Справа № 442/7984/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Павлів З.С.
Провадження № 22-ц/811/1123/21 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. та Мельничук О.Я.,

за участю: секретаря Ждан К.О.,

стягувача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 , на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 лютого 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 звернулася до суду зі скаргою, у якій просила суд визнати протиправними дії старшого державного виконавця Трускавецького МВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Катушинської Діани Артурівни щодо винесення постанови від 05.10.2020 року у ВП № 46102231 про арешт коштів боржника в частині накладення арешту на майно (пенсійні кошти) ОСОБА_3 , які надходять на його рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Ощадбанк» згідно Договору №750821 від 25.03.2013 року, а також визнати протиправною та скасувати цю постанову державного виконавця про арешт коштів боржника, винесену в рамках виконавчого провадження №46102231, в частині накладення арешту на майно (пенсійні кошти) ОСОБА_3 , які надходять на його рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Ощадбанк» згідно Договору № 750821 від 25.03.2013 року.

Вимоги скарги обґрунтовувалися тим, що у Трускавецькому міському відділі державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження № 46102231 з примусового виконання виконавчого листа № 442/7984/14-ц, виданого 24.11.2014 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 боргу за договором позики в сумі 152 952 грн. 15 коп., 500 грн. моральної шкоди та 1 801 грн. 32 коп. судових витрат, а всього 155 253 грн. 47 коп. У даному виконавчому провадженні винесено постанову про стягнення з доходу боржника, а саме: відрахування 20 % від усіх доходів, в тому числі пенсії боржника на користь стягувача. ОСОБА_4 є пенсіонером, а пенсія є його єдиним джерелом доходу. 25.03.2013 року між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_3 було укладено Договір №750821 про відкриття та обслуговування рахунку і випуск платіжної картки, за яким на ім`я ОСОБА_3 відкрито поточний рахунок за № НОМЕР_2 , НОМЕР_3 на умовах тарифного пакету «Пенсійний». Відповідно, на вказаний рахунок надходять пенсійні виплати уже після відрахування Головним управлінням Пенсійного Фонду України у Львівській області 20% від нарахованої пенсії. У жовтні 2020 року вказаний вище рахунок заблокований. Згідно витягів з інтернет банкінгу в АТ «Ощадбанк» на рахунок ОСОБА_3 зараховується тільки пенсія. Кожного місяця при надходженні на рахунок пенсійних коштів автоматично знімається уся сума. Також, в межах вищевказаного виконавчого провадження винесено постанову про арешт коштів боржника, яку скеровано для виконання до банківської установи. Як наслідок накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом. Вважає постанову державного виконавця протиправною та такою, що порушує права скаржника (а.с. 1-5).

Оскаржуваною ухвалою в задоволенні скарги відмовлено (а.с. 172-173).

Дану ухвалу оскаржила представник ОСОБА_3 .

Апелянт просить ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги її скарги, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального і процесуального права (а.с. 177-182).

Апелянт і його представник, будучи своєчасно належним чином повідомленими про час і місце апеляційного розгляду справи (а.с. 212, 214-216), в судове засідання не з`явилися і про причини такої неявки суд не повідомили, що (у відповідності до частини 2 статті 372 ЦПК України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення доводів апеляційної скарги зі сторони стягувача ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

За змістом статей 1 та 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюється Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з п.7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема - на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податку системи електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Загальний порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника визначений в статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, утому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

При цьому стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює вичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з пунктом 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 року №492, поточний рахунок це рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належить рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

З наведених норм права вбачається, що виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому, саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус рахунку, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження коштів на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із ч. 4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження».

До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 24 лютого 2021 року в справі №756/1927/15-ц, провадження № 61-14725св20.

А відтак державний виконавець, накладаючи з метою виконання рішення суду, яке набрало законної сили, арешт на грошові кошти боржника ОСОБА_3 , які знаходяться на його рахунку № НОМЕР_1 в АТ «Ощадбанк», діяла у відповідності до вимог чинного законодавства.

За вищенаведеного суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про відсутність правових підстав для визнання дій державного виконавця неправомірними та скасування її постанови про накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на рахунку боржника ОСОБА_3 № НОМЕР_1 в АТ «Ощадбанк».

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та постановив оскаржувану ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для скасування цієї ухвали відсутні і апеляційну скаргу на неї, доводи якої не спростовують висновків ухвали, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 , залишити без задоволення, а ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 лютого 2021 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 06 серпня 2021 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Мельничук О.Я.