Справа № 468/232/21-ц
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

29.07.2021 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Янчук С.В., за участі секретаря Шолдан К.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Баштанка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, компенсації втрати частини доходів та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

01.03.2021 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до ДП «Миколаївський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України», в якій просив стягнути на його користь заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати. В подальшому позивач збільшив розмір позовних вимог, надавши до суду уточнену позвну заяву, якою просив стягнути на його користь заборгованість по заробітній платі, середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати, компенсацію втрати частини доходів та моральну шкоду.

Позовні вимоги обґрунтовуванні тим, що 28.02.2019 року позивач був прийнятий на роботу до філії «Новобузький райавтодор» Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» на посаду сторожа. Наказом № 37 від 03.10.2020 року його було звільнено з займаної посади за власним бажанням, згідно ст.38 КЗпП України. На момент звільнення відповідачем не було проведено повний розрахунок по виплаті заробітної плати. Позивачу не виплачено заробітну плату за період починаючи з квітня по жовтень 2020 року, розмір якої в загальній сумі становить 21869 грн. 40 коп. В зв`язку з чим позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за період з квітня по жовтень 2020 року в розмірі 21869 грн. 40 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку в розмірі 24407 грн. 30 коп., компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у сумі 483 грн. 13 коп. та моральну шкоду в сумі 5000 грн.

Ухвалою суду від 04.03.2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідачу направлено запит щодо надання інформації про розмір середньої заробітної плати позивача.

Позивач до судового засідання не з`явився, надав до суду заяву, у якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував.

Представник відповідача до судового засідання не з`явився, хоча про час і місце засідання був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив.

Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказі, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно записів копії трудової книжки на підставі наказу №4-К п.7 від 28.02.2019 року ОСОБА_1 прийнятий по переводу на посаду сторожа Філії «Новобузький райавтодор». раїни». На підставі наказу №37 від 03.10.2020 року ОСОБА_1 звільнено 03.10.2020 року за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с.6).

Згідно копії довідки Філії «Новобузький райавтодор» ДП «Миколаївський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» №7 від 24.12.2020 року, заборгованість ОСОБА_1 по заробітній платі за 2020 рік складає: березень 2020 року - 4323,06 грн, квітень 2020 року - 4284,19 грн., травень 2020 року - 4078,46 грн, червень 2020 року - 4220,78 грн., липень 2020 року - 4139,27 грн, серпень 2020 року - 4452,79 грн., жовтень 2020 року - 693,91 грн. (а.с.3).

Згідно копії видаткового касового ордеру від 23.10.2020 року позивачу в жовтні було виплачено 5310 грн. 13 коп. (а.с.2).

Згідно копії рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 14.07.2020 року з Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» було стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 40343 грн. 81 коп. за період з квітня 2019 року по квітень 2020 року включно (а.с. 4-5).

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ч.1 ст.13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Відповідно до положень ст.1 Конвенції про захист заробітної плати №95, яка ратифікована 31 січня 1961 року, метою цієї Конвенції є термін "заробітна плата", який означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити, на підставі письмового або усного договору про наймання послуг, працівникові за працю, яку виконано, чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано, чи має бути надано.

Відповідно до положень ч.1 ст.2 Конвенції, ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата.

Заробітна плата виплачуватиметься через регулярні проміжки часу. Якщо немає інших відповідних урегулювань, котрі забезпечують виплату заробітної плати через регулярні проміжки часу, то періоди виплати заробітної плати має бути продиктовано національним законодавством або визначено колективним договором чи рішенням арбітражного органу (ст.12 Конвенції про захист заробітної плати).

Відповідно до вимог ст.ст. 94, 115 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Позивач просить суд стягнути на його користь заборгованість по заробітній платі за період з квітня по жовтень 2020 рокув загальній сумі 21869, 40 грн.

Разом з тим, з наявної в матеріалах справи копії рішення Заводського районного суду м.Миколаєва вбачається, що даним рішеням було стягнуто заборгованість позивача за період з квітня 2019 року по квітень 2020 року, а тому вимога позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі за квітень 2020 року в сумі 4284,19 грн. є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Відтак, підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі позивача, що утворилась за період з травня по жовтнеь 2020 року в загальній сумі 17585,21 грн. (травень 2020 року - 4078,46 грн, червень 2020 року - 4220,78 грн., липень 2020 року - 4139,27 грн, серпень 2020 року - 4452,79 грн., жовтень 2020 року - 693,91 грн.).

Вирішуючи питаня про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Крім того, слід зазначити, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, що узгоджується з правовою позицією викладеною в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012.

В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Таким чином, нормою статті 117 КЗпП України встановлено обов`язок для роботодавця виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п.2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до п.8 розділу ІV вищезазначеного Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих

днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців

робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

На запит суду відповідачем не було надано інформацію про середній розмір заробітної плати позивача.

