ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/815/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" липня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Заставенко М.О.,

з секретарем судового засідання Долею М.А., Проценко Я.Б.,

за участю:

позивача ( відповідача по зустрічному позову ) ОСОБА_1 ,

відповідача ( позивача по зустрічному позову ) ОСОБА_2 ,

представника позивача ( відповідача по зустрічному позову ) ОСОБА_3

представника відповідача ( позивача по зустрічному позову ) ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з матір`ю, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з батьком, треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської районної державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Золочівської сільської ради Бориспільського району Київської області

ВСТАНОВИВ:

11.08.2020 позивач, ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач), звернулась з позовом до Дарницького районного суду м. Києва до ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 , відповідач) про визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_5 разом з нею.

10.11.2020 ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання сина ОСОБА_5 разом з батьком.

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача.

Позиція матері ОСОБА_1 .

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 07.10.2011 між нею та відповідачем зареєстровано шлюб, під час якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_5 . У зв`язку з непорозуміннями, які відбувались в родині з квітня 2019 сторони припинили спільне проживання, а в подальшому рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 19.11.2019 шлюб між сторонами розірвано. Після припинення шлюбних відносин, вона з сином почала проживати окремо від відповідача, самостійно утримувала та виховувала сина, проте з відповідачем добровільно вирішити питання стосовно місця проживання сина не вдається, а відтак вона змушена звернутись з даним позовом до суду.

У відзиві на зустрічну позовну заяву позивач зазначила, що фактично з квітня 2019 син постійно проживає з матір`ю, а відтак у дитини виник стійкий психологічний зв`язок, тоді як з батьком син має лише короткі періодичні зустрічі, ініціатором яких часто є вона, оскільки піклується, щоб у сина з батьком не було втрачено психоемоційного зв`язку. Позивач повністю утримує дитину матеріально, батько належним чином фінансово сина не забезпечує, що стало причино звернення матері дитини до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, наразі з батька стягуються аліменти на утримання сина у примусовому порядку.

Позивач вказує, що вона працевлаштована в тій самій школі, де навчається і син ОСОБА_5 , а тому час на дорогу сина до школи і зі школи, а матері до роботи та з роботи, вони проводять разом, що позитивно впливає на їхні взаємовідносини. Позивач наголошує, що навчальний заклад, обраний для відвідування сином, є державним навчальним закладом, в якому дитина отримує не тільки базову середню освіту, а також музичну освіту, оскільки у дитини наявні творчі здібності, розвиток яких здійснюється за її власним бажанням. У дитини вже склались сталі соціальні зв`язки за місцем проживання та за місцем навчання, стійкий психологічний зв`язок з матір`ю, позивачем створені всі належні умови для проживання, навчання, розвитку та відпочинку дитини, жодних нарікань та скарг стосовно виконання матір`ю її функцій щодо виховання сина немає, що є підтвердженням виконанням нею своїх батьківських обов`язків в повному обсязі та належним чином.

Позиція батька ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 не погоджуючись із позовом ОСОБА_1 зазначив наступне. Ще до розірвання шлюбу мати забрала сина та переїхала проживати в орендоване житло в Київській області, поза як у нього - батька - є нерухоме майно у м. Києві, співвласником якого є також і син, що, на думку відповідача, є більш комфортним середовищем для проживання дитини. Неподалік цього житла є школа, в яку батько планував віддати сина на навчання, однак мати проти цього, тому син продовжує навчатись в школі, яка розташована далеко від місця проживання, та в які, на думку відповідача, звужується кругозір дитини лише до музичної освіти.

Батько вважає, що він здатен забезпечити більш повноцінні, гармонійні та сприятливі умови для життя сина. Проживаючи разом з батьком у квартирі в Києві, син матиме змогу відвідувати не тільки школу з музичним напрямком освіти, а середньо освітню школу, заклади духовного та фізичного розвитку, мати більш ширший кругозір та в майбутньому мати змогу для прийняття самостійного рішення при обранні професії. Зв`язок батька та сина завжди був тісний, однак після розірвання шлюбу спілкування ускладнилось, позивач створює перешкоди у побаченнях, що спричинило виникнення спору щодо місця проживання сина. Наразі відповідач стверджує, що здатен забезпечити належний рівень життя сина та створити умови для його фізичного і духовного розвитку.

