Справа № 646/548/19
№ провадження 2/646/187/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.05.2021 м.Харків

Червонозаводський районний суд міста Харкова в складі:

головуючий суддя Єжов В.А.

при секретарі Узденовій Л.Р.

за участі: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що здійснила самочинне будівництво, визнання особи власником матеріалів та обладнання об`єкту самочинного будівництва та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, якимпросить: визнати ОСОБА_1 такою, що здійснила самочинне будівництво сараю на місці знесеної квартири АДРЕСА_1 ; визначити право користування самочинно збудованим сараєм на місці знесеної квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що в зв`язку з тим, що в будинку не було місця для зберігання особистих речей, так як в будинку немає комори, за власні кошти вона у 2014 році здійснила самочинне будівництво сараю на місці знесеної квартири АДРЕСА_1 .

Крім того, позивач зазначає, що відповідно до інформації дільниці №58 Основ`янського району КП «Жилкомсервіс»: квартира АДРЕСА_1 знаходилась в напівзруйнованому стані, в цій квартирі зареєстровані 2 особи, які тривалий час фактично не проживали в ній. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зняті з реєстрації за вказаною адресою 25.10.2013 на основі рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30.04.2013 (справа 646/2505/13-ц), після зняття з реєстрації вказаних осіб квартира була знесена.

21.08.2014 начальником дільниці №58 Основ`янського району КП «Жилкомсервіс» було складено протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до якого: «21.08.2014 було виявлено, що ОСОБА_1 самовільно почала будівництво сараю на прибудинковій території житлового будинку АДРЕСА_1 , чим порушила п.7.2.6.3 «Правил благоустрою території м. Харкова» затверджених рішенням сесії Харківської міської ради 16.11.2011 №504/17». Тим самим вчинено правопорушення, передбачене ст. 152 КУпАП. Постановою №32/13 про накладення адміністративного стягнення від 27.08.2014 адміністративна комісія Червонозаводського району м. Харкова, розглянувши адміністративний матеріал у відношення до ОСОБА_1 , постановила накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. Штраф позивачем сплачено.

Позивачка стверджує, що вищевикладене підтверджує, що самочинне будівництво сараю на місці знесеної квартири АДРЕСА_1 було здійснено безпосередньо нею.

Позивачка зазначає, що з моменту здійснення будівництва та до червня 2018 року використовувала вказане приміщення у господарських цілях, а саме зберігала у вказаному сараї особистості речі. Проте з червня 2018 року ОСОБА_4 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з невідомих причин, звільнила вказане приміщення від речей позивача, здійснила заміну вхідних дверей, та самовільно використовує приміщення дотепер, не являючись ні власником земельної ділянки, ні особою яка самочинно збудувала цей сарай.

Посилаючись на ст. 376 ЦК України, позивач просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05.02.2019 провадження по зазначеній справі відкрито, справу призначено до підготовчого судового засідання.

22.02.2019 та 12.03.2019 від позивача надійшли заяви про зміну предмета позову, згідно яких вона просила задовольнити наступні позовні вимоги: визнати ОСОБА_1 такою, що здійснила самочинне будівництво сараю на місці знесеної квартири АДРЕСА_1 ; визнати право користування самочинно збудованим сараєм на місці знесеної квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 ; зобов`язати ОСОБА_4 звільнити побудований ОСОБА_1 сарай (будівлю) на місці знесеної квартири АДРЕСА_1 і не чинити перешкод ОСОБА_1 у користуванні сараєм (будівлею) на місці знесеної квартири АДРЕСА_1 ; зобов`язати ОСОБА_4 привести до попереднього стану (до зайняття ОСОБА_4 ) побудованого ОСОБА_1 сараю (будівлею) на місці знесеної квартири АДРЕСА_1 , а саме відновити цілісність стіни, що була зруйнована ОСОБА_4 шляхом створення проходу до сараю (будівлі) з квартири АДРЕСА_1 і відновити прохід та двері із сараю (будівлі), що існували до зайняття ОСОБА_4 ) побудованого ОСОБА_1 сараю (будівлі) на місці знесеної квартири АДРЕСА_1 , а також стягнути судові витрати.

Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28.02.2019 клопотання позивача задоволено та витребувано від КП «ХМ БТІ» ХМР копії документів.