За такого, суд вважає можливим визначити розмір середньої заробітної плати позивача виходячи із розміру заробітної плати позивача за 2 місяці, що передували звільненню, а саме серпень-вересень 2020 року, зазначеного в довідці Філії «Новобузький райавтодор» ДП «Миколаївський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» №7 від 24.12.2020 року та видатковому касовому ордері від 23.10.2020 року.

Згідно вищевказаної довідки відповідача №7 від 24.12.2020 року заборгованість ДП «Миколаївський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» перед позивачем з за серпень складала 4452,79 грн.

Згідно видаткового касового ордеру від 23.10.2020 року позивачу було виплачено 5310,13 грн.

Таким чином, загальна сума заробітної плати позивача за два місяця, що передували звільненню становила 9762 грн. 92 коп.

За період серпень-вересень 2020 року кількість робочих днів складає 42 дні.

Відтак, середньоденна заробітна плата позивача складає 232,45 грн. (9762,92 грн. : 42 дні).

Кількість робочих днів затримки з дня звільнення 03.10.2020 року по день ухвалення рішення судом 29.07.2021 року складає 204 робочих дні (в жовтні 2020 року - 19 робочі дні, листопаді 2020 року - 21, грудні 2020 року - 22, січні 2021 року - 19, лютому 2021 року - 20, березні 2021 року - 22, квітні 2021 року - 22, травні 2021 року - 18, червні 2021 року - 20, липні - 21).

Таким чином, за період з 03.10.2020 року по 29.07.2021 року (день ухвалення рішення суду) розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за час затримки виплати заробітної плати, становить 47419,80 грн. (232,45 грн. х 204 дні).

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у сумі 483,13 грн. без утримання податку та інших обов`язкових платежів, суд приходить до наступного.

У відповідності до ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 вказаного Закону визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Разом із тим ст. 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у справах, пов`язаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у зв`язку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі ст.34 Закону і Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 р. №1427, підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати (проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. За наявності зазначених умов у тому ж порядку індексації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення.

Компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу, за відповідний місяць (після утримання податку й обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення компенсації. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом та є загальновідомими.

З поданого позивачем розрахунку, вбачається, що розмір компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати становить 483,13 грн.

Даний розрахунок позивача відповідачем щодо неправильності його здійснення не спростовано, а відтак він приймається судом до уваги.

Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то слід зазначити наступне.

Згідно із ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Захист порушеного права у сфері трудових правовідносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли у результаті душевних страждань, яких зазнала особа у зв`язку із посяганням на її трудові права та інтереси.

У відповідності до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода серед іншого полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 грн. позивач зазначив, що в результаті протиправних дій відповідача щодо нього він зазнав душевних страждань, так як не виплата йому заробітної плати суттєвим чином вплинула на його життя, що потребувало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як встановлено в судовому засіданні, позивачу заподіяна моральна шкода через неправомірні дії відповідача у невиплаті належних грошових коштів при звільненні, яка полягає у спричиненні душевних та моральних страждань.

Оцінивши доводи позивача про завдання моральної шкоди та враховуючи усі докази по справі суд приходить до висновку, що позивачу неправомірними діями відповідача завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких ОСОБА_1 зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього.

Вирішуючи питання про розмір завданої моральної шкоди, суд виходить із характеру правопорушення і його наслідків для позивача, тривалість його страждань і переживань, беззаперечної зміни укладу його життя, оцінивши усі чинники завданої моральної шкоди, виходячи із морально-правових імперативів справедливості, розумності й добросовісності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 3000 грн. у якості відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість по заробітній платі в сумі 17585,21 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення рішення, а саме за період з 03.10.2020 по 29.07.2021 в розмірі 47419,80 грн., компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати в розмірі 483,13 грн. та моральна шкода в розмірі 3000 грн.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у дохід держави у розмірі 1816,00 грн. (908+ 908).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.4,12,81,263-265,268, 274-283, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 17585 (сімнадцять тисяч п`ятсот вісімдесят п`ять) гривень 21 копійка (без утримання обов`язкових платежів, зборів).

Стягнути з Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 03.10.2020 по 29.07.2021 у розмірі 47419 (сорок сім тисяч чотириста дев`ятнадцять) гривень 80 копійок (без утримання обов`язкових платежів, зборів).

Стягнути з Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 483 (чотириста вісімдесят три) гривні 13 копійок.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_1 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок, в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь держави судовий збір у розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень 00 копійок.

Рішення в частині стягнення заробітної плати в межах платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивачем апеляційна скарга на рішення суду може бути подана Миколаївському апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 29 липня 2021 року.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач:

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_1 );

Відповідач:

ДП «Миколаївський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «ДАК «Автомобільні дороги України», місцезнаходження: м. Миколаїв, вул. Галини Петрової, 2-А, .

Суддя: