Справа № 947/6388/21
Провадження № 2/947/2021/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2021 року

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Луняченка В.О.,

за участю : секретаря судового засідання Макаренко Г.В.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження, без виклику учасників справи, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Казенного підприємства « Морська пошуково-рятувальна служба», третя особи Професійна спілка працівників Казенного підприємства « Морська пошуково-рятувальна служба», Державна служба морського та річкового транспорту України, про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди , -

ВСТАНОВИВ:

1.Стислий виклад вимог і заперечень (аргументів) учасників справи

Позивач просить суд визнати незаконним та скасувати наказ від 25.01.2021 року №21-к «Про звільнення»; поновити його на посаді капітана-наставника служби безпеки мореплавства Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» ( далі КП «МПРС») ; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дати винесення рішення у справі; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та виплати середнього заробітку за один місяць вимушеного прогулу ( з 26.01.2021 по 26.02.2021 ); стягнути з КП «МПРС» в рахунок відшкодування моральної шкоди 100000 ( сто тисяч ) гривень.

Позовні вимоги, та додатково надані позивачем заяви по суті справи, обґрунтовані тим, що позивач , який був звільнений на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗПП України, вважає дане звільнення незаконним у зв`язку із порушення процедури звільнення та при відсутності реального скорочення чисельності працівників на підприємстві, не дотримання роботодавцем при звільненні вимог ст. 42,49-2 КЗпП України : не були запропоновані всі вакантні посади яки були на підприємстві на час процедури скорочення штату, не розглянуто питання про можливість забезпечення за рахунок підприємства професійної підготовки та перепідготовки з метою заняття запропонованих посад, не було враховано переважне права позивача на залишення на роботі, крім того при звільненні були порушені вимоги Закону України « Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» і вимоги ст. 252 КЗпП України щодо заборони звільнення працівників, які обирались до складу професійних органів протягом року після закінчення строку, на який обирався цей склад та загальні вимоги звільнення члена виборного органу професійної спілки тільки за попередньою згодою такого виборного органу. Враховуючи що дане звільнення є повторним, так як ще 21.04.2020 року позивач був звільнений з даної посади з тих самих підстав, та згідно рішення суду , зазначене звільнене було визнано незаконним та позивач поновлений на роботі, він вважає що його поновлення було виконано формальне без дотримання необхідного реального допуску до роботи , а тому враховуючи всі вищенаведені обставини вважає що діями відповідача йому було завдана моральна шкода, розмір якої він визначає виходячи з навмисного створення відповідачем негативних наслідків для його життєдіяльності та реалізації права на труд що спричиняє значні хвилювання та душевні страждання.

Згідно позиції, висловленої у заявах по суті справи, поданих представниками відповідача, КП «МПРС» не визнає позов та вважає його необґрунтованим та недоведеним належними та допустимими доказами. Згідно рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді капітана-наставника служби безпеки мореплавства підприємство виконало вимоги законодавства по поновила його на даної посаді, однак враховуючи відсутність після здійснення змін у штатному розпису на підприємстві служби безпеки мореплавства а тому після здійснення офіційного виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді йому було вручено попередження про майбутнє звільнення у зв`язку із скороченням чисельності штату працівників КП « МПРС», та протягом двох місяців було запропоновано 41 вакантну посаду, але позивач надав згоду лише на дві із запропонованих посад, на зайняття яких у ОСОБА_1 не було достатнього кваліфікації , а у підприємства відсутній обов`язок здійснювати професійну підготовку та перепідготовку під час процедури вивільнення працівників, у зв`язку із чим було складено акт про те що ОСОБА_1 не надав згоду (усну або письмову ) на переведення його на одну із запропонований посад, а сам позивач протягом 2,5 місяців після отримання попередження по вивільнення та ознайомлення із списком запропонованих посад не здійснив дій щодо можливого самостійного підвищення кваліфікації з чого вбачається відсутність реального наміру отримання зазначених посад. Також представниками відповідача зазначено, що враховуючи факт скорочення посади яку займав позивач та відсутності на підприємстві однорідних професій та посад аналогічних скороченої у позивача відсутнє переважне право на залишення на роботі. Крім-того у зв`язку із тим, що членами професійної спілки працівників Морської пошуково-рятувальної служби була виказана недовіра членам профкому, включаючи ОСОБА_1 , на останнього, повноваження якого у виборчому органі профспілки були припинені у зв`язку із неналежним виконанням своїх обов`язків, не розповсюджується гарантія недопущення звільнення колишніх членів виборчого органу профспілки, а повідомлення профспілки працівників КП «МПРС» про відмову у надання згоди на розірвання трудового договору не містить правового обґрунтування незаконності звільнення позивача та сама відмова підписана головою профспілки а не виборним органом в порушення вимог ст. 43 КЗпП України. Також представниками відповідача визначено про відсутність обґрунтування розміру та обставин заподіяння позивачу моральної шкоди та невірний розрахунок розміру середньомісячної заробітної плати за час який передував звільненню, так як згідно Порядку 100 ОСОБА_1 , в період з 09.11.2020 по 25.01.2021 року, перебував в простої.

