ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2021 року

м.Суми

Справа №585/2719/20

Номер провадження 22-ц/816/902/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Ткачук С. С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_4 ,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката Миколенко Любові Василівни

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13 січня 2021 року, у складі судді Машини І.М., ухвалене у м. Ромни, повний текст якого складено 15 січня 2021 року,

в с т а н о в и в :

27 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що їх з відповідачем спільний повнолітній син - ОСОБА_2 з 01 вересня 2020 року є студентом 1-го курсу денної форми ДПТНЗ «Роменське вище професійне училище» третього атестаційного рівня за професією монтажник санітарно-технічних систем і устаткування, електрогазозварювальник, термін навчання до 25 лютого 2022 року. У зв`язку з навчанням син потребує утримання з боку батька, який добровільно не надає йому матеріальної допомоги на період навчання, тому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 1/6 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 27 жовтня 2020 року до закінчення навчання, по 25 лютого 2022 року.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13 січня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дитини: сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, аліменти у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з 27 жовтня 2020 року і до закінчення навчання, тобто до 25 лютого 2022 року, але не більше як до досягнення ним двадцяти трьох років.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави 908 грн судового збору.

В апеляційній скарзі представник відповідача - адвокат Миколенко Л.В., посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати та прийняти постанову, якою відмовити у задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Вказує, що відповідач не був належним чином повідомлений судом першої інстанції про час та місце розгляду справи, не отримував будь-яких повідомлень про розгляд справи судом, оскільки вже понад три роки постійно проживає та працює в м. Києві, чим був позбавлений можливості надати свої заперечення на позов та відповідні докази. Доводить, що підпис у повідомленні про вручення поштового відправлення не належить відповідачу ОСОБА_4 .

Зазначає, що повнолітній син сторін має власну сім`ю та дитину, самостійно себе забезпечує, за місцем реєстрації по АДРЕСА_1 разом із позивачкою не проживає, а тому ОСОБА_1 в силу положень ст. 199 СК України не має права на звернення до суду з таким позовом. Вважає, що довідка про реєстрацію місця проживання сина сторін разом з матір`ю не є належним доказом його фактичного проживання за адресою реєстрації.

Не погоджується із висновком суду про наявність у нього можливості надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, який навчається, оскільки він сплачує на користь ОСОБА_1 аліменти на їх неповнолітнього сина, несе витрати по оренді житла та оплату комунальних послуг у м. Києві, матеріально допомагає своїм непрацездатним батькам-пенсіонерам, за станом здоров`я потребує постійного обстеження та лікування.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з 12 лютого 2000 року по 05 лютого 2020 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, мають двоє спільних дітей: повнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 3, 4).

За даними довідки Управлінням адміністративних послуг Роменської міської ради про склад сім`ї з місця реєстрації від 17 жовтня 2020 року № 01-35/3699, ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та їх діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Рішенням Роменського міськрайонного суду від 10 грудня 2019 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 06 листопада 2019 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 6).

Відповідно до довідки ДПТНЗ «Роменське вище професійне училище» від 16 жовтня 2020 року № 763, ОСОБА_2 з 01 вересня 2020 року навчається у цьому навчальному закладі третього атестаційного рівня за професією монтажник санітарно-технічних систем і устаткування, електрогазозварювальник, 1 курс денної форми навчання. Термін навчання до 25 лютого 2022 року (а.с. 5).

Згідно з довідкою про сплату аліментів № 49233 від 21 жовтня 2020 року, виданою Роменським міськрайонним відділом ДВС, ОСОБА_1 дійсно отримувала у 2020 році аліменти від ОСОБА_4 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 (а.с. 7).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідач, як батько дитини, зобов`язаний і має можливість надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину, який навчається та потребує утримання на час навчання, при цьому враховано матеріальне становище сторін, майновий стан відповідача, який сплачує аліменти на неповнолітнього сина.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції ухвалене правильне по суті рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Частиною 1 ст. 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

За частиною 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення.

У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що визначаючи розмір належних до стягнення аліментів, суд врахував усі істотні обставини, зокрема і ті, про які йдеться у позові та апеляційній скарзі, навів відповідні мотиви.

Висновки суду першої інстанції узгоджуються з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 щодо застосування статті 199 СК України, який полягає у тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)».

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як вбачається, повнолітній син сторін продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги батька на період свого навчання.

Суд прийняв до уваги, що ОСОБА_2 навчається на денній формі навчання, тому обмежений у можливості працювати та отримувати дохід для повноцінного задоволення своїх матеріальних потреб.

Врахувавши майновий стан відповідача, а саме: його працездатний вік, наявність постійної роботи та стабільного заробітку, наявність у нього обов`язку по сплаті аліментів на неповнолітнього сина, суд першої інстанції задовольнив позов.

Твердження відповідача в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_2 має сім`ю, отримує самостійний дохід не підтверджено будь-якими доказами про розмір такого доходу та його достатність для покриття витрат на період навчання.

Не доведено належними доказами і твердження відповідача про проживання повнолітнього сина окремо від матері та відсутність у зв`язку з цим у позивача права на звернення до суду з таким позовом.

Колегія суддів апеляційного суду вважає необґрунтованими та не приймає до уваги доводи скаржника щодо порушення судом норм процесуального права та розгляд справи без належного повідомлення відповідача. Так, в матеріалах справи наявна розписка про отримання ОСОБА_4 поштового відправлення та повідомлення про призначення справи до розгляду 13 січня 2021 року об 11:00 год (а.с. 16).

Відповідно до ч.1 ст. 78 ЦПК України обставини які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Справжність підпису ОСОБА_4 у вказаній розписці може бути встановлена чи спростована шляхом проведення відповідної експертизи.

Відповідно до частин другої, третьої ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідач не навів існування виняткового випадку та не довів обставин щодо об`єктивної неможливості подання до суду першої інстанції доказів, доданих до апеляційної скарги.

Визначений судом першої інстанції розмір аліментів на період навчання сина сторін, на думку колегії суддів апеляційного суду, є розумним і співмірним з матеріальними можливостями відповідача утримувати свого повнолітнього сина, який продовжує навчання.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції були правильно застосовані норми матеріального та додержані норми процесуального права.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката Миколенко Любові Василівни залишити без задоволення.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О.Ю. Кононенко

Судді: О.І. Собина

С.С. Ткачук