Справа № 336/1606/21
Провадження 2/336/2165/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2021 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Савеленко О.А.,

за участі секретаря Брагіної І.В.,

відповідача ОСОБА_1 ;

представника відповідача ОСОБА_2 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, та примусове виселення,-

встановив:

В березні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, та примусове виселення.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з позивачкою по справі перебував в шлюбі з 16 червня 2007 року, зареєстрованому Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 385.

Від цього шлюбу мають неповнолітнього сина: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час проживає з відповідачкою.

Спільне життя з відповідачкою не склалося, шлюбні відносини між ними припинені в січні 2020 року, через втрату почуття взаємної любові та поваги, несумісністю поглядів па спільне життя та сімейні відносини.

Зазначив, що з початку січня 2020 року проживають окремо, та саме з цього часу припинили ведення спільного, сімейного господарства.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 серпня 2020 року (справа №336/2218/20, провадження №2/336/1840/2020) шлюб між ними розірвано.

На праві власності, на підставі договору дарування квартири від 24 вересня 2019 року позивачу належить квартира АДРЕСА_1 .

Відповідачка за його згодою зареєстрована з 16.01.2020 року у спірній квартирі і до тепер в ній проживає та чинить ОСОБА_3 перешкоди у користуванні спірною квартирою.

Сумісне проживання в спірній квартирі з відповідачкою неможливе.

З січня 2020 року позивач виїхав зі своєї квартири для збереження свого життя та здоров`я, в наслідок протиправної поведінки відповідачки .

ОСОБА_1 свідомо порушує його право на вільне володіння, користування та розпорядження своєю власністю.

За таких обставин, просив виселити ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 березня 2021 року по справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання.

16 липня 2021 року від представника позивача адвоката Мельнікової А.А. надішло клопотання про зупинення провадження у справі у з в`язку зі смертю позивача, про що надано копію свідоцтва про смерть НОМЕР_1 , до залучення у справі правонаступників.

Відповідач та її представник у судовому засіданні просили розглянути вказане клопотання та прийнят рішення на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі, виходячи з наступного.

Згідно частини першої статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

За змістом статей 64, 156 ЦК Української РСР правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У пунктах 38, 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц зроблено висновок, що негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення.

Суд закриває провадження у справі з підстав, передбачених статтею 255 ЦПК України, перелік якої є вичерпним і поширювальному тлумаченню не підлягає. За правилом пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією з сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Згідно зі статтею 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

Підставою процесуального правонаступництва є наступництво в матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони, зокрема, внаслідок смерті, зі спірних чи встановлених судом правовідносин майнового характеру. При процесуальному правонаступництві всі процесуальні дії, виконані попередником, є обов`язковими для правонаступника.

Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

У позовному провадженні процесуальне правонаступництво відбувається в тих випадках, коли права або обов`язки одного із суб`єктів спірного матеріального правовідношення в силу тих або інших причин переходять до іншої особи, яка не брала участі у цьому процесі.

Отже, процесуальне правонаступництво тісно пов`язане з матеріальним, оскільки процесуальне правонаступництво передбачає перехід суб`єктивного права або обов`язку від однієї особи до іншої в матеріальному праві. При цьому незалежно від підстав матеріального правонаступництва, процесуальне правонаступництво допускається лише після того, як відбудеться заміна в матеріальному правовідношенні.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом з вимогами, про усунення перешкод та виселення, які чинилися саме йому відповідачем

Дослідивши позовну заяву, проаналізувавши вищевказані норми закону, суд приходить до висновку, що вказані правовідносини не допускають правонаступництва.

Вказана позиція узгоджується з позицією Верховного суду викладеною у постанові від 05.12.2018 року справа № 185/4881/16-ц

За таких обставин провадження по справі підлягає закриттю на підставі п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України

Керуючись ст.ст. 255, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суд -

ухвалив:

У звдоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_5 про зупинення провадження у справі відмовити.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом визнання особи такою,що втратила право користування жилим приміщенням, та примусове виселення- закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислення з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на ухвалу суду. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О.А. Савеленко