Справа № 712/5621/21
Провадження № 4с/712/60/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2021 року Соснівський районний суд м. Черкас у складі:

головуючого судді Пересунька Я.В.,

при секретарі Дядюрі І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не зняття арешту з майна у виконавчому провадженні № 21573122, -

в с т а н о в и в:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з указаною скаргою, просить визнати неправомірними дії Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не зняття арешту з майна у виконавчому провадженні № 21573122; скасувати арешт на належну ОСОБА_1 1/4 частину будинку АДРЕСА_1 , накладений Золотоніським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області у виконавчому провадженні № 21573122, реєстраційний номер обтяження 10645418.

Скаргу обґрунтовано тим, що 27 вересня 2010 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Золотоніського міськрайонного управління юстиції в межах виконавчого провадження №21573122, відкритого на підставі виконавчого листа №2-1084 від 30 серпня 2010 року у справі за позовом кредитної спілки «Альянс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором кредиту, накладено арешт на належну ОСОБА_1 1/4 частину будинку АДРЕСА_1 .

20 грудня 2010 року постановою державного виконавця Золотоніського міськрайонного управління юстиції виконавче провадження №21573122 було завершене х огляду на відсутність у боржника майна; виконавчий лист №2-1084 від 30 серпня 2010 року повернуто стягувачу.

Заявниця зазначає, що повторно стягувач виконавчий лист №2-1084 від 30 серпня 2010 року до виконання не пред`являв, минуло понад десять років з часу завершення виконавчих дій, а існування вказаного обтяження створює їй перешкоди у здійсненні права володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном.

10 червня 2021 року начальник відділу Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) направив до суду відзив на скаргу ОСОБА_1 . Відзив обгрунтовано тим, що відсутні підстави, визначені ЗУ «Про виконавче провадження», для зняття арешту, оскільки виконавче провадження № 21573122 було завершене виключно з огляду на відсутність у боржника майна; на даний час виконавче провадження знищено за строком зберігання.

У судове засідання ОСОБА_1 та представник Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не з`явились, про судове засідання судом повідомлялись належним чином, причини неявки суд не повідомили.

За відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенню ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд установив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом установлено, що відповідно до Інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 22 грудня 2010 року зареєстровано обтяження на 1/4 частину будинку АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 ; підстава арешту нерухомого майна постанова Золотоніського ВДВС від 27 вересня 2010 року у виконавчому провадженні № 21573122.

За даними Єдиної автоматизованої системи виконавчих проваджень, з 27 вересня 2010 року на виконані в Золотоніському МР ВДВС ГТУЮ у Черкаській області перебувало виконавче провадження №21573122, відкрите на підставі виконавчого листа №2-1084 від 30 серпня 2010 року Соснівського районного суду м. Черкас у справі за позовом кредитної спілки «Альянс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором кредиту у розмірі 11 971 грн 08 коп.

20 грудня 2010 року виконавчий документ у виконавчому провадженні №21573122 повернуто з огляду на відсутність у боржника майна.

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велів Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на 20 грудня 2010 року) виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

За змістом ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на 20 грудня 2010 року) у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, вказаної у частині другій цієї статті, для її пред`явлення до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження для зняття арешту з майна.

Отже, станом на час завершення виконавчого провадження (20 грудня 2010 року) № 21573122 чинність арешту майна боржника мала бути припинена.

Відповідно до приписів ч.ч.1.2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження»(в редакції на час розгляду справи), у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Згідно ч.ч. 4, 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Надаючи оцінку доводам скарги, суд враховує, що виконавче провадження № 21573122 було завершене в 2010 році у зв`язку з неможливістю розшукати майно боржника.

Проте з часу закінчення виконавчого провадження № 21573122 минуло більше 10 років; за цей час виконавче провадження поновлено не було, що свідчить про втрату стягувачем інтересу до виконавчого провадження; жодних виконавчих дій державним виконавцем не проводиться, а виконавче провадження знищено.

Таке тривале накладення арешту на майно становить непропорційне втручання в право мирного володіння власником своїм майном та свідчить про надмірне втручання держави в право власності.

За вказаних обставин подальше існування арешту на 1/4 частину будинку при розмірі боргу 10 000 грн не є пропорційним та є невиправданим.

З огляду на встановлені судом фактичні обставини справи та з урахуванням того, що подальше існування арешту на 1/4 частину будинку АДРЕСА_1 , накладеного Золотоніським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області у виконавчому провадженні № 21573122, реєстраційний номер обтяження 10645418 не є пропорційним, тому такий арешт підлягає скасуванню у судовому порядку.

Водночас підстави для визнання неправомірними дій Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відсутні, оскільки виконавче провадження № 21573122 завершено у зв`язку з неможливістю розшукати майно боржника, що не позбавляло стягувача повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом відповідних строків.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», статями 447, 450, 451 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати арешт на належну ОСОБА_1 1/4 частину будинку АДРЕСА_1 , накладений Золотоніським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області у виконавчому провадженні № 21573122, реєстраційний номер обтяження 10645418.

У задоволенні скарги в іншій частині відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів, шляхом подання апеляційної скарги до Соснівського районного суду м.Черкас.

Повний текст ухвали складено 3 серпня 2021 року.

Суддя: Я.В. Пересунько