У письмових поясненнях третій особи - Професійної спілки працівників казенного підприємства « Морська пошуково-рятувальна служба» зазначено про підтримку позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, наявність на підприємстві конфліктної ситуації між окремими працівниками яки об`єднались в нову професійну спілку та діючим керівництвом, та наявність у керівництва підприємства особистих мотивів для звільнення позивача, пов`язаних з його незгодою із їх діяльністю. Також у поясненнях зазначено про порушення під час звільнення вимог трудового законодавства щодо процедури та підстав звільнення, яки є аналогічними позиції позивача.

2. Процесуальні дії у справі

Позовна заява надійшла до Київського районного суду м. Одеси 24.02.2021 року.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.02.2021 року головуючим визначено Луняченко В.О.

Ухвалою суду від 04.03.2021 року позовна заява була залишена буз руху.

Після усунення недоліків та сплати позивачем судового збору у розмірі 1000 гривень за вимоги про стягнення моральної шкоди, ухвалою суду від 09.04.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

25.05.2021 року , після подання заяви про поновлення строків на подання відзиву, до суду від КП «МПРС» надійшов відзив на позов.

31.05.2021 року до суду подано позивачем відповідь на відзив.

08.06.2021 року від КП «МПРС» надані заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 10.06.2021 року задоволені клопотання КП «МПРС» про витребування доказів з професійної спілки працівників казенного підприємства « Морська пошуково-рятувальна служба».

14.06.2021 року до суду надані письмові пояснення третій особи - Професійної спілки працівників казенного підприємства « Морська пошуково-рятувальна служба» із додатками , аналогічними витребуваним ухвалою суду від 10.06.2021 року.

Ухвалою суду від 15.06.2021 року було відмовлено у клопотання представників КП «МПРС» про розгляд справи у судовому засіданні із викликом учасників справи.

17.06.2021 року від позивача надані додаткові письмові пояснення стосовно заперечень відповідача на відповідь на відзив.

3. Фактичні обставини, встановлені судом та оцінка доказів

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 , 16 лютого 2017 року був прийнятий на роботу до Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба», на посаду інструктора служби безпеки мореплавства відповідно до Наказу від 15.02.2017 року № 109-к.

З 23 березня 2018 року був переведений на посаду капітана-наставника служби безпеки мореплавства відповідно до Наказу від 22.03.2018 року № 196-к

17 лютого 2020 року директором КП «МПРС» був прийнятий Наказ від 17.02.2020 р. № 116-н «Про внесення змін до штатного розпису КП «МПРС», у якому зазначено, що з 17.04.2020 року виведено зі штатного розпису КП «МПРС», зокрема посаду капітана-наставника служби безпеки мореплавства. Підставою для прийняття вказаного Наказу від 17.02.2020 р. № 116-н зазначено «на виконання листа Державної служби морського та річкового транспорту України від 10.01.2020 року № 207/07/15-20 щодо пріоритетних напрямків використання коштів підприємства на виконання міжнародних зобов`язань України, скорочення невиробничих, адміністративних та інших витрат».

18 лютого 2020 року позивачу було надано Попередження, у якому зазначалось, що відповідно до Наказу КП «МПРС» від 17.02.2020 р. № 116-н «Про внесення змін до штатного розпису КП «МПРС» посада капітана-наставника служби безпеки мореплавства, яку він займає, виводиться зі штатного розпису, і тому він підлягає вивільненню відповідно до п. 1 ч. 1 ст.40 КЗпП України з дотримання вимог чинного законодавства України.

21 квітня 2020 року на підставі Наказу про звільнення від 21.04.2020 року № 233-к позивача було звільнено у зв`язку зі скороченням штату працівників, відповідно до п.1 ч. 1 ст.40 КЗпП України, та видано трудову книжку.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04.11.2020 року по справі №947/12900/20 наказ КП «МПРС» від 21.04.2020 року №233-к « Про звільнення» визнаний незаконним та ОСОБА_1 поновлений на роботі із застосуванням судом вимог п.2,4 ч.1 ст. 430 ЦПК України щодо допущення негайного виконання рішення в частині поновлення на посаді капітана-наставника служби безпеки мореплавства Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» та стягнення з Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Під час розгляду даної справи рішення суду від 04.11.2020 року не набрало законної сили, та провадження у справі №947/12900/20 зупинено на стадії апеляційного оскарження у зв`язку із зверненням до Професійної спілки працівників Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» ( ) про зобов`язання розглянути на засіданні комітету, з додержанням вимог ст. 43 КЗпП України, питання про надання згоди (відмову у наданні згоди) на звільнення ОСОБА_1 з посади капітана-наставника служби безпеки мореплавства за ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

На підставі частини рішення визнаної судом необхідної для негайного виконання Наказом №708-к від 06.11.2020 року т.в.о. директора КП «МПРС» було скасовано наказ від 21.04.2020 року 3233-к та поновлено ОСОБА_1 на посаді капітана-наставника служби безпеки мореплавства.

Також 06.11.2020 року згідно Наказу по КП «МПРС» №788-Н «Про простій», підписаний В.т.о. директора , у зв`язку відсутністю організаційних та технічних умов, необхідних для виконання роботи, оголошено простій не з вини працівника з 09.11.2020 року до видання наказу по підприємству щодо припинення простою ОСОБА_1 , капітану-наставнику служби безпеки мореплавства, під час якого працівник має перебувати вдома та в робочі дні бути постійно на телефонному зв`язку із оплатою простою у розмірі середнього заробітку.

В той же день 06.11.2020 року за підписом т.в.о. директора КП «МПРС» Війтенко І.В. під особисту підпис було вручено Попередження , про те, що у зв`язку із проведеним скороченням чисельності та штату працівників КП «МПРС» ( наказ КП «МПРС» від 17.02.2020 року №116-н « Про внесення змін до штатного розпису КП «МПРС») та введенням нового штатного розпису КП «МПРС» з 01.05.2020 (наказ КП «МПРС» від 30.04.2020 №280-н « Про затвердження і введення в дію організаційної структури та штатного розпису КП «МПРС») згідно якого посада ОСОБА_1 у діючому штатному розписі КП «МПРС» відсутня, останнього попереджено про наступне звільнення з посади капітана-наставника служби безпеки мореплавства на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, яка відбудеться 06 січня 2021 року, з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку.

Одночасно із попередження про звільнення 06.11.2020 року ОСОБА_1 під особисту розпис, було запропоновано переведення на вакантні посади: 1) моториста 1 класу р/с «Сапфір»; 2) матроса 1 класу р/с «Сапфір»; 3) бухгалтера бухгалтерії на період відпустки по догляду за дитиною основного працівника; 4) начальника плавмайстерні ПБРК-02; 5) моториста 1 класу матроса 1 класу пошуково-рятувального катера ПРК-05; 6) механіка пошуково-рятувального катера ПРК-03; 7) моториста 1 класу матроса 1 класу пошуково-рятувального катеру ПРК-03; 8) 2 помічника капітана р/с «Сапфір»; 9) економіста відділу економічного планування та прогнозування, на період відпустки по догляду за дитиною основного працівника; 10) підсобного робітника відділу господарського забезпечення; 11) інженера 1 категорії відділу ГМЗЛБ, на період відпустки по догляду за дитиною основного працівника; 12) юрисконсульта відділу управління персоналом; 13) програміста системного відділу інформаційних технологій; 14) старшого капітана-координатора Морського рятувального під центру м. Бердянськ; 15) капітана пошуково-рятувального катера ПРК-06; 16) капітана пошуково-рятувального катера ПРК-02.

Листом , отриманим ОСОБА_1 24.11.2020 року його попереджено, що у випадку неподання відповідної заяви про згоду або відмову від переведення на одну з пропонованих посад до 27.11.2020 року, це буде розглядатися як відмова від переведення на посаду.

Також 24.11.2020 року ОСОБА_1 під особисту розписку , було запропоновано переведення на вакантні посади: 1) матроса 1 клас пошуково-рятувального катера ПРК-03; 2) інженера 1 категорії берегового радіоцентру м Маріуполь відділу ГМЗЛБ; 3) капітана пошуково-рятувального катера ПРК-03; 4) капітана пошуково-рятувального катера ПРК-04; 5) капітана пошуково-рятувального катера ПРК-05; 6) моториста 1 класу рятувального судна «Сапфір»; 7) головного механіка рятувального судна « Сапфір»; 8) 2 електромеханіка рятувального судна « Сапфір»; 9) 2 механіка рятувального судна «Сапфір»; 10) матроса 1 класу рятувального судна « Сапфір»; 11) капітана рятувального судна « Сапфір»; 12) механіка пошуково-рятувального катера ПРК-01; 13) матроса 1 класу пошуково-рятувального катера ПРК-04; 14) матроса 1 класу пошуково-рятувального катера ПРК-05; 15) матроса 1 класу пошуково-рятувального катера ПРК-06; 16) моториста 1 класу матроса 1 класу пошуково-рятувального катера ПРК-02; 17) моториста 1 класу матроса 1 класу пошуково-рятувального катера ПРК-04; 18) моториста 1 класу матроса 1 класу пошуково-рятувального катера ПРК-06; 19) механіка пошуково-рятувального катера ПРК-02; 20) механіка пошуково-рятувального катера ПРК-05; 21) моториста 1 класу матроса 1 класу пошуково-рятувального катера ПРК-01.

Крім того 31.12.2020 року ОСОБА_1 під особисту розписку , було запропоновано переведення на вакантні посади: 1) механіка пошуково-рятувального катера ПРК-06; 2) четвертого механіка рятувального катера « сапфір»; 3) механіка пошуково-рятувального катера ПРК-04; 4) боцмана рятувального судна «Сапфір».

У всіх вищенаведених письмових пропозиціях зазначено про необхідність письмового повідомлення про прийняте рішення протягом трьох робочих днів з дня вручення та подати заяву до відділу управління персоналом, а у разі відмови в той самий термін письмово повідомити про прийняте рішення працівників відділу управління персоналом і зробити відповідну відмітку на другому примірнику повідомлення.

Листом , отриманим ОСОБА_1 31.12.2020 року, останнього повідомлено, що у разі ненадання письмової заяви про переведення на будь яку із запропонованих посад та підтверджуючих кваліфікацію документів 06.01.2021 року КП «МПРС» вважатиме, що згода на переведення не надана.

Одночасно із цим 30.12.2020 року під підписом Т.в.о. директора КП « МПРС» на адресу ПСП КП «МПРС» ( ) направлено лист про те, що у зв`язку із проведеним скороченням чисельності та штату працівників КП «МПРС» ( наказ КП «МПРС» від 17.02.2020 року №116-н « Про внесення змін до штатного розпису КП «МПРС») та введенням нового штатного розпису КП «МПРС» з 01.05.2020 (наказ КП «МПРС» від 30.04.2020 №280-н « Про затвердження і введення в дію організаційної структури та штатного розпису КП «МПРС») згідно якого посада капітана-наставника служби безпеки мореплавства у діючій організаційної структурі та штатному розписі КП «МПРС» відсутня, на підставі попередження ОСОБА_1 від 06.11.2020, згідно зі ст. 43 КЗпП України запропоновано надати згоду на звільнення ОСОБА_1 з посади капітана-наставника служби безпеки мореплавства за п.1 ст. 40 КЗпП України.

05.01.2021 року від професійної спілки працівників казенного підприємства « морська пошуково-рятувальна служба» до КП «МПРС» надано повідомлення про необхідність продовження терміну попередження про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку із недодержанням строків згідно ст.. 43 КЗпП України.

