УХВАЛА

02 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 162/540/20

провадження № 61-862св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Любешівського районного суду Волинської області від 11 вересня 2020 року у складі судді

Гладіч Н. І. та постанову Волинського апеляційного суду від 17 грудня 2020 року в складі колегії суддів: Карпук А. К., Бовчалюк З. А., Здрилюк О. І.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно.

Обґрунтовуючи позов, вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 . Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається,

у тому числі, з житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями

і спорудами, що знаходиться на АДРЕСА_1 .

Вказував, що він як спадкоємець першої черги у порядку спадкування за законом прийняв спадщину шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Крім нього спадкоємцем першої черги є його матір ОСОБА_2 , відповідач у цій справі, яка на спадщину не претендує, проте заяву про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк з дня відкриття спадщини до нотаріальної контори не подала, а подала заяви про відмову від прийняття спадщини на його користь з порушенням відповідних строків.

Посилаючись на те, що він не має можливості оформити право на спадщину

у вигляді житлового будинку в установленому законом порядку через відсутність правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності спадкодавця ОСОБА_3 на вказаний житловий будинок, ОСОБА_1 просив визнати за ним у порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами на АДРЕСА_1 .

Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 11 вересня

2020 року, залишеним без змін постановою Волинського апеляційного суду

від 17 грудня 2020 року, позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку та відповідну частину господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У січні 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення Любешівського районного суду Волинської області від 11 вересня 2020 року

та постанову Волинського апеляційного суду від 17 грудня 2020 року скасувати

в частині відмови в задоволенні позову й ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення його вимог.

Ухвалою Верховного Суду від 26 лютого 2021 року відкрито касаційне провадження у справі № 162/540/20, витребувано справу з Любешівського районного суду Волинської області.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, а саме рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанова суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права

без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку

наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення

від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, ураховуючи категорію та складність справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки доводи касаційної скарги викликають необхідність перевірки правильного застосування судами норм матеріального

та процесуального права.

Підстави для виклику сторін відсутні.

За таких обставин розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 ЦПК України.

З урахуванням категорії та складності справи, з огляду на положення частини одинадцятої статті 34 ЦПК України, справа підлягає розгляду у складі п`яти суддів.

Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про визнання права власності на спадкове майно призначити до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в складі колегії з п`яти суддів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун

М. Є. Червинська