерухомого майна, визнання права власності та виплату грошової компенсації,-
19.10.2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3 . Його спадкоємцями першої черги за законом є позивач та їх дочка ОСОБА_4 та донька померлого ОСОБА_2 . Кожен з них у встановлений законом шестимісячний строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, тому вважаються такими, що прийняли спадщину. ОСОБА_4 відмовилася від прийняття спадщини на користь позивача. Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, в томі числі, у вигляді 1/2 частини нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається із: А-1 нежитлової будівлі магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », А-ІІ добудови до нежитлової будівлі. У видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом було відмовлено у зв`язку із тим, що у свідоцтві про право власності на зазначену квартиру по батькові спадкодавця зазначено « ОСОБА_5 », а у свідоцтві про смерть - « ОСОБА_6 », у зв`язку із чим позивач була змушена звертатися до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області, рішенням якого по справі № 2-79/11 від 13 грудня 2011 року за нею було визнано право власності на 1/4 та 1/6 (загалом 1/3) частку нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Таким чином, 1/3 частину нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , позивач успадкувала як дружина померлого і оформила на цю частку правовстановлюючі документи. Вищевказана 1/3 частина згідно рішення суду складається із 1/4 частини спільно нажитого зі спадкодавцем майна та 1/6 частини в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , ця 1/6 частина складається із 2/12 частин - 1/12, яка належить позивачеві за законом, та 1/12 частини їх доньки ОСОБА_4 , яка відмовилась від неї на користь позивача. В свою чергу, остання 1/12 частка має належати відповідачу ОСОБА_2 , з якою у позивача склалися неприязні стосунки, що робить неможливим їх сумісне володіння майном. Відповідачка не погоджується ані продати свою частку в нерухомому майні, ані оформити її згідно чинного законодавства. Якщо поділити нежитлову будівлю по АДРЕСА_1 , на 6 рівних частин (6/6), 1/2 частина буде дорівнювати 3/6. 1/3 частка відповідача у спадковому майні (1/2 частина нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 , за вирахуванням 1/4, яку позивач отримала у якості спільно нажитого майна), складає 1/12 частку від усієї будівлі. Окрім того, відповідач проживає у власній квартирі у м. Дніпро. Витрат на утримання нерухомого майна в розмірі пропорційно її частці не несе і нести не бажає. Комунальні платежі не сплачує, хоча має такий обов`язок в порядку ст. 360 ЦК України. Позивач неодноразово пропонувала відповідачу виплатити грошима вартість її часток в нерухомому майні. При цьому вона виходила з того, що частка відповідачки в ньому є незначною (1/12) і не може бути виділеною в натурі. Протягом зазнаного часу відповідача взагалі ніякої зацікавленості щодо зазначеного майна не виявляла. До теперішнього часу своє право власності на 1/12 частку нежитлової будівлі згідно вимог чинного законодавства України відповідач не зареєструвала. Згідно звітів про оцінку майна, позивачем буде сплачена вартість 1/12 частини будівлі. У зв`язку із викладеними обставинами, посилаючись на ст. ст. 1216,1218, 1261, 328, 392 ЦК України, позивач ОСОБА_1 просить припинити право ОСОБА_2 на 1/12 частину нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/12 частину нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 ; виплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію за припинення права власності.
До початку судового засідання представник позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася по невідомим суду причинам, хоча про день та час судового розгляду була повідомлена належним чином, відзиву не надала.
Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Вивчивши та оцінивши у сукупності матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, на підставі наявних у справі доказів, суд приходить до наступного.
Згідно з витягом про державну реєстрацію прав від 30.12.2012 ОСОБА_1 належить на праві приватної власності 1/3 частина комплексу нежитлової будівлі, магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7), зареєстрованого на підставі рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.12.2011 року, що набрало законної сили 26.03.2012 року, згідно якого за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/4 та 1/6 (загалом 1/3) частку нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.3-6).
Таким чином, 1/3 частину нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , позивач успадкувала як дружина померлого і оформила на цю частку правовстановлюючі документи.
Як було встановлено судом, 1/12 частину нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , фактично прийняла в спадщину донька померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , але свідоцтво про право на спадщину вона до теперішнього часу не отримала, що підтверджено копією спадкової справи щодо майна померлого ОСОБА_3 .
Статтею 358 Цивільного кодексу України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.
Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.
Виходячи з аналізу вищезазначених норм, з врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.
Відповідно до ч. 1,2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
З аналізу судової практики вбачається, що поняття «незначна частка» є оціночним, тому при вирішенні спору в судовому порядку суд враховує співвідношення вартості всього майна, часток кожного, тощо.
Згідно з правовою позицією, викладеною у Постанові Верховного Суду України від 15.07.2016р. у справі №6-1599ц16, тягар доказування, що частки відповідачів є незначними і вони не можуть бути виділені в натурі, несе позивач.
Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:
1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;
2) річ є неподільною;
3) спільне володіння і користування майном є неможливим;
4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.
Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 13 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.
Як було встановлено судом, спільне володіння і користування сторонами спірними нежитловими приміщеннями є неможливим; припинення права власності відповідача ОСОБА_2 на 1/12 частину нежитлового приміщення, загальною площею 184,4 кв.м., не завдасть їй істотної шкоди як співвласнику; позивач внесла на депозитний рахунок суду суму вартості вказаних частин спірних нежитлових приміщень, визначену висновками експерта.
За таких обставин суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, припинення права спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Але, враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 не здійснила державну реєстрацію своїх майнових прав на спірну частку у спадковому майні, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача буде припинення права власності на 1/12 частину нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за померлим ОСОБА_3 та прийняту у спадщину відповідачем ОСОБА_2 , з присудженням відповідачу грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності, а також визнання за позивачем права власності на вказані частки нерухомого майна.
Також суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 840 грн. 80
На підставі викладеного, керуючись ст.12, 81, 141, 259, 263-265 , 280,281, ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги задовольнити .
Припинити право власності на 1/12 частину нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за померлим ОСОБА_3 та прийнята у спадщину ОСОБА_2 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і.н.н НОМЕР_1 , право приватної власності на 1/12 частину нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і.н.н НОМЕР_1 , судовий збір у сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яка може бути поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: А. В. Твердохліб