11.03.2019 та 05.06.2019 від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, в якій вона просила відмовити в задоволення позову. На обґрунтування заперечень до позовної заяви зазначено, що по АДРЕСА_1 розташовано 4 квартири. На теперішній час, житловий будинок літ. В-1 зареєстрований за ОСОБА_7 (54/100 частини) та за територіальною громадою м. Харкова (46/100). Відповідач зазначає, що спірне самочинне приміщення, на яке позивачка намагається визнати право користування, нібито збудоване позивачем, знаходиться у будинку літ. В-1, який розташований на земельній ділянці, що належить державі, сама позивачка не мешкає у вказаному будинку, її квартира розташована у будівлі під іншою літерою. Також зазначає, що за рахунок місцевого бюджету це приміщення було відновлено, але ніяким чином до цього відновлення позивачка не має ніякого відношення. Крім того, у відзиві зазначається, що ОСОБА_4 є не єдиним відповідачем, зокрема відповідачами також мають бути Харківська міська рада, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 (зазначені особи проживають та зареєстровані у квартирах розташованих у будівлі В-1 по АДРЕСА_1 ).

20.03.2019 від КП «ХМ БТІ» ХМР надійшли копії матеріалів інвентаризаційної справи №35539.

30.07.2019 від позивача надійшла заява про зміну предмета позову, згідно яких вона просила задовольнити наступні позовні вимоги: визнати ОСОБА_1 такою, що здійснила самочинне будівництво нежитлового приміщення загальною площею 19,9 кв. м. житлового будинку літ. «В-1» розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати ОСОБА_1 власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва нежитлового приміщення загальною площею 19,9 кв. м. житлового будинку літ. «В-1» розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати ОСОБА_4 звільнити побудоване ОСОБА_1 нежитлового приміщення загальною площею 19,9 кв. м. житлового будинку літ. «В-1» розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;зобов`язати ОСОБА_4 привести до попереднього стану (до зайняття ОСОБА_4 ) побудоване ОСОБА_1 нежитлового приміщення загальною площею 19,9 кв. м. житлового будинку літ. «В-1» розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а саме відновити цілісність стіни, що була зруйнована ОСОБА_4 шляхом створення проходу до сараю (будівлі) з квартири АДРЕСА_1 і відновити прохід та двері із сараю (будівлі), що існували до зайняття ОСОБА_4 ) побудованого ОСОБА_1 нежитлового приміщення загальною площею 19,9 кв. м. житлового будинку літ. «В-1» розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а також стягнути судові витрати.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14.01.2020 за клопотанням позивача призначено по справі судову будівельно-технічну експертизу.

Постановою Харківського апеляційного суду від 25.05.2020 вищевказану ухвалу суду скасовано та ухвалено нову, згідно якою в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про призначення експертизи відмовлено.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12.02.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 27.05.2021 позивачка та її представник позов підтримали, просили задовольнити, зазначили, що просять враховувати позовні вимоги в уточненій редакції за виключенням пункту 4; представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 21.08.2014 начальником дільниці №58 Основ`янського району КП «Жилкомсервіс» було складено протокол про адміністративне правопорушення , відповідно до якого: «21.08.2014 було виявлено, що ОСОБА_1 самовільно почала будівництво сараю на прибудинковій території житлового будинку АДРЕСА_1 , чим порушила п.7.2.6.3 «Правил благоустрою території м. Харкова» затверджених рішенням сесії Харківської міської ради 16.11.2011 №504/17». Тим самим вчинено правопорушення, передбачене ст. 152 КУпАП. Постановою №32/13 про накладення адміністративного стягнення від 27.08.2014 адміністративна комісія Червонозаводського району м. Харкова, розглянувши адміністративний матеріал у відношення до ОСОБА_1 , постановила накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

Згідно матеріалів справи, по АДРЕСА_1 розташовано 4 квартири. Житловий будинок літ. В-1 зареєстрований за ОСОБА_7 (54/100 частини) та за територіальною громадою м. Харкова (46/100).

Вказані відомості сторонами не оспорювались.

З матеріалів копії архівної інвентаризаційної справи №35539 вбачається наступне.

Земельна ділянка, на якій знаходяться об`єкти нерухомості по АДРЕСА_1 належать Харківській міській раді.

Крім того, згідно повідомлення КП «ХМ БТІ» ХМР, стосовно виготовлення технічного паспорту на нежитлове приміщення загальною площею 19,9 кв.м. в житловому будинку «літ. В-1» розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . З наявних матеріалів інвентаризаційної справи на вказане нерухоме майно, вбачається, що 26.06.2018 КП «ХМ БТІ» ХМР за зверненням ОСОБА_4 проведено технічну інвентаризацію квартири АДРЕСА_1 . В ході проведення технічної інвентаризації вищевказаної квартири встановлено, що приміщення №4 є самочинно побудованим. На теперішній час, вбачається наявність суперечливих даних стосовно належності приміщення №4, його правовий статус не визначено.

