Дата документу 31.03.2021 Справа № 336/6344/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/6344/17 Головуючий у І-й інстанції: Голубкова М.А.
Провадження № 22-ц/807/704/21 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В., Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Громадської організації човновий причал «Південний» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Громадської організації човновий причал «Південний» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що з 19 липня 2015 року він працював охоронцем причалу Громадської організації човновий причал «Південний». Наказом відповідача від 10 жовтня 2017 року № 12 його звільнено з займаної посади на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України.

Вважаючи своє звільнення з посади охоронця незаконним, ОСОБА_1 просив суд:

Скасувати Наказ начальника причалу Громадської організації човновий причал «Південний» №12 від 10 жовтня 2017 року про звільнення ОСОБА_1 з посади охоронця причалу Громадської організації човновий причал «Південний».

Поновити ОСОБА_1 на посаді охоронця причалу Громадської організації човновий причал «Південний».

Стягнути з Громадської організації човновий причал «Південний» на користь ОСОБА_1 недоплачену заробітну плату за період з 01 січня 2017 року по 10 жовтня 2017 року у розмірі 25167,86 грн без урахування податків і обов`язкових платежів.

Стягнути з Громадської організації човновий причал «Південний» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 4496, 31 грн без урахування податків і обов`язкових платежів.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Громадської організації човновий причал «Південний» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, поновити ОСОБА_1 на посаді охоронця причалу Громадської організації човновий причал «Південний».

Стягнути з Громадської організації човновий причал «Південний» на користь ОСОБА_1 недоплачену заробітну плату за період з 01 січня 2017 року по 10 жовтня 2017 року у розмірі 25167,86 грн без урахування податків і обов`язкових платежів.

Стягнути з Громадської організації човновий причал «Південний» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 61877,79 грн без урахування податків і обов`язкових платежів.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 12 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задоволено частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2018 року скасовано в частині відмови у задоволенні позову про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та ухвалено в цій частині позовних вимог нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Громадської організації човновий причал «Південний» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу задоволено частково.

Скасовано накази про звільнення ОСОБА_1 № 12 та 12/1 від 10 жовтня 2017 року, поновлено ОСОБА_1 на роботі охоронця Громадської організації човновий причал «Південний».

Стягнуто з Громадської організації Човновий причал «Південний» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 54 400,00 грн з вирахуванням з цієї суми податків та обов`язкових платежів.

Стягнуто з Громадської організації Човновий причал «Південний» судовий збір в дохід держави у розмірі 2688 грн.

В іншій частині оскаржуване судове рішення залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою апеляційного суду, Громадська організація човновий причал «Південний» подалакасаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2020 року касаційну скаргу Громадської організації Човновий причал «Південний»задоволено частково.Постанову Запорізького апеляційного суду від 12 березня 2019 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення з громадської організації човнового причалу «Південний» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано, та справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін. (т.2 а.с. 158-163).

Ухвалами Запорізького апеляційного суду від 11 січня 2021 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2018 року у цій справі прийнято до провадження та призначено до розгляду в Запорізькому апеляційному суді. (т.2 а.с. 166-167, 168-169).

Громадська організація човновий причал «Південний» до апеляційного суду не з`явилась.

Відповідно до ч. 3 п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України, судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Як вбачається з матеріалів справи, судова повістка про виклик до апеляційного суду в судове засідання, призначене на 31 березня 2021 року, направлялася на адресу Громадської організації човновий причал «Південний» за адресою, яку було ними зазначено в касаційній скарзі, а саме: 69118, м. Запоріжжя, вул. Чубанова, 4-в. (т.2 а.с. 110; а.с. 180). Крім того, як вбачається з матеріалів справи, Громадська організація човновий причал «Південний» неодноразово отримували поштову кореспонденцію за вказаною адресою в ході розгляду вказаної цивільної справи. (т.2 а.с. 109).

Однак, на адресу апеляційного суду було повернуто поштовий конверт-повідомлення без вручення судової повістки, з проставленою відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».(т.2 а.с. 185- 187).

Отже, з урахуванням положень п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що Громадська організація човновий причал «Південний» належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, проте до апеляційного суду не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, будь яких клопотань про відкладення розгляду справи від неї на адресу апеляційного суду не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на вказане, колегія у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України здійснила апеляційний розгляд у відсутності Громадської організації човновий причал «Південний», яка належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, проте до апеляційного суду не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила. При цьому колегія суддів зауважує, що справа в провадженні суду знаходиться з листопада 2017 року, тобто більше трьох років.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частні або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Відповідно до положень ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 2 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів.

Судом встановлено, що на підставі наказу від 19 липня 2015 року № 24 ОСОБА_1 прийнято на роботу охоронцем Громадської організації човновий причал "Південний".

Згідно з планом роботи вахтової зміни охоронців причалу "Південний" затвердженого наказом керівника причалу "Південний" ОСОБА_2 31 липня 2015 року, до обов`язків охоронців, зокрема, входять: обхід території причалу через кожні 20 хвилин, цілодобово; підтримка порядку на території причалу, постійно; виконання робіт господарських робіт (по благоустрою території причалу, ремонту обладнання, майна та інше), за вказівкою керівника причалу.