Листом від 06.01.2021 року за підписом директора КП «МПРС» . з яким під особисту підпис в той же день ознайомлено ОСОБА_1 , дата запланованого звільнення переноситься на 25.01.2021 року.

20.01.2021 року , шляхом поштового зв`язку, до КП «МПРС» надійшло повідомлення від ОСОБА_1 про згоду на переведення на одну із запропонованих посад: капітана пошуково-рятувального катеру ПРК-02 та Другого помічника капітана р/с «Сапфір» на постійній основі а також забезпечення за рахунок підприємства професійної підготовки та перепідготовки з метою зайняття даних посад.

Згідно Наказу від 21.01.2021 року №14-н , за підписом директора КП «МПРС» у зв`язку із закінченням терміну попередження про звільнення ОСОБА_1 , 25.01.2021 року припинений простій не з вини працівника ОСОБА_1 .

Листами від 21.01.2021 року за №1/41/99-21 та 1/41/100-21, за підписом директора КП «МПРС», ОСОБА_1 було запрошено до КП «МПРС» 25.01.2021 року для оформлення наказу про прийняття на посаду капітана пошуково-рятувального катера ПРК-02 за контрактом та другого помічника капітана рятувального судна «Сапфір» за контрактом з необхідністю надання зави про прийняття на роботу та подання документів підтверджуючих відповідну спеціалізацію.

22.01.2021 року за підписом заступника директора КП «МПРС» з пошуку та рятування на ім`я ОСОБА_1 надана відповідь про відсутність у підприємства обов`язку здійснювати професійну підготовку та перепідготовку під час процедури вивільнення працівників.

25.01.2021 року згідно акту , засвідченому начальником відділу управління персоналом, провідним економістом з праці відділу управління персоналом та старшим інспектором з кадрів відділу управління персоналом, ОСОБА_1 не надав а ні згоду (усну або письмову ) ні заяву про переведення на будь яку із запропонованих у період з 06.11.2020 по 25.01.2021 року вакантних посад.

Згідно Наказу №21-к від 25.01.2021 року , підписаного директором КП «МПРС» Війтенка Ігоря Васильовича, капітана-наставника служби безпеки мореплавства, звільнено із займаної посади 25.01.2021 року, у зв`язку із скороченням штату працівників, відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України.

4. Норми права , якими врегульовані спірні правовідносини

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ).

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Трудові правовідносини врегульовані Кодексом Законів про працю України ( далі КЗпП).

Стаття 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках ( зокрема) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник ( ч.1 ст. 43 КЗпП).

За змістом ч.ч. 1,2,3 ст.49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

5. Обґрунтування мотивів рішення суду с оцінкою аргументів сторін

Предметом розгляду даної справи є факт поновлення працівника на роботі у відповідності до рішення суду, яким визнано його звільнення у зв`язку із скороченням штатів незаконним, поновлено його на тої самої посаді, яка була скорочена та подальше звільнення працівника з підстав скорочення штату на підприємстві, а також розгляд вимог про стягнення моральної шкоди.

Приймаючи до уваги що рішення суду, на виконання якого позивача було поновлено на роботі, на час розгляду даної справи не набрало законної сили, суд не враховує при розгляді даної справи ті обставини, які були встановлені судом під час розгляду справи №947/12900/20.

Правовий аналіз вимог п.6 ч.1 ст. 251 ЦПК дозволяє суду прийти до висновку, що предметом розгляду даної справи є нові обставини звільнення працівника якого було поновлено на роботу за рішенням суду, а тому факт відсутності правового висновку про законність його первинного звільнення не перешкоджає розгляду даної справи.

Одночасно із цим розгляд питання наявності самого факту здійснення підприємством процедури скорочення штатів, наявності у позивача переважного права залишення на роботі при звільненні з підстав скорочення штату, наявність у нього імунітету на звільнення протягом року після того як він припинив займати посаду у виборному комітеті профспілки були предметом розгляду у справі №947/12900/20 та стосуються самого факту первинного звільнення за скороченням штату а тому, на думку суду, оцінка даним обставинам яку надав суд під час ухвалення рішення від 04.11.2020 року та яка є предметом розгляду під час апеляційного провадження , не може бути предметом перегляду у даної справи.

