ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

28 липня 2021 року

м. Харків

справа №640/9049/18

провадження № 22-ц/818/2851/21

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії - Маміної О.В., Кругової С.С.

за участю секретаря Гармаш К.В.

учасники справи:

позивач : ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

третя особа: Об`єднання житлових кооперативів "Приозерний-25"

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Об`єднання житлових кооперативів "Приозерний-25", про визнання права власності та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності, з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 29 січня 2021 року, постановлене у складі судді Єфіменко Н.В., в залі суду в місті Харків,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом, який в подальшому уточнював, до ОСОБА_2 , третя особа: Об`єднання житлових кооперативів «Приозерний-25» (далі: ОЖК «Приозерний-25») про визнання свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , виданого на ім`я ОСОБА_2 - недійсним.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилався на те, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який 14.01.2009 розірваний Київським РАЦС Харківського міського управління юстиції. Зазначав, що під час шлюбу отримав кооперативну двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 50,5 м2, житловою площею 27,7 м2 на склад сім`ї з трьох осіб, вартість якої виплачена шляхом внесення пайових внесків, останній з яких сплачений у 1989 р. Вказував, що після розірвання шлюбу він змінив місце проживання та домовився з відповідачем про продаж спірної квартири та розподіл отриманих від продажу коштів порівну. Однак ОСОБА_2 , за відсутності його згоди, зареєструвала право власності на спірну квартиру на своє ім`я.

20.11.2018 ОСОБА_2 звернулась із зустрічним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 ; у задоволенні первісного позову просила відмовити.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилалась на те, що з 03.10.1971 по 12.12.2008 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 . Вказує, що під час шлюбу сторони набули спірну квартиру, транспортний засіб «ВАЗ-21061» р.н. НОМЕР_1 , гараж № НОМЕР_2 в ГБК «Мир» за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, буд. 301, земельну ділянку, розташовану на території Ольхівської селищної ради. За усною домовленістю, що існувала між сторонами на час розірвання шлюбу, у розпорядженні ОСОБА_1 залишився гараж, транспортний засіб та земельна ділянка, а ОСОБА_2 спірна квартира. Також у 2007 році на ім`я відповідача за зустрічним позовом у ПАТ «Укрсоцбанк» відкритий депозитний рахунок, на який перераховувались спільні кошти подружжя, однак ОСОБА_1 не надавав їй інформації щодо суми коштів на рахунку та без її згоди витратив 100000 грн. З 2008 р. по листопад 2018 р. вона сплачувала комунальні платежі за спірну квартиру, загальна сума яких становить 52848 грн. 44 коп. Також зазначила, що внаслідок фактичного поділу сумісного майна подружжя ОСОБА_1 отримав 412923 грн. 44 коп., що перевищує вартість Ѕ частини спірної квартири. (т.1 а.с. 75-78).

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 29 січня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_2 . Стягнуто з ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 3150 грн. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та задовольнити зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 .

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт посилається на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Вказує, що суд першої інстанції повністю проігнорував наявні в матеріалах справи докази, які вказують на обґрунтованість та законність зустрічних позовних вимог про визнання за ОСОБА_2 права власності на спірну квартиру. Звертає увагу суду на те, що в період шлюбу з позивачем за первісним позовом сторонами на праві спільної сумісної власності було набуте наступне майно: спірна двокімнатна квартира, транспортний засіб марки ВАЗ-21061, р.н. НОМЕР_3 , гараж № НОМЕР_2 в гаражно-будівельному кооперативі Мир за адресою: АДРЕСА_3 та земельну ділянку, яка розташована на території Ольхівської селищної ради. За домовленістю між сторонами, яка існувала між ними на час розірвання шлюбу, ОСОБА_2 залишилась спірна двокімнатна квартира, а ОСОБА_1 залишив собі гараж, транспортний засіб, а також земельну ділянку. Вказує, що ОСОБА_1 з 2008 року не приймав жодної участі в утриманні спірної квартири, всі комунальні платежі здійснювались виключно за рахунок позивача за зустрічним позовом, однак суд першої інстанції повністю проігнорував вказані доводи та не надав їм належної правової оцінки.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом першої інстанції встановлено, що з 03.10.1971 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12.12.2008 розірваний, на підставі чого 14.01.2009 Київським відділом реєстрації актів цивільного стану ХМУЮ видане свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 (т. 1 а.с. 11, 199).

Згідно довідок ОЖК «Приозерний-25», на момент створення ОЖК «Приозерний-25», за рішенням міськвиконкому №591 від 11.08.1976, до його складу входила квартира АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_4 створеного кооперативу є ОСОБА_1 . Пай виплачений 11.11.1976 р. у сумі 2774 руб., останній внесок виплачений у 1989р., пай виплачений разом ( т. 1 а.с. 5, 79).

Відповідно інформаційної довідки від 16.05.2018, рішенням державного реєстратора Департаменту реєстрації ХМР Сендик-Полянської І.М. від 11.10.2017 індексний номер 37528969, право власності на спірну квартиру зареєстроване за ОСОБА_2 на підставі довідки №557, виданої ОЖК «Приозерний-25» (а.с. 8 т. 1).

Відповідно до положень пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

За частиною 1, частиною 2 статті 355 ЦК України, майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності, при цьому, майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Положеннями статті 22 КпШС України (чинного на час набуття прав на спірну квартиру) передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.

Відповідно до статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у підпунктах 6, 6-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи», при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося, судові слід керуватися статтею 146 ЖК України, статтею 15 Закону України «Про власність», пунктом 43 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30 квітня 1985 року № 186, (далі - Примірний статут ЖБК) і статтями 22, 24, 28, 29 КпШС України, ураховуючи, що пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, та після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону України від 07 лютого 1991 року № 697-ХІІ «Про власність» член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Статтею 16 Закону України «Про власність» передбачалось, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України.

Статтями 22, 28, 29 КпШС України (чинного на час набуття прав на спірну квартиру) передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядав за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Установивши, що пай за спірну квартиру внесений подружжям ОСОБА_5 у ОЖК «Приозерний-25» у період шлюбу і за рахунок спільних коштів, а також враховуючи відсутність документів на спростування цих обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що спірна квартира є спільною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_6 та згідно з приписами статті 28 КпШС України, а також статті 70 СК України їхні частки є рівними, а тому правильно визнав за позивачем ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини спірної квартири.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог, оскільки доказів порушення права власності ОСОБА_2 щодо спірної квартири матеріали справи не містять та останньою не надано.

ОСОБА_2 наголошує, що в період шлюбу подружжям, крім спірної квартири також було придбано транспортний засіб «ВАЗ-21061» р.н. НОМЕР_1 , гараж № НОМЕР_2 в ГБК «Мир» за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, буд. 301, земельну ділянку, розташовану на території Ольхівської селищної ради. Між тим, належних та допустимих доказів того, що на час поділу зазначене майно перебувало у власності сторін матеріали справи не містять.

ОСОБА_1 заявляє, що земельна ділянка в садовому кооперативі не приватизована, право власності на гараж, який є об`єктом самочинного будівництва - не оформлено, автомобіль «ВАЗ-21061» р.н. НОМЕР_1 був реалізований.

Такі доводи не спростовані позивачем. Крім того, матеріально-правової вимоги щодо цього майна ОСОБА_6 у своєму позові не заявляла.

ОСОБА_6 не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про стягнення компенсації за належну їй частку у майні, яке було відчужено ОСОБА_1 без її згоди.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 29 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді С.С. Кругова

О.В. Маміна