Із планом роботи вахтової зміни охоронців причалу "Південний" ОСОБА_3 ознайомлений 31 липня 2015 року, будь-яких зауважень щодо цього не висловив.

Згідно з наказом від 31 липня 2015 року № 14/1 "Про внесення змін до плану роботи вахтової зміни охоронців причалу " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", пункт 2 плану викладено в наступній редакції: "Обхід території причалу через кожні 20 хвилин", а також застосовано графік спільного чергування власників човнів в нічний час.

На виконання вказаного наказу створено графік чергування власників човнів в нічний час (а. с. 122-134).

Згідно з актом службової перевірки від 03 серпня 2015 року всі охоронці громадської організації були ознайомлені з наказом від 31 липня 2015 року № 14/1 "Про внесення змін до плану роботи вахтової зміни охоронців причалу " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", зауважень та заперечень не висловили, від підпису відмовились.

Відповідно до посадової інструкції охоронця човнового причалу "Південний" від 06 листопада 2015 року, з якою позивач ОСОБА_1 був ознайомлений під підпис 08 листопада 2015 року, до початку роботи прийнятого на роботу охоронця причалу, керівник організації пояснює охоронцю причалу його права та обов`язки, інформує про умови праці на робочому місці, про наявність небезпечних факторів та можливих наслідків їх впливу на здоров`я, права, пільги та компенсації за роботу, а також ознайомлює з порядком оплати праці в організації.

Відповідно до розділу III Посадової інструкції охоронця Громадської організації човновий причал "Південний", робітник-охоронець у процесі робочої зміни повинен слідкувати, підтримувати чистоту і порядок на ділянці території причалу шляхом прибирання сміття, покосу і прибирання трави в літній період часу, прибирання снігу в зимовий період часу. Також, охоронець повинен виконувати письмові і усні розпорядження начальника причалу.

Наказами начальника причалу Громадської організації човновий причал "Південний" від 17 та 21 серпня 2017 року №№ 7/1, 8 ОСОБА_1 за невиконання ним плану робіт вахтової зміни охоронців причалу та невиконання покладених на нього обов`язків згідно з Правилами внутрішнього трудового розпорядку і посадовою інструкцією охоронців ГО ЧП "Південний" були оголошені догани.

У наказі від 17 серпня 2017 року № 7/1 зазначено, що 11 серпня 2017 року охорона причалу у складі ОСОБА_4 та ОСОБА_1 отримала вказівки по прибиранню ділянки території коси (викосити зарослу ділянку) в період із 11 по 14 серпня 2017 року, проте вказівки не виконали.

Згідно з поясненнями ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , наданими останніми 20 серпня 2017 року, вони не отримували жодних розпоряджень щодо виконання будь-яких робіт на території Громадської організації човновий причал "Південний". (а. с. 204).

Водночас в письмових поясненнях ОСОБА_4 та ОСОБА_1 наданих 17 серпня 2017 року (раніше з підстав тих же порушень) (а. с. 205) зазначено, що розпорядження керівника Громадської організації човновий причал "Південний" з викошування чагарника та камиша на косі виконано ними на половину.

Наказ від 17 серпня 2017 року № 7/1 ОСОБА_1 не оскаржувався.

Згідно з наказом від 21 серпня 2017 року № 8 ОСОБА_1 була винесена догана за систематичне не прибирання закріпленої за ним ділянки території, ігнорування усних вказівок начальника причалу.

Зазначені накази були покладені в основу системи порушень, допущених ОСОБА_1 , які згодом потягли його звільнення.

Наказом від 10 жовтня 2017 року № 12 ОСОБА_1 звільнено з займаної ним посади охоронця Громадської організації човновий причал "Південний"за систематичне невиконання без поважних причин покладених на нього обов`язків (пункт 3 частини першої статті 40 КЗпП України).

Наказом від 10 жовтня 2017 року № 12/1 внесені зміни в наказ від 10 жовтня 2017 року № 12 "Про звільнення з роботи ОСОБА_1 ".

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2018 року в позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що всупереч посадовим інструкціям, плану та наказам керівника човнового причалу, ОСОБА_1 неналежним чином виконував службові обов`язки, в результаті чого до нього були застосовані заходи впливу, зокрема й звільнення. Суд прийшов до висновку про недоведеність позовних вимог про незаконність звільнення ОСОБА_1 з посади охоронця Громадської організації човновий причал «Південний», у зв`язку з чим відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 12 березня 2019 року рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2018 року в частині відмови у позові про поновлення на роботі і стягнення середього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано накази про звільнення ОСОБА_1 від 10 жовтня 2017 року № 12 та 12/1 та поновлено його на посаді охоронця ГО ЧП « Південний». Стягнуто з ГО ЧП «Південний» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 54 400,00 грн з вирахуванням з цієї суми податків та обов`язкових платежів. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У решті оскаржене рішення залишено без змін.