Враховуючи вищевикладене суд визначає, що обставинами яки повинні бути встановлені судом та яким повинна бути надана правова оцінка в межах позовних вимог, є 1) процедура поновлення ОСОБА_1 на посаді на підставі рішення суду від 04.11.2020 року по справі №947/12900/20; 2) дотримання процедури звільнення , яке було здійснено згідно Наказу КП «МПРС» №21-к від 25.01.2021 року; 3) у випадку з`ясування судом незаконності звільнення розрахунок розміру виплат за вимушений прогул ; 4) наявність та розмір моральної шкоди заподіяної позивачу.

5.1 Правовий аналіз процедури поновлення ОСОБА_1 на посаді на підставі рішення суду від 04.11.2020 року по справі№947/12900/20

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 лютого 2019 року в справі N 756/6746/16-ц (провадження N 61-17594св18) вказано, що « у разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розпису, ввівши скорочену посаду".

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 квітня 2020 року у справі N 808/2741/16 (адміністративне провадження N К/9901/21219/18), в якої зазначено, що: "у разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розкладу - ввести скорочену посаду, а якщо підприємство, установа реорганізовано - рішення про поновлення працівника на роботі має бути виконано правонаступником".

Аналіз матеріалів справи свідчить, що під час поновлення ОСОБА_1 на посаді згідно рішення суду, зазначене поновлення не було проведено належним чином, а саме: відсутній наказ по підприємству щодо внесення відповідних змін до штатного розкладу стосовно введення до штату скороченої посади або не було вирішено питання стосовно поновлення незаконно звільненого працівника на посаді рівнозначної скороченої.

З наданого в якості доказів поновлення позивача на посаді наказу №708-к від 06.11.2020 року визначено лише про скасування наказу про звільнення та поновлення на посаді капітана-наставника служби безпеки мореплавства ( т.1 а/с 26).

Таким чином суд приходить до висновку про порушення з боку роботодавця - КП « МПРС» процедури поновлення на роботі працівника, звільнення якого визнано судом незаконним.

5.2 Правовий аналіз дотримання відповідачем процедури звільнення , яке було здійснено згідно Наказу КП «МПРС» №21-к від 25.01.2021 року

Постановою пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 р. № 9 роз`яснено, що, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП1, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у роботодавця мали місце зміни в організації виробництва і праці (якщо йдеться про звільнення у зв`язку із ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємства, установи, організації), скорочення чисельності або штату працівників, чи додержувався власник або уповноважений ним орган норм законодавства, що регулюють звільнення працівника, які є докази змін в організації виробництва і праці, а також того, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, і те, чи не мав звільнений працівник переважне право залишитися на роботі та чи було попереджено його за 2 місяці про наступне звільнення (п. 19 постанови).

У даному випадку питання аналізу дотримання роботодавцем процедури скорочення штатів підприємства, а також наявності у працівника переважного права залишення на роботі буде фактично переглядом рішення суду, яким працівника було поновлено на роботі, що є неприпустимим при розгляді даної справи.

Одночасно із цим судом приймається до уваги факт того що працівникові були запропоновані посади задля можливості його переведення з урахуванням свідомої невідповідності даних посад спеціалізації працівника.

Так відомостях щодо запропонування позивачу вакантних посада відсутні посилання не те, що дані посади відносяться до посад із спеціалізацією яка відсутня у позивача у зв`язку із чим йому необхідно буде надати документи підтверджуючи у нього відповідну спеціалізацію або встигнути за цей час пройти додаткове навчання за власний рахунок.

Крім того, з боку відповідача до суду не надано доказів підтверджуючих проведення конкурсу на зайняття вищевказаних вакантних посад, тому що у випадку наявності декілька кандидатів на одну посаду роботодавець застосовує принцип конкурсних визначень наявності більш переконливого прав на зайняття даної посади одного з кандидатів. Однак у даному випадку конкурсу проведено не було, а після закінчення визначеного роботодавцем терміну працівнику на надання згоди щодо переведення, та усвідомившись про наявність відповідної заяви, роботодавець фактично відмовив у прийнятті заяви зазначивши про відсутність поданих кандидатом документів для підтвердження наявності відповідної спеціалізації яка є достатньою для зайняття вакантної посади, та під час процедури звільнення визначив не той факт що у позивача відсутня відповідна спеціалізація на зайняття вакантної посаду, на яку він претендував, а вказавши про відсутність заяви про згоду на переведення на іншу посаду, що не відповідає дійсності.

