Дата документу 29.03.2021 Справа № 335/1352/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/1352/20 Головуючий у 1 інстанції: Макаров В.О.
Провадження № 22-ц/807/885/21 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері,

В С Т А Н О В И В:

14 лютого 2020р. ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері.

В обґрунтування позову зазначила, що вона народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 та на день подання позову вона досягла 75-річного віку. Єдиним доходом, який вона отримує, є пенсія за віком, яка станом на 01.12.2019р. складає 1 681,46 грн., на день подання позову - 1 725,00 грн., інших джерел доходу, крім пенсії немає. 01.09.1994р. шлюб між нею та чоловіком ОСОБА_3 був розірваний. Після розірвання шлюбу вона змінила прізвище з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 ». Від шлюбу має дитину - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказує, що вона є літньою жінкою, чоловіка або іншої близької людини, яка може допомагати та підтримувати її матеріально, в неї немає. В квартирі за адресою: АДРЕСА_1 вона проживає сама. Син ОСОБА_1 проживає окремо за адресою: АДРЕСА_2 .

Зазначає, що пенсія, яку вона отримує, не забезпечує їй необхідного мінімуму проживання, оскільки відразу витрачається на сплату комунальних послуг, та навіть на ці витрати коштів не вистачає. В опалюваний період тільки на сплату комунальних платежів щомісячно потрібно 1 922,30 грн., що вже перевищує розмір її пенсії, тобто її доходів не вистачає на інші необхідні витрати: лікування, одяг, засоби гігієни і належене харчування, а тому вона вимушена просити деяких не дуже близьких знайомих людей допомагати їй одягом, харчами та іншими необхідними речами, позичати гроші, щоб дожити до наступної пенсії.

Крім того, вона є хворою людиною, хворіє на ішемічну хворобу серця, стенокардію напруги функціонального класу 2, дифузним кардіосклерозом, астено-невротичним синдромом, гіпертонічною хворобою, цукровим діабетом 2 типу, періоральним дерматитом, міомою матки та кістозним утворенням яєчників, у зв`язку з чим знаходиться на обліку у гінеколога, ендокринолога, дерматолога і сімейного лікаря та потребує постійного медикаментозного лікування, контролю аналізів, інструментальних та додаткових обстежень, періодичного стаціонарного лікування, що потребує чимало коштів, яких у неї немає.

За таких складних життєвих обставин, знаходячись за межею бідності та не отримавши від сина ніякої підтримки на прохання про надання допомоги, вона вимушена звернутися з цією позовною заявою до свого працездатного сина ОСОБА_1 .

Позивач зазначила, що син її не відвідує, не спілкується з нею і уникає спілкування, коли вона до нього звертається, будь-яку матеріальну допомогу не надає. Їй відомо, що він є фізичною особою-підприємцем, займається роздрібною торгівлею, має у власності магазин, нежилі приміщення і квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Доходи сина дозволяють надавати їй матеріальну допомогу.

Враховуючи вищевикладене, а саме, її непрацездатність, скрутне матеріальне становище та необхідність лікування, відсутність інших джерел доходу, крім пенсії, а також з урахуванням юридичних підстав, встановлених в ст. 51 Конституції України та ст.ст. 202, 205 Сімейного кодексу України, позивач просила стягнути з ОСОБА_1 аліменти на її утримання як непрацездатної матері у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000,00 грн. щомісячно.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання непрацездатної матері у твердій грошовій сумі у сумі 1 500,00 грн. щомісячно, починаючи з 14.02.2020 року, довічно.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

В решті вимог відмовлено.

Частково не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу,в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість у зв`язку з порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині визначення початку стягнення аліментів із дня подання позову - 14.02.2020р., що не врегульовано главою 17 розділу ІІІ Сімейного кодексу та, крім цього, є виходом за межі позовних вимог, у яких позивач не зазначала про стягнення аліментів за минулий період. При цьому, ена думку апелянта, суд таких висновків належним чином не вмотивував.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зі змісту статті 274 ч. 4, п.1 ЦПК України вбачається, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи у спорах про стягнення аліментів.

Даний спір підлягає під вказане визначення наведеної норми закону.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі змісту апеляційної скарги встановлено, що ОСОБА_1 оскаржує рішення суду першої інстанції в частині визначення початку стягнення аліментів з дати звернення позивача з цим позовом - 14.02.2020р.

Судове рішення в частині визначеного розміру стягнутих аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. на утримання ОСОБА_2 не оскаржується, тому в апеляційному порядку не переглядається.

Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є матір`ю відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 від 01.09.2970р. Позивач не була позбавлена батьківських прав відносно відповідача.

Відповідно до довідки про доходи № 5750 3756 6377 6713, виданої Вознесенівським відділом обслуговування громадян м. Запоріжжя (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, ОСОБА_2 перебуває на обліку в Центральному об`єднаному управлінні ПФУ м. Запоріжжя в Запорізькій області і отримує пенсію за віком. Сума пенсії за період з 01.06.2019р. по 30.11.2019р. складає 10 088,76 грн. ( а.с. 11).

Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до частини першої статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Положеннями статті 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Отже, захищене судом право позивача ґрунтується на вище наведених нормативних актах.

Що стосується визначеної судом дати, з якої судом визначено їх стягнення з сина позивача, апеляційний суд виходить з наступного.

Так, правовідносини, пов`язані з обов`язком повнолітніх дочки, сина утримувати

батьків врегульовані Главою 17 Розділу ІІІ СК України (статті 202-206 СК України).

Глава 17 СК України (ст.ст. 202-206 СК) не містить норм, які б регулювали дане питання, однак у відповідності до ч. 1 ст. 10 СК України, якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативноправовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).

Відповідно до ч. 2 ст. 10 СК України, якщо до регулювання сімейних відносин неможливо застосувати аналогію закону, вони регулюються відповідно до загальних засад сімейного законодавства (аналогія права).

В ч. 1 ст. 79 СК чітко визначено час, протягом якого сплачуються аліменти одному з подружжя. Відповідно до змісту вказаної статі аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

В ч.1 ст. 191 СК чітко визначено час, з якого присуджуються аліменти на дитину. Відповідно до змісту вказаної статті аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Оскільки главою 17 СК України не встановлено, з якого часу присуджуються аліменти на батьків, до спірних відносин сторін доцільно за аналогією закону застосувати положення ст.ст. 79, 191 СК України, згідно з якими аліменти на дитину та одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Таким чином, твердження ОСОБА_1 про те, що стягнення аліментів з дітей на утримання непрацездатних батьків з дня подачі останніми позову до суду не врегульовано законом (на відміну від стягнення аліментів на неповнолітніх дітей), з одного боку, відповідає приписам Глави 17 Розділу ІІІ СК України, у яких дійсно не визначено моменту, з якого відбувається таке стягнення, а з другого, відповідачем не враховані вимоги інших норм, якими врегульовані подібні аліментні зобов`язання, про необхідність застосування яких у такому випадку зазначається у ч. 1 статті 10 СК України.

Отже, судове рішення суду ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в оскаржуваній частині не вбачається.

На підставі ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_1 - залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 274, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково

Постанова прийнята, складена та підписана 29 березня 2021 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.