ІІ. Рух справи, заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії суду.

21.08.2020 ухвалою Дарницького районного суду м. Києва відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

26.10.2020 закрито підготовче засідання, справа призначена до розгляду по суті на 13.01.2021 на 14.00 год.

10.11.2020 надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей Бориспільської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дітей з батьком, у зв`язку з чим у судовому засіданні 13.01.2021 судом ухвалено повернутись до стадії підготовчого провадження, ухвалою суду від 13.01.2021 прийнято зустрічну позовну заява до розгляду разом з первісним позовом.

13.01.2021 від представника позивача надійшла заява про зміну третьої особи Службу у справах дітей Бориспільської районної державної адміністрації на Золочівську сільську раду Бориспільського району Київської області. Ухвалою суду від 13.01.2021 залучено до участі у справі в якості третьої особи Золочівську сільську раду Бориспільського району Київської області.

08.02.2021 від представника Служба у справах дітей Бориспільської районної державної адміністрації Київської області надійшов лист з проханням проводити розгляд справи за відсутності Представника.

01.02.2021 від представника позивача надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, який в підготовчому засіданні 11.03.2021 долучено до матеріалів справи.

17.02.2021 від відповідача надійшла відповідь на відзив, яка в підготовчому засіданні 11.03.2021 долучено до матеріалів справи.

26.02.2021 від представника позивача надійшла заява про приєднання доказів, яка в підготовчому засіданні 11.03.2021 судом задоволена, докази приєднані до матеріалів справи.

11.03.2021 відповідачем подано заяву про виклик свідків, яка в підготовчому засіданні 11.03.2021 задоволена частково, викликано свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 . Також представником позивача заявлено клопотання про виклик свідка, яке задоволено судом, викликано в якості свідка

ОСОБА_10

11.03.2021 підготовче засідання протокольною ухвалою суду закрито, справу призначено до розгляду по суті на 29.04.2021 на 14.00 год.

29.04.2021 у судовому засіданні заслухано вступне слово сторін, досліджено письмові докази, оголошено перерву для виклику свідків до 18.06.2021.

18.06.2021 в судовому засіданні допитано свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , оголошено перерву до 27.07.2021 у зв`язку із ненадходженням висновку Золочівської сільської ради Бориспільського району Київської області.

22.07.2021 та 26.07.2021 до суду надійшов Висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Золочівської сільської ради Бориспільського району Київської області щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який в судовому засіданні 27.07.2021 долучено до матеріалів справи.

27.07.2021 в судовому засіданні закінчено дослідження обставин справи та перевірка їх доказів, заслухано виступ у судових дебатах, суд видалився до нарадчої кімнати для винесення рішення у справі.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права та мотиви їх застосування.

Дослідивши подані сторонами докази та висновок органу опіки та піклування Золочівської сільської ради Бориспільського району Київської області, судом повно та всебічно з`ясовано всі обставини справи та надано оцінку кожному аргументу сторін, а відтак приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 за первісним позовом є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 слід відмовити виходячи з наступного:

07.10.2011 сторони ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 зареєстрували шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_1 від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

В квітні 2019 року сторони припинили спільне проживання, позивач разом з сином почали проживати окремо.

19.11.2019 рішенням Солом`янського районного суду м. Києва по справі №760/9738/19 шлюб між сторонами розірвано.

На обґрунтування позовних вимог позивач вказувала, що вона проживає з сином в орендованій квартирі та самостійно забезпечувала сина, так як відповідач після припинення фактичного проживання з квітня 2019 року жодної допомоги в утриманні сина не надавав, у зв`язку з чим вона змушена була звернутись з заявою про видачу судового наказу, а відтак станом на час розгляду справи позивач стягує з відповідача аліменти на утримання сина в примусовому порядку.

