ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

04 серпня 2021 року

м. Харків

справа № 646/1501/20

провадження №22-ц/818/4112/21

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Кругової С.С., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

Позивач ОСОБА_1

Відповідач прокуратура Харківської області, Державна казначейська служба України

розглянувши у спрощеному позовному провадження без повідомлення учасників справи справу

за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України про компенсацію моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 травня 2021 року, постановлену суддею Янцовською Т.М., в залі суду в м. Харків,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 травня 2021 року відмовлено у прийнятті уточненої позовної заяви про збільшення ціни позову та розміру позовних вимог, заяви про визнання недійсним відзиву від 08.04.2021 року Державної казначейської служби України та недостовірним доказом довіреність № 5-18-08/997 від 15.01.2020 року, заяви про визнання недійсним відзиву прокуратури Харківської області від 02.04.2020 року № 02/2-3593-20 та недостовірним доказом довіреність від 25.03.2020 року № 05/2-3593-20 ОСОБА_1 у справі № 646/1501/20 про компенсацію моральної шкоди до прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України про збільшення ціни позову та розміру позовних вимог.

Уточнену позовну заяву, заяви про визнання недійсним відзиву від 08.04.2021 року Державної казначейської служби України та недостовірним доказом довіреність № 5-18-08/997 від 15.01.2020 року, заяви про визнання недійсним відзиву прокуратури Харківської області від 02.04.2020 року № 02/2-3593-20 та недостовірним доказом довіреність від 25.03.2020 року № 05/2-3593-20, які подані 07.05.2021 року, повернуто позивачці ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 травня 2021 року скасувати, постановити рішення, яким передати справу за підсудністю до іншого суду на підставі ч. 1 ст. 26 ЦПК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що оскаржувана ухвала є незаконною, винесена у свавільний спосіб з надмірним формалізмом із ознаками прямої дискримінації, з неправильним застосуванням норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права. Посилається на те, що суд помилково вважав, що позивачем не були виконані вимоги ч. 5 ст. 49 ЦПК України, оскільки позивачем було надано до уточненої позовної заяви копії такої заяви з додатками для відповідачів. Також вказує на те, що вказана ухвала була постановлена неповноваженим складом суду, оскільки існує невирішений конфлікт інтересів. Крім того вказує, що в уточненій позовній заяві відповідачем було вказано суддю Червонозаводського районного суду м. Харкова Янцовську Т.М., у зв`язку із чим суддя повинна була виконати вимоги ч.1 ст. 26 ЦПК України та передати справу для визначення підсудності.

Учасники справи своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалися. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши надані матеріали, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що уточнена позовна заява подана з порушенням ч. 5 ст. 49 ЦПК України, а саме те, що заява позивачки про уточнення позовних вимог не містить відомостей про направлення копії такої заяви іншим учасникам справи. Також вказував, що заява про визнання недійсним відзиву від 08.04.2021 року Державної казначейської служби України та недостовірним доказом довіреність № 5-18-08/997 від 15.01.2020 року й заяву про визнання недійсним відзиву прокуратури Харківської області від 02.04.2020 року № 02/2-3593-20 та недостовірним доказом довіреність від 25.03.2020 року № 05/2-3593-20 суд встановив, що вказані заяви не є заявами, які можуть бути прийняті до розгляду в розумінні ч.3 ст. 199 ЦПК України

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України про компенсацію моральної шкоди.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 березня 2020 року вищевказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

25 березня 2021 року позивачка подала до суду заяву про визнання недійсним відзиву прокуратури Харківської області від 02.04.2020 року № 05/2-3593-20 та недостовірним доказом довіреність від 25.03.2020 року № 05/2-3593-20, заяву про визнання недійсним відзиву від 08.04.2020 року Державної казначейської служби України та недостовірним доказом довіреність № 5-18-08/997 від 15.01.2020 року у порядку ч. 3 ст. 199 ЦПК України, уточнену заяву до позову про збільшення позовних вимог у порядку п. 3 ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29.03.2021 року відмовлено у прийнятті заяви позивачки про визнання недійсним відзиву прокуратури Харківської області від 02.04.2020 року № 05/2-3593-20 та недостовірним доказом довіреність від 25.03.2020 року № 05/2-3593-20, заяви про визнання недійсним відзиву від 08.04.2020 року Державної казначейської служби України та недостовірним доказом довіреність № 5-18-08/997 від 15.01.2020 року, уточненої заяви позивачки про збільшення позовних вимог.