Також, згідно повідомлення КП «Жилкомсервіс» нежитлове приміщення №4 площею 19,9 кв.м. в будинку літ. В-1 по АДРЕСА_1 - є окремим нежитловим приміщенням, яке було передано на баланс КП «Жилкомсервіс» у складі житлового приміщення будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 190 Цивільного кодексу України, майном як особливим об`єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Аналізуючи вищевикладене, судом встановлено, що було здійснено «реконструкцію» приміщення №4 площею 19,9 кв.м. в будинку літ. В-1 по АДРЕСА_1 . Однак дане будівництво відбувалося без згоди власника земельної ділянки та співвласників приміщень вказаного будинку АДРЕСА_1 .

Отже як встановлено судом та не заперечувалося сторонам по справі, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та обслуговування нежитлових приміщень не розроблявся, земельна ділянка не була відведена особі, яка здійснює будівництво, відповідно і дозвільної документації на відведення земельної ділянки для будівництва (реконструкції) нежитлового приміщення як і на його реконструкцію на день розгляду справи немає.

Крім того, судом встановлено та сторонами не заперечувалося, що на день розгляду справи самочинне будівництво приміщення №4 площею 19,9 кв.м. в будинку літ. В-1 по АДРЕСА_1 не зареєстровано на праві власності, об`єкти не приймалися до експлуатації.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

За змістом статей 316,317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом, а тому здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 367 цього Кодексу не породжує в неї права власності на таке майно, а тому виключає це майно з цивільного обороту.

Відповідно до частин 2, 3 статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Таким чином, самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній.

Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

У розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Усі об`єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акту приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акту приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (пункт 3.4.1. Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 5 вересня 2003 року № 146.

Поняття реконструкції об`єкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року № 295, відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій; прибудова -вид реконструкції, при якій збільшується площа забудови житлового будинку шляхом створення нових приміщень, що безпосередньо прилягають до зовнішніх стін будинку.

Таким чином, норма частини першої статті 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої об`єкт набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо; розділ 3.4 Методичних рекомендацій № 146).

При цьому за змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Отже судом встановлено, що спірне нежитлове приміщення №4 площею 19,9 кв.м. в будинку літ. В-1 по АДРЕСА_1 є об`єктом самочинного будівництва, а тому не може бути об`єктом права власності.

З урахуванням викладеного, вимоги позивача ОСОБА_1 про зобов`язання ОСОБА_4 звільнити нежитлове приміщення, яке позивачу не належить на праві власності чи користування є безпідставними та такими що не ґрунтуються на законі.

Щодо вимог позивача визнати ОСОБА_1 такою, що здійснила самочинне будівництво нежитлового приміщення загальною площею 19,9 кв.м. житлового будинку літ. «В-1» розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та про визнання її власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва суд зазначає наступне.

На підтвердження вказаних вимог позивачем надано копії документів: зведений кошторисний розрахунок вартості об`єкта будівництва, локальний кошторис на будівельні роботи №02-001-001, відомість ресурсів №02-001-001 на нежитлову прибудову за адресою: АДРЕСА_1 та договір №П-3-2020 від 16.11.2020, що укладений між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_12 , про (кошторис)будівництву нежитлової прибудови за адресою АДРЕСА_1 , літ. «В-1» (площа загальна 19,9 м2), акт приймання передачі виконаної роботи від 17.12.2020 за вказаним договором.

При цьому у вказаних вище документах не зазначено конкретне нежитлове приміщення для визначення ідентифікації останнього з спірним нерухомим майном, що є предметом позову. Крім того, вказані вище документи датовані 2020 роком, а встановити початок та обсяг робіт не вбачається можливим та позивачем не обґрунтовано належними та допустимими доказами врахування вказаних документів, з огляду на те, що останні складені після формулювання позовних вимог, зокрема щодо визнання власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Підсумовуючи вищевикладене, враховуючи докази надані сторонами по справі та їх пояснення по справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають в повному обсязі.

Враховуючи норму ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України оскільки в позові відмовлено, тому відсутні підстави для відшкодування позивачам понесених судових витрат. У свою чергу, відповідачем ні у відзиві на позовну заяву, ні до закінчення судових дебатів не заявлено про компенсацію судових витрат, пов`язаних з розглядом даної справи.

На підставі викладеного, керуючись статтями 316, 317, 331, 376 Цивільного кодексу України, статтями 2, 10-13, 76-82, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352-354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що здійснила самочинне будівництво, визнання особи власником матеріалів та обладнання об`єкту самочинного будівництва та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017): до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України: апеляційна скарга подається апеляційному суду (Харківський апеляційний суд) через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення (Червонозаводський районний суд м.Харкова).

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_7 ;

Відповідач: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення виготовлений 07 червня 2021 року.

Суддя: В.А. Єжов