Позивач працевлаштована та працює за сумісництвом в Київській середній спеціалізованій музичній школі-інтернаті ім. М.В.Лисенка, Луганській державній академії культури та мистецтв, Київській муніципальній академії музики ім.Р.М.Глієра, отримує стабільну заробітну плату (а.с.14-17).

У спільній сумісні власності позивачки ОСОБА_1 перебуває квартира за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.20)

Відповідно до довідки виданої виконавчим комітетом Вишеньківської сільскої ради ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 разом з сином ОСОБА_5 . (а.с.31)

Згідно свідоцтва про право власності № НОМЕР_2 від 18.11.2016 виданого Дарницькою районною в м.Києві державною адміністрацією, двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_3 перебуває у власності ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_2 (батько дитини), ОСОБА_5 (дитина) у рівних долях (а.с.67, 70)

З наданих відповідачем ОСОБА_2 довідок закладів освіти, гуртків та спортивних секцій Дарницького району м.Києва вбачається, що ОСОБА_5 може бути зарахований на навчання, та в період з січня по березень 2020 року відвідував гуртки та спортивні секції (а.с.73-78)

ОСОБА_2 працює у Національному заслуженому академічному ансамблі танцю України ім. Павла Вірського на посаді артиста оркестру з 01.11.2011 по теперішній час, за період з 01.05.2020 по 31.10.2020 отримав дохід в розмірі 198 560,62 грн., за місцем роботи характеризується позитивно (а.с. 78, 79, 80).

При цьому згідно довідки № 187 від 05.12.2019 син сторін навчається у Київській середній спеціалізованій музичній школі-інтернат ім. М.В.Лисенка на диригентсько-хоровому відділі фаху хорове диригування, де працює сама позивач.

Позивачем також надано характеристику з місця роботи, згідно якої вбачається, що вона позитивно характеризується на роботі та підлаштовує свій робочий графік таким чином, щоб робочий час співпадав з графіком навчання сина.

Доводи відповідача ОСОБА_5 стосовного того, що позивач обрала школу, яка не забезпечує сина якісною освітою та яка знаходиться далеко від дому, у зв`язку з чим дитина щодня витрачає тривалий на дорогу суд оцінює критично, оскільки з наданої позивачем довідки Київської середньої спеціалізованої музичної школи-інтернат ім. М.В.Лисенка зазначено, що навчання у школі проводиться згідно загального циклу шкільної програми та діти отримують навантаження згідно з віком та ззатвердженої програми навчання. Дитина за місцем навчання характеризується позитивно, відповідно до наданих стороною позивача дипломів та подяк вбачається, що навчання у цій школі розвиває творчі здібності дитини, та жодним чином не створює для неї негативних наслідків.

Також судом оцінено акти обстеження умов проживання неповнолітнього ОСОБА_5 , з яких вбачається, що позивач по справі, як мати створила належні умови для проживання дитини.

В той же час будь-яких обґрунтованих доводів про те, що мати вчиняє дії не в інтересах дитини судом не встановлено.

Судом також досліджено висновок психологічного обстеження № 152 від 02.07.2019 в якому вказано, що з дитиною проводиться психологічна робота та встановлено надійний тип прив`язаності малолітнього ОСОБА_5 до матері, в той час як щодо батька дитина висловлює негативні спогади.

З Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Золочівської сільської ради щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 вбачається, що як мати так і батько мають рівні умови для проживання дитини: матір`ю створено умови для повноцінного та гармонійного розвитку, умови проживання батька також є задовільними; при безпосередньому спілкуванні з хлопчиком з`ясовано його прихильність та бажання проживати з матір`ю, де він відчуває комфорт, безпечне перебування, постійну турботу та увагу, та хоча дитина не проти спілкування з батьком, проживати бажає з матір`ю.

В судовому засіданні допитувались свідки зі сторони позивача ОСОБА_10 , яка в судовому засіданні пояснила, що вона є матір`ю позивача ОСОБА_1 та бабусею ОСОБА_2 , вказувала, що у її онука сильна емоційна прив`язаність до матері, що хлопчик дуже чутливий та спокійний, вона разом з чоловіком допомагає фінансово своїй дочці, яка створила для сина необхідні умови для проживання, навчання, виховання, відповідально ставиться до процесу навчання сина, в той же час, як в ході спілкування з онуком останній їй пояснював, що він боїться, що батько забере його, також її онук розповідав їй про те, у нього є побоювання та страхи за минулі події, свідком яких він був стосовно свого батька.

Свідок зі сторони відповідача ОСОБА_9 , мати відповідача за первісним позовом, яка пояснила вона є бабусею ОСОБА_5 , часто з ним спілкується, її син ОСОБА_2 дбайливо ставиться до своїх обов`язків.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що вона підтримує дружні відносини з відповідачем ОСОБА_2 та може охарактеризувати його як гарного батька, який дбає про дитину.

Задовольняючи позовні вимоги суд виходить з того, що частина 8 статті 7 СК України визначає, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч. 9 ст. 7 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно з ч.1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 №789-ХІІ передбачено, що у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно Принципу 6 Декларації прав дитини (резолюція 1386 (ХІІ) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року), дитина повинна зростати під піклуванням та відповідальністю своїх батьків, та, у всякому разі, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно ч.1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Відповідно до вимог ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають працювати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б виділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати всі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей».

Відтак з комплексного аналізу норм сімейного права вбачається, що насамперед суд має виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце проживання, місце навчання, психологічний стан дитини, ставлення батьків до виховання своїх обов`язків, стабільність, комплексність та послідовність батьків у своїх діях по відношенню до дитини тощо.

Судом враховано, що з квітня 2019 року син ОСОБА_5 проживає разом з матір`ю, в той же час як з батьком у дитини відбуваються систематичні зустрічі та спільний відпочинок. Відповідач не надав суду доказів добровільної участі у матеріальному забезпеченні сина, а щодо його доводів про те, що він придбавав одяг та деякі подарунки суд ставить критично, так як за поясненнями самого ж відповідача ці дії не мали систематичного характеру, та він самоусунувся від забезпечення сина після припинення спільного проживання з позивачем по справі. В той же час, малолітній син сторін постійно проживав з матір`ю, яка повністю взяла функцію забезпечення та виховання сина на себе.

Судом встановлено, що позивач не чинить відповідачу перешкод у спілкування з сином, а навпаки намагається створити належні умови, для участі батька у житті сина.

З наданих сторонами доказів вбачається, що у дитини вже склались сталі соціальні зв`язки за місцем проживання, утворився звичайний уклад життя, дитини навчається, відвідує гуртки за віком, в той же час жодних обґрунтованих підстав необхідності створення змін в житті дитини, стосовно визначення місця проживання із батьком судом не встановлено, а відтак такі дії навпаки можуть спричинити невиправдане втручання у стале життя дитини.

Виходячи з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі її соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан дитини, зокрема прихильність до матері, проживання з нею в атмосфері любові, турботи, захисту та встановлення низького рівня емоційного зв`язку з батьком, а також дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах, суд приходить до висновку про доцільність подальшого проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Встановивши, що у обох батьків наявні всі необхідні умови для проживання та розвитку дитини, однак зважаючи, що малолітній ОСОБА_5 бажає проживати саме з матір`ю, а також відомості про те, що ОСОБА_1 не чинить перешкоди у спілкуванні, побаченні з сином та вихованні, враховуючи інтереси самої дитини, сталі соціальні зв`язки дитини, місце її навчання, психологічний стан, зокрема прихильність до матері, проживання з нею в атмосфері любові, турботи, захисту, суд дійшов висновку про доцільність подальшого проживання малолітнього ОСОБА_5 з матір`ю ОСОБА_1 , що сприятиме якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

ІV. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на результат розгляду справи, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн.

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визначити місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 .

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Позивач - відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач - позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської районної державної адміністрації, , Київська область, м. Бориспіль, вул. Київський шлях, 74.

Третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Золочівської сільської ради Бориспільського району Київської області, адреса Київська область, Бориспільський район, с. Гнідин, вул. Нова, 1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Заставенко М.О.

Повний текст рішення виготовлено 06.08.2021.