Справа №198/51/21
Провадження №2/0198/93/21
30.03.2021 року Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Гайдар І.О., за участю секретаря судового засідання Ткаченко Т.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в смт Юр`ївка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що йому на праві власності належить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Окрім позивача та його дружини у вказаному житловому приміщенні зареєстрований син останніх, ОСОБА_2 . Разом з тим, відповідач в будинку не проживає з 2004 року, однак добровільно з реєстраційного обліку місця проживання не знімається, чим порушує права позивача на розпорядження майном як власника.
На підставі викладеного, ОСОБА_1 змушений звернутись до суду та просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
15.02.2021 ухвалою суду у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання на 09.03.2021.
Позивач в судове засідання не з`явився, але надав заяву про розгляд справи за його відсутності, а також не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідачу у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання направлено копію позовної заяви з доданими документами, судову повістку про виклик до суду на 09.03.2021 та копію ухвали про відкриття провадження.
Вказана поштова кореспонденція була вручена матері ОСОБА_2 , про що свідчить відповідна відмітка об`єкта поштового зв`язку (а.с. 25).
Судова повістка про виклик до суду на 30.03.2021 повернулась з відміткою об`єкта поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 27).
Відповідно до ч. 1 ст. 190 ЦПК України ухвала про відкриття провадження надсилається учасникам справи в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу.
За правилами п. 4 ч. 8 ст. 128, ч. 3 ст. 130, п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку, копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, вважається днем вручення судової повістки, судового рішення. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії.
З огляду на викладене, відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, однак, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не подавав, тому зі згоди позивача та на підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі матеріалів.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи та докази, суд доходить таких висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 31.01.1996 року, посвідченого державним нотаріусом другої Павлоградської держнотконтори за реєстровим № 148, належить житловий будинок, житловою площею 44,1 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8-9).
Згідно з довідкою № 11, виданою Чаплинським старостинським округом виконавчого комітету Юр`ївської селищної ради Юр`ївського району Дніпропетровської області 06.01.2021, та актом обстеження, складеним старостою Чаплинського старостинського округу за участю сусідів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 05.01.2021 року, за адресою належного ОСОБА_1 на праві власності будинку, окрім позивача, зареєстровані: дружина ОСОБА_5 та син ОСОБА_2 . Разом з тим, відповідач з 2004 не проживає у вказаному будинку (а.с. 6, 7).
Отже, ОСОБА_2 тривалий час не проживає у будинку, проте добровільно з реєстраційного обліку місця проживання не знімається, чим перешкоджає ОСОБА_1 у здійсненні ним права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним нерухомим майном.
Водночас суду не надані докази того, що позивач чинить перешкоди відповідачу у здійсненні ним права користування житловим приміщенням, а також, що ОСОБА_2 звертався до суду чи інших органів влади за захистом своїх житлових прав.
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.
Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК УРСР та передбачають правомочності щодо використання житла для особистого проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпорядження своїм житлом на власний розсуд.
У разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло, суд враховує, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статті 405 ЦК України. Так, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено між ним і власником житла або законом.
Враховуючи, що відповідач не проживає в житловому будинку протягом тривалого часу без поважних причин (понад 17 років), суд вважає необхідним задовольнити позов та визнативідповідача таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд бере до уваги клопотання позивача, в якому він просить залишити судові витрати за ним.
Керуючись ст.ст. 16, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 4, 141, 265, 268, 273, 280 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) про усунення перешкод у користуванні житловим будинком задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому ЦПК України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Повне судове рішення складено та підписано 30.03.2021.

Суддя І. О. Гайдар