Так як саме на роботодавця законодавцем покладено тягар здійснення всіх можливих дій щодо запобіганню несприятливих наслідків скорочення штатів для працівників суд вважає вищенаведені обставини такими, що свідчать про формальний підхід роботодавцем до своїх обов`язків а також навмисне введення в оману працівника щодо начебто існуючої можливості його переведення на запропоновані вакантні посади, без роз`яснення можливих наслідків погодження із пропозиціями запропонованими йому.

Зазначене надає змогу суду прийти до висновку що при звільнення поновленого на роботі за рішенням суду позивача роботодавцем не було дотримано вимог щодо процедури його звільнення, що є підставою для визнання наказу від 25.01.2021 року №21-К « Про звільнення» незаконним та поновлення ОСОБА_1 на посаді капітана-наставника служби безпеки мореплавства КП « МПРС».

5.3 Питання розрахунку розміру виплат за вимушений прогул

Згідно розміру заробітної платні нарахованої ОСОБА_1 за два останні місяці яки передували звільненню , середньомісячна заробітна плата складала 20859,5 грн., а середньоденна заробітна плата становила 1069,71 грн.

Судом не приймаються як обґрунтовані доводи сторони відповідача, стосовно яких факти простою фактично протягом всього часу поновлення на роботі, та відпрацювання позивачем лише одного робочого дню надає змогу вважати середньоденну заробітну плату із розрахунку одного робочого дня у розмірі 949,32 грн., так як вищевказаний факт «простою» який стосувався виключно позивача, на думку суду був запроваджений роботодавцем лише задля недопущення поновленого працівника до виконання його робочих обов`язків. Будь яких доказів іншої необхідності даного «простою» відповідачем суду не надано.

Суд враховуючи факт звільнення позивача з 25.01.2021 року, а також той факт, що рішення про поновлення на роботі виконується з моменту винесення рішення про поновлення на роботі, розраховує розмір середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 25.01.2021 року по 30.07.2021 року, тобто шість повних місяців і п`ять днів , що у грошовому еквіваленті складає 125157 гривень за шість повних місяців і 5348,55 грн. за п`ять додаткових днів, а всього 130505,55 грн., з якої підлягає виключенню сума податку на доходи фізичних осіб та військового збору, а заборгованість за один місць у розмірі 20859,5 грн. підлягає стягненню негайно.

5.4 Розгляд вимог про стягнення моральної шкоди

Згідно позовних вимог позивач розцінює розмір моральної шкоди запровадженої йому фактом незаконного звільнення у розмірі 100000 гривень

Згідно ч.1 ст. 23 Цивільного кодексу України ( далі ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, у відповідності до вимог ч.2 зазначеної статті, полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях , яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3)у душевних стражданнях , яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною третьою вказаної статті визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань , погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди враховуються вимоги розумності і справедливості.

Наявність моральної шкоди та її розмір обґрунтовується позивачем виходячи з самого факту повторного звільнення особи , яка раніше була звільнена незаконно , поновлена на роботі рішенням суду але знову без дотримання її законних прав та інтересів звільнена без достатніх підстав у період пандемії що ускладнює можливість нового працевлаштування. Так як , на думку позивача, відповідач не має наміру дотримуватись принципу рівності прав працівників на працю та свідомо нехтує моральними принципами, штучно створюючи негативні наслідки для життєдіяльності позивача та реалізації права на труд, ОСОБА_1 вважає доведеним розмір заподіяної йому моральної шкоди саме у 100000 гривень.

Представник відповідача у відзиві зазначає про недоведеність та необґрунтованість вимог позивача щодо заподіяння йому моральної шкоди, не набрання рішенням, яким позивач був поновлений на роботі законної сили а тому неможливості використовувати обставини визначені у вказаному рішенні.

