Справа № 361/2633/20
Провадження № 2/361/587/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2021 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

судді - Сердинського В.С.

при секретарях - Смірновій І.В., Мищенко С.Л., Удовенко Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

установив:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Позивач зазначала, що 26 лютого 2005 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №39.

Від спільного подружнього життя мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

27 квітня 2017 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області шлюб між ними було розірвано.

Перебуваючи в шлюбі ними придбано за спільні кошти однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 32,5 кв.м., житловою площею 16,4 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченим приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Авраменко Н.А., зареєстрованим у реєстрі за №656 від 20 лютого 2014 року.

Продаж вищевказаної квартири за домовленістю з продавцем ОСОБА_5 було вчинено за грошові кошти в сумі 339612 грн., що підтверджується п.2.1 договору купівлі продажу квартири.

Згідно договору купівлі-продажу квартири, покупцем вказано відповідача ОСОБА_2 , а оскільки спірна квартира набувалася у шлюбі, то дружина покупця ОСОБА_1 надавала письмову згоду у вигляді заяви зареєстрованої за реєстровим №654 від 20 лютого 2014 року, яка зберігається у справах нотаріуса Броварського міського нотаріального округу Київської області Авраменко Н.А., який посвідчив справжність підпису у даній заяві, про що відображено у п.4.4. договору купівлі- продажу спірної квартири.

На придбання спірної квартири позивач ОСОБА_1 мала власні грошові кошти в сумі 201000 грн. 00 коп., які отримала від своєї матері ОСОБА_6 внаслідок продажу успадкованої частки квартири.

Станом на 20 лютого 2014 року, дату придбання спірної квартири, позивач ОСОБА_1 сплатила власні кошти на придбання спірної квартири в розмірі 201000 грн., що становить 59% вартості нерухомого майна, та еквівалентно 22879 доларів США, за курсом Національного банку України, який становив 8,7852 за 1 долар США.

Позивач та неповнолітні діти зареєстровані та проживають в спірній квартирі, відповідач з моменту придбання квартири проживає у своїх батьків, де йому належить частка квартири, так як останній приймав участь разом з батьками у приватизації даної квартири.

Відповідно до висновку №24 про вартість майна виданого суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Інститут земельних реформ та раціонального землекористування» оцінювачем ОСОБА_7 , що діє на підставі сертифікату суб`єкта оціночної діяльності Фонду державного майна України за №401/19, вартість об`єкта оцінки - окремої 1-кімнатної квартири, розташованої на 3 поверсі 5-ти поверхового будинку загальною площею 32,5 кв.м., житловою площею 16,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , та перебуває у приватній власності ОСОБА_2 , станом на 22 квітня 2020 року становить 326226 грн. 00 коп., а відповідно вартість Ѕ частки від об`єкту оцінки становить 163113 грн. 00 коп.

Квартира АДРЕСА_2 є об`єктом права спільної сумісної власності подружися ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Угоди про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя ними не досягнуто.

Посилаючись на викладене, позивач просила суд здійснити поділ спільного майна подружжя, визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 , вартістю 163113 грн. 00 коп., залишити у власності ОСОБА_2 Ѕ частину спірної квартири, вартістю 163113 грн. 00 коп., стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Хуторненко І.М. позовні вимоги підтримали, просили про їх задоволення в повному обсязі.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, так як вважає їх незаконними та надуманими позивачем, оскільки для придбання квартири, ним було отримано кредитні кошти в розмірі 160000 грн., що підтверджується іпотечним договором №410МІ1-ЗАСТ від 20.02.2014 р., на погашення яких ним до останнього вносилися грошові кошти. Відповідач не заперечував, що позивачу, як дружині, належить право власності на Ѕ частку спірної квартири, проте, він не згоден з формулюванням її позиції, викладеної в позовній заяві. Крім того, заперечував проти стягнення з нього судових витрат, просив віднести їх на рахунок позивача в повному обсязі.

Посилаючись на викладене, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстровану шлюбі з 26 лютого 2005 року (а.с.16).

Від спільного подружнього життя мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.18,21).

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2017 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.24-25).

20 лютого 2014 року відповідачем ОСОБА_2 було придбано квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 32,5 кв.м., житловою площею 16,4 кв.м., згідно договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Авраменко Н.А., зареєстрованого у реєстрі за №656 від 20 лютого 2014 року (а.с.26-28).