Предметом апеляційного перегляду є рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2018 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення з Громадської організації човнового причалу «Південний» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2020 року в цій частині постанову Запорізького апеляційного суду від 12 березня 2019 року скасовано та направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В частині поновлення на роботі, постанову Запорізького апеляційного суду від 12 березня 2019 року, після перегляду в касаційному порядку, залишено без змін.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до статті 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

За правилами частини другої статті 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку).

Такий висновок щодо порядку обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу викладено Верховним Судом України, зокрема, в постановах від 16 грудня 2015 року № 6-648цс15, від 14 вересня 2016 року № 6-419цс16.

Враховуючи те, що 10 жовтня 2017 року було видано наказ про звільнення позивача, то для розрахунку середнього заробітку необхідно взяти два останні місяці до моменту звільнення, тобто серпень-вересень 2017 року.

З довідки наданої Громадською організацією човновий причал «Південний» від 02 березня 2019 року № 10 вбачається, що заробітна плата ОСОБА_1 за серпень 2017 року становить 3200,00 грн, за вересень 2017 року становить 3200,00 грн, тобто разом становить 6400,00 грн.(т.2 а.с. 82).

З довідки, яка міститься в матеріалах справи вбачається, що в ГО ЧП «Південний» кількість робочих днів у серпні становило 22 робочих днів, у вересні -21 робочих днів, отже, кількість робочих днів за серпень, вересень 2017 року становило 43 робочих днів. Таким чином, середньоденна заробітна плата становить 148,84 грн ( 3200+3200 : 43 = 148,84).

В період з 11 жовтня 2017 року (перший день після звільнення) по 12 березня 2019 року (день ухвалення рішення про поновлення на роботі) включно, вимушений прогул ОСОБА_1 складає 518 робочих днів (за виключенням святкових та вихідних), оскільки заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини позивача.

Як роз`яснено в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Таким чином, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу без утримання прибуткового податку й інших обов`язкових платежів складає 77 099,12 грн (148,84 грн х 518 днів).

Враховуючи визначений порядок розрахунку середньомісячної заробітної плати, виходячи з доходу позивача за останні 2 місяця роботи, що передували звільненню, кількості робочих днів за два останні місця роботи, та кількості робочих днів, за час вимушеного прогулу, колегія суддів приходить до висновку, що з Громадської організації човновий причал «Південний» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 77099,12 грн.

Оскільки, постановою Верховного Суду від 09 грудня 2020 року постанову Запорізького апеляційного суду від 12 березня 2019 року залишено без змін, якою скасовано наказ про звільнення ОСОБА_1 від 10 жовтня 2017 року № № 12 та 12/1 та поновлено його на роботі, тому колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на корись позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають задоволенню.

Виходячи з викладеного, враховуючи, що суд першої інстанії не встановив усіх істотних обставн справи, що мають значення для правильного вирішення справи, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвалене у справі судове рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову, в іншій частині зазначене рішення було скасовано постановою Запорізького апеляційного суду від 12 березня 2019 року, позов ОСОБА_1 задоволено та поновлено його на посаді охоронця ГО ЧП « Південний», яке в цій частині залишено без змін постановою Верховного Суду від 09 грудня 2020 року.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Згідно з підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру, до сплати підлягає судовий збір в розмірі 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру, до сплати підлягає судовий збір в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п. 6 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції підлягає сплаті судовий збір в розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2017 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлено в розмірі 1600,00 гривень.

Позивачем заявлено позовні вимоги як майнового, так і немайнового характеру, за кожну з яких передбачено сплату судового збору.

Отже, за вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в суді першої інстанції підлягає сплаті судовий збір у розмірі 640,00 грн, за подання апеляційної скарги у розмірі 960,00 грн.

В той же час позивач ОСОБА_1 згідно п. 1 ч. 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зважаючи на те, що постановою Запорізького апеляційного суду від 12 березня 2019 року було вирішено питання про розподіл судових витрат, а саме: було стягнуто на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції за вимогу майнового та немайнового характеру в розмірі 1280,00 грн (640, 00 + 640,00), за розгляд справи в суді апеляційної інстанції за дві вимоги в розмірі 1408,32 грн (704+704), в тому числі за вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 704 грн, і в цій частині постанова апеляційного суду не скасована, проте, за розгляд справи в суді апеляційної інстанції підлягає стягненню судовий збір за вимогу майнового характеру в розмірі 960,00 грн (640,00 х 150%), відтак на користь держави підлягає стягненню з відповідача належний до сплати судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 256,00 грн (960,00- 704,00).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2018 року року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Громадської організації човнового причалу «Південний» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати. Прийняти в цій частині нове судове рішення про задоволення позову.

Стягнути з Громадської організації човновий причал «Південний» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 77 099,12 грн, з вирахуванням з цієї суми податків та обов`язкових платежів.

Стягнути з Громадської організації човновий причал «Південний» в дохід держави судовий збір в розмірі 256,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 01 квітня 2021 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С.Маловічко С.В.