Позивачкою 07.05.2021 року (вх. № 13277 від 11.05.2021 року) до суду подано уточнену заяву про збільшення ціни позову та розміру позовних вимог у порядку п. 2 ч. 2 ст. 49, ч.ч. 3,5 ст. 49, п.п. 3,4 ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Позивачкою 07.05.2021 року (вх. № 13278 від 11.05.2021 року) до суду подано заяву про визнання недійсним відзиву від 08.04.2021 року Державної казначейської служби України та недостовірним доказом довіреність № 5-18-08/997 від 15.01.2020 року у порядку ч. 3 ст. 199 ЦПК України.

Також 07.05.2021 року (вх. № 13279 від 11.05.2021 року) до суду подано позивачкою заяву про визнання недійсним відзиву прокуратури Харківської області від 02.04.2020 року № 02/2-3593-20 та недостовірним доказом довіреність від 25.03.2020 року № 05/2-3593-20 у порядку ч. 3 ст. 199 ЦПК України.

Відповідно до вимог статті 49 ЦПК України, сторони користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу:

1) позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу;

2) позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження;

Частиною 3 вказаної процесуальної норми визначено, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Частиною 5 ст. 49 ЦПК України встановлено, що у разі подання заяви, передбаченої ч. 3 цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду.

Матеріали справи дійсно не містять доказів про те, що позивачем була направлена уточнена позовна заява іншим учасникам справи.

Отже суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про повернення уточненої позовної заяви.

Щодо повернення заяв про визнання недійсним відзивів та довіреностей колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається із заяв позивачки, вона звернулася із такими заявами на підставі ч. 3 ст. 199 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 ЦПК України якщо позивачем до закінчення підготовчого провадження подано заяву про визнання недійсним повністю чи у певній частині пов`язаного з предметом спору правочину, який суперечить закону, суд надає відповідачу, іншим учасникам справи час на підготовку своїх пояснень та заперечень з приводу поданої заяви.

Із змісту вказаних заяв вбачається, що позивач вважає, що вказані відзиви подані із порушення норм процесуального права та довіреність не є належним доказам можливості представництва відповідачів у суді.

Предметом даного спору є відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу прокуратури Харківської області.

Документи, які позивач просить визнати недійними в своїх заявах не є правочинами в розумінні ч. 3 ст. 199 ЦПК України.

Також відповідно до ч. 1,2 ст. 199 ЦПК України у строк, встановлений судом, позивач має право подати відповідь на відзив, а відповідач - заперечення. Інші учасники справи мають право надати свої письмові пояснення щодо відповіді на відзив та заперечення до закінчення підготовчого провадження, якщо судом не встановлено інший строк.

Згідно з ч.7 ст. 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Отже позивач не позбавлена можливості надати відповідь на відзив із викладенням своїх заперечень та пояснень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

У справі «Bellet v. France» («Белле проти Франції», рішення від 04 грудня 1995 року), Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

У пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року Європейський суд з прав людини підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

У справі Perez de Rada Cavanilles v. Spain («Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії», рішення від 28 жовтня 1998 року) та у справі Miragall Escolano and others v. Spain («Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», рішення від 13 січня 2000 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253-В).

Таким чином, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Позивач, крім іншого вказує на те, що суддя Янцовська Т.М., яка постановила оскаржувану ухвалу в уточненій позовній заяві визначена відповідачем та уточнені позовні вимоги стосуються неправимірних дій цієї судді, тому за наявності конфлікту інтересів суддя Янцовська Т.М. не могла приймати участі у вирішенні питання про прийняття уточненої позовної заяви.

Такі доводи ОСОБА_1 висновків суду не спростовують.

Відповідно до п.11 ч.3 ст.2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, неприпустимість зловживання процесуальними правам.

Згідно п.5 ч.5 ст.12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

За умовами ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно п. п. 1, 3 ч. 2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, з`явлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

Положення п.4 ч.2 ст.44 ЦПК України визначають, що зловживанням процесуальними правами можуть розглядатися дії позивача про необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою.

Тобто, зловживанням є переслідування мети зміни підсудності розгляду справи у спосіб об`єднання позовних вимог або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача).

Уточнивши позовні вимоги та додавши до кола відповідачів суддю Янцовську Т.М., Арзуманова Т.О. фактично у позапроцесуальний спосіб намагається змінити підсудність справи.

Отже доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції дотримано норми процесуального права, висновки суду по суті відповідають фактичним обставинам справи, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.П.Пилипчук

Судді С.С. Кругова

О.Ю. Тичкова