З метою придбання вищевказаної квартири, 20 лютого 2014 року між відповідачем ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договори кредиту. У якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами, 20.02.2014 р. між відповідачем ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено іпотечний договір №410МІ1-ЗАСТ, а також між позивачем ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк» договір поруки №410МІ1-ПОР (а.с.83-94).

Відповідно до висновку №24 про вартість майна виданого суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Інститут земельних реформ та раціонального землекористування» оцінювачем ОСОБА_7 , що діє на підставі сертифікату суб`єкта оціночної діяльності Фонду державного майна України за №401/19, вартість об`єкта оцінки - окремої 1-кімнатної квартири, розташованої на 3 поверсі 5-ти поверхового будинку загальною площею 32,5 кв.м., житловою площею 16,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , та перебуває у приватній власності ОСОБА_2 , станом на 22 квітня 2020 року становить 326226 грн. 00 коп., а відповідно вартість Ѕ частки від об`єкту оцінки становить 163113 грн. 00 коп. (а.с.36-52).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що квартира, загальною площею 32,5 кв.м., житловою площею 16,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , була набута сторонами під час перебування в шлюбі, право власності зареєстровано на одного з подружжя відповідача ОСОБА_2 , а тому вищевказане нерухоме майно є об`єктом спільного сумісного майна подружжя.

Пленум Верховного Суду України в постанові від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначає, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК України.

Згідно статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є заробітна плата, стипендія, пенсія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 61 СК України).

Положення статті 69, 70, 71 СК України, визначають, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними. Якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Згоди про добровільний поділ майна між сторонами не досягнуто.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що справедливість судового рішення вимагає аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючі докази, мають обов`язок обґрунтовувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - Конвенція, ЄСПЛ відповідно) як джерело права.

ЄСПЛ у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема судів, мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоч пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може різнитися залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоч пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З огляду на викладене, враховуючи фактичне визнання відповідачем позовних вимог, оскільки його заперечення зводяться суто до незгоди з діями позивача, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та в порядку поділу визнання за кожним із них права власності на Ѕ частку спірної квартири.

За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись ст.141 ЦПК України, вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1632,00 грн.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно ч.ч.2, 3 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Фахівцем у галузі права, який надавав позивачу ОСОБА_1 по даній справі правничу допомогу є адвокат Хуторненко І.М., що підтверджується договором №22/04/20 про надання правничої допомоги від 22.04.2020 р., свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю, актом-розрахунком суми гонорару за надану правову допомогу від 24.04.2020 р., актом прийому-передачі наданих послуг від 24.04.2020 р., ордером адвоката (а.с.56-61).

Відповідно до угоди між позивачем та адвокатом, останній надавав правничу допомогу по даній справі як під час виготовлення та подачі позовної заяви, так і поза межами суду, готуючи для позивача всі необхідні документи по цій справі.

Як вбачається з акту-розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу від 24.04.2020 р., адвокатом були надані наступні види правової допомоги: збирання письмових доказів, транспортні витрати, копіювання документів, на що витрачено 3 години часу, вартість послуг 3000 грн., надання консультації, 2 години, вартість 2000 грн., підготовка матеріалів для звернення до суду, 6 годин, вартість 6000 грн., складання позовної заяви, 4 години, вартість - 4000 грн.

Згідно квитанції №3310379 від 24 квітня 2020 року, за отримані послуги з надання правничої допомоги позивач сплатила грошові кошти в розмірі 15000 грн. (а.с.62).

Відповідно до ч.ч.4, 5, 6 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Заперечуючи проти стягнення судових витрат в повному обсязі, відповідач ОСОБА_2 не надав суду жодного доказу та належного обґрунтування щодо неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Таким чином, у зв`язку із прийняттям судом рішення про задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути із відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 15000 грн.

Керуючись ст. ст. 60, 61, 70, 71 СК України, ст.ст. 3, 4, 76, 80, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 32,5 кв.м., житловою площею 16,4 кв.м., спільною сумісною власністю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 32,5 кв.м., житловою площею 16,4 кв.м., вартістю 163113,00 грн.

Залишити за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 32,5 кв.м., житловою площею 16,4 кв.м., вартістю 163113,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , витрати по сплаті судового збору в розмірі 1632 (одна тисяча шістсот тридцять дві) грн. 00 коп., та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. С. Сердинський