Верховний Суд неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Суд наголошував, що стандарти доказування є важливим елементом змагальності процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність [постанови Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 922/1163/18; від 29.08.2018 у справі № 909/105/15; від 29.08.2018 у справі № 910/23428/17; від 31.01.2018 у справі № 910/8763/17].

Відповідно до вимог ч.1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У даному випадку суд вважає не доведеним з боку позивача у чому саме складається факт заподіяння йому моральної шкоди, враховуючи що сам факт порушення його прав на працю та незаконність звільнення є підставою саме для поновлення його права на працю шляхом визнання наказу про його звільнення незаконним із необхідності поновлення незаконно звільненого позивача на посаді та виплати компенсації за вимушений прогул.

На думку суду, позивачем не надано належних та допустимих доказів наявності душевних страждань пов`язаних із даним спором .

Вищевказане є підставою для суду у відмови у задоволені позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

6. Процедура негайного виконання рішення суду

У відповідності до вимог п. 2,4 ч.1 ст. 430 ЦПК суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більш ніж за один місяць та поновленні на роботі незаконно звільненого працівника.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 лютого 2019 року в справі N 756/6746/16-ц (провадження N 61-17594св18) вказано, що « у разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розпису, ввівши скорочену посаду".

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 квітня 2020 року у справі N 808/2741/16 (адміністративне провадження N К/9901/21219/18), в якої зазначено, що: "у разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розкладу - ввести скорочену посаду, а якщо підприємство, установа реорганізовано - рішення про поновлення працівника на роботі має бути виконано правонаступником".

Виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків. При цьому працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.

Відповідне положення міститься у постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 521/1892/18.

Таким чином у даному випадку підлягає негайному виконанню рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді капітана-наставника служби безпеки мореплавства Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» а також стягнення з Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» на користь ОСОБА_1 заробітної плати у розмірі середньомісячної заробітної плати у сумі 20 859,5 грн.

7.Розподіл судових витрат

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, у відповідності до вимог ч.3 ст. 133 ЦПК , належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

У статті 137 ЦПК визначені витрати на професійну правничу допомогу: 1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною третьою зазначеної статті встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача ( ч.1,2 ст. 141 ЦПК ).

У зв`язку із тим, що даної категорії справ позивач звільняється від сплати судового збору по вимогами пов`язаним із поновленням на роботі та стягнення заробітної плати суд здійснює стягнення судового збору у розмірі 2102,00 грн. з відповідача на користь держави.

Якщо протягом п`яти днів з дня отримання рішення суду, яке розглянуто у порядку спрощеного провадження, без виклику учасників справи, позивач, на користь якого винесене рішення , звернеться із заявою у відповідністю до вимог ч.8 ст. 141 ЦПК щодо розподілу понесених судових витрат, при їх наявності, таке звернення буде розглянуто судом окремо із винесенням додаткового рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258,259, 263-265,268,273,354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Казенного підприємства « Морська пошуково-рятувальна служба» ( , місцезнаходження: 65114, вул. Люстдорфська дорога, 140 А ), третя особи Професійна спілка працівників Казенного підприємства « Морська пошуково-рятувальна служба» ( , місцезнаходження: 65114, м. Одеса, вул. Довга, 88, корпус «А») , Державна служба морського та річкового транспорту України ( , місцезнаходження: 03110, м. Київ, вул. Преображенська, 25 ), про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ директора Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» від 25.01.2021 року №21-к про звільнення ОСОБА_1 з посади капітана-наставника служби безпеки мореплавства.

Поновити ОСОБА_1 на посаді капітана-наставника служби безпеки мореплавства у Казенному підприємстві «Морська пошуково-рятувальна служба.

Стягнути з Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» ( ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у загальному розмірі 130505,55 ( сто тридцять тисяч п`ятсот п`ять) гривень 55 копійок., з якої підлягає виключенню сума податку на доходи фізичних осіб та військового збору

Стягнути з Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» ( ) на користь держави судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

Допустити негайне виконання рішення.

Зобов`язати Казенне підприємство «Морська пошуково-рятувальна служба» ( ) поновити на посаді капітана-наставника служби безпеки мореплавства Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба».

Стягнути з Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» ( ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 20859 ( двадцять тисяч вісімсот п`ятдесят дев`ять ) гривень 50 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом тридцяті днів з дня складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Луняченко В. О.