05.03.2021 Єдиний унікальний номер 205/9324/20
Єдиний унікальний номер 205/9324/20
Провадження № 2/205/671/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2021 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Приходченко О.С.

при секретарі Король Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання кредитного договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 26 листопада 2020 року засобами поштового зв`язку направила до суду позов до відповідача АТ «Ідея Банк» про визнання кредитного договору недійсним, який надійшов до суду 30 листопада 2020 року.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2020 року цивільна справа була прийнята до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2020 року у задоволенні клопотання про витребування доказів ОСОБА_1 було відмовлено.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 січня 2021 року судовий розгляд було відкладено і призначено до розгляду на 05 лютого 2021 року.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2021 року судовий розгляд було відкладено і призначено до розгляду на 05 березня 2021 року.

Позивач у своєму позові посилалася на те, що 10 квітня 2018 року між ОСОБА_1 і ТОВ «Ідея Банк» було укладено кредитний договір № R01.00400.003841905, відповідно до умов якого позивач отримала у кредит грошові кошти у розмірі 74 485 гривень 50 коп. На теперішній час вона виконує умови зазначеного договору, сплачує заборгованість. При укладенні спірного договору їй не було повідомлено про тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит може бути виданий, строк дії кредитного договору, варіанти повернення кредитних коштів, податковий режим сплати відсотків, а також аспекти пропонованих схем кредитування. Позивач вважає, що сам договір містить умови, які є несправедливими в цілому, суперечать принципам сумлінності, що мають наслідком істотного дисбалансу договірних відносин та погіршення становища споживача, а тому існують підстави для визнання даного договору недійсним. Тому позивач просила визнати договір № R01.00400.003841905 від 10 квітня 2018 року, укладений між ПАТ «Ідея Банк» і ОСОБА_1 , недійсним в цілому та застосувати наслідки недійсності правочину. Позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Відповідач АТ «Ідея Банк» у своєму відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначивши, що при укладенні спірного кредитного договору № R01.00400.003841905 від 10 квітня 2018 року сторони погодили всі істотні умови та було досягнуто згоди, зокрема визначено: валюта кредитування, сума кредиту, процента ставка, порядок і строки повернення кредитних коштів та відповідальність за неналежне виконання умов кредитного договору. Волевиявлення сторін при укладенні спірного кредитного договору було вільним і відповідало їх внутрішній волі. Крім того, позивач погодилася з умовами та сплачувала відповідні кошти. Підписуючи договір, ОСОБА_1 засвідчила факт ознайомлення з умовами кредитного договору та надала згоду на отримання послуги на визначених умовах. Таким чином, підстави для визнання договору недійсним відсутні. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 квітня 2018 року між АТ «Ідея Банк» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № R01.00400.003841905 (а.с. 8-9), відповідно до умов якого банк надав позичальникові кредиту розмірі 74 485 гривень 50 коп. строком на 45 місяців.

Згідно з п. 1.3 кредитного договору № R01.00400.003841905 від 10 квітня 2018 року сума процентів за користування кредитними коштами становить 62,4 % річних, починаючи з 31 календарного дня після завершення пільгового періоду.

Пунктом 2.1 договору кредитного договору № R01.00400.003841905 від 10 квітня 2018 року встановлено, що позичальник повертає кредит разом з відсотками та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 45 щомісячних внесків включно до 10 дня/числа кожного місяця.

Разом з тим, п. 6.1 кредитного договору № R01.00400.003841905 від 10 квітня 2018 року визначено графік платежів, де вказано, що сума кредиту становить 74 485 гривень 50 коп., а нарахований відсоток становить 107 112 гривень 48 коп., загальна сума до сплати складає 181 597 гривень 98 коп.

Позивач стверджує, що вона виконує умови кредитного договору кредитного договору № R01.00400.003841905 від 10 квітня 2018 року, що не заперечувалося відповідачем.

Правовідносини, що виникли між сторонами урегульовано ЗУ «Про споживче кредитування», ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором, а якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до пункту 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України № 168 від 10 травня 2007 року, банки зобов`язані в кредитному договорі або в додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, зазначаючи при цьому значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку України.

На банки покладається також обов`язок зазначати в кредитному договорі сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді реальної процентної ставки, яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту (пункт 3.3 Правил).

Проте, згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Сукупною вартістю кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобов`язань позивача, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги.

Отже, позичальник була ознайомлений із умовами кредитування у банку, порядком погашення основної суми кредиту, процентів за користування кредитом, загальним розміром вказаних сум та розміром сукупних витрат, необхідних для укладення кредитного договору.

Таким чином, при укладенні спірного правочину сторони погодили його умови, кредитний договір був підписаний позичальником без зауважень і заперечень, що позичальник підтвердив своїм підписом; не оскаржував й не порушував питання про розірвання кредитного договору, тривалий час виконував умови кредитного договору, сплачуючи кредитні кошти, а отже, не вважав його умови несправедливими.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Такий же висновок застосування норм матеріального права викладено в постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15.

За таких обставин, відповідачем під час укладення оспорюваного кредитного договору дотримано положень цивільного законодавства. Крім того, сторони, укладаючи вказаний договір, досягли згоди щодо його істотних умов, а позичальник ОСОБА_1 виконувала умови цього договору після надання позикодавцем кредитних коштів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частинами 1, 3 статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Позичальником не оспорюється отримання нею кредитних коштів у розмірі 74 485 гривень 50 коп., позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, а у діях відповідача не вбачається порушення ним прав та законних інтересів позивача або ж вчинення недобросовісних дій, які погіршують становище ОСОБА_1 . Самий договір, копію якого було надано позивачем до позовної заяви містить усі істотні умови договору, зокрема строк дії договору, розмір наданого кредиту, розмір відсотків, що підлягають сплаті за користування кредитними коштами, як у відсотках та і у грошовому виразі, сукупну вартість кредиту.

Отже, за таких обставин вбачається, що ОСОБА_1 при укладенні спірного кредитного договору діяла свідомо, вільно, враховуючи власні інтереси, прийняла рішення про вибір кредитної установи та вступила з нею в договірні відносини, визначивши при цьому характер правочинів і умови, а тому підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, не встановлено.

При цьому у справі відсутні докази того, що АТ «Ідея Банк» включив до кредитного договору несправедливі умови, сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору, а позивач була введена в оману щодо обставин, які мають істотне значення.

Таким чином, обставини, зазначені у позовній заяві не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду, тому суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених вимог, тому у їх задоволенні слід відмовити.

На підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивач при зверненні з позовом до суду була звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», враховуючи результат розгляду справи, судові витрати у справі слід віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ч.ч. 1, 3 ст. 203, ч. 1 ст. 215, ст. ст. 525, 526, ч. 1 ст. 549, ст. 551, ст. 610, ч. 1 ст. 612, ст.ст. 627, 628, 629, ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1054 ЦК України, ч. 1 ст. 141, ч. 1 ст. 223, ст. ст. 263-265, ч. 4 ст. 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) до Акціонерного товариства «Ідея Банк» (, юридична адреса: 79008, м. Львів, вул. Валова, буд. 11) про визнання кредитного договору недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: