Справа № 431/1134/21
Провадження № 2/431/346/21
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

"29" липня 2021 р. м. Старобільськ Луганської області

Старобільський районний суд Луганської області в складі:

головуючого судді Рукас О.В.

при секретарі Коцині Ю.С.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Старобільськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

02.03.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що він та відповідач, ОСОБА_2 , 12 січня 2015 року погодили та фактично уклали договір купівлі-продажу будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належав відповідачу на праві приватної власності відповідно до договору купівлі-продажу від 27.03.2008 року зареєстрованого за № 1492 та посвідченого приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу Озеровим О.І. При укладенні договору вони узгодили істотні умови угоди, а саме ціну домоволодіння.

Того ж дня, 12 січня 2015 року, ним були передані відповідачу грошові кошти у сумі 40 (сорок) тисяч гривен, що підтверджується розпискою відповідача, а відповідач надав будинок, документи, що посвідчують право власності на будинок, технічний паспорт та ключі від вказаного будинку та зобов`язався поновити договір купівлі-продажу та укласти договір купівлі-продажу належним чином у місячний термін. Однак до цього часу відповідач ухиляється від належного оформлення даного договору у нотаріальній конторі. Крім того, відповідач знявся з реєстраційного обліку у вказаному домоволодінні та зареєстрував 15 березня 2014 року у ньому позивача, даний факт посвідчується копією довідки про реєстрацію місця проживання, виданою Центром надання адміністративних послуг виконавчого комітету Чмирівської сільської ради Старобільського району Луганської області за вихідним № 301 від 06.10.2020 року.

З моменту укладення договору, умови якого він виконав повністю, він користується зазначеним житловим будинком, сплачує належні платежі, а документація залишається не оформленою на його ім`я.

У зв`язку з викладеним, позивач позбавлений можливості розпоряджатися належним йому нерухомим майном, тому вимушений за захистом своїх прав звернутися до суду з даним позовом.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином (а.с.55). Раніше від позивача до суду була надана заява, в якій останній зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та прохає суд розглянути справу за його відсутності. У разі неявки відповідача до суду не заперечував проти винесення заочного рішення (а.с.34).

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі "Судова влада України" на веб-сайті Старобільського районного суду (а.с.56). Будь яких заяв, клопотань до суду не надав.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Тому, зі згоди позивача суд вважає можливим провести заочний розгляд справи у відсутність сторін та ухвалити заочне рішення у справі, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

29.07.2021 року згідно ст.281 ЦПК України, без виходу суду до нарадчої кімнати, постановлено ухвалу про заочний розгляд справи з занесенням до протоколу судового засідання.

В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків.

В судовому засіданні судом встановлено, що відповідно до Договору купівлі-продажу будинку від 27.03.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу Озеровим О.І., зареєстровано в реєстрі за №1492, будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 був проданий ОСОБА_3 та придбано у власність ОСОБА_2 (а.с.7-8).

Згідно Витягу з Державного реєстру правочинів № 5671200 від 27.03.2008 року засвідчено Договір купівлі-продажу від 27.03.2008 року, власником якого є ОСОБА_2 (а.с.9).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 3880407 від 24.05.2013 року ОСОБА_2 є власником будинку на підставі договору купівлі-продажу серія номер:1492, від 27.03.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу Озеровим О.І. Форма власності приватна, розмір частки 1 (а.с.10).

Відповідно Розписки від 12.01.2015 року, ОСОБА_2 паспорт серія НОМЕР_1 , отримав від ОСОБА_1 , паспорт серія НОМЕР_2 , в повному розмірі оплату за домоволодіння в розмірі 40 000 грн., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6).

Згідно Довідки про реєстрацію місця проживання особи № 301 від 06.10.2020 року виданої ЦНАП виконавчого комітету Чмирівської сільської ради Старобільського району Луганської області, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11).

Згідно Довідки про склад сім`ї та зареєстрованих у житловому будинку/ приміщенні осіб від 26.02.2021 № 356 виданої Чмирівською сільською радою Старобільського району Луганської області ОСОБА_1 разом з сім`єю зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12).

Згідно копії Технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду від 23.07.1981 року, за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться житловий будинок (а.с.13-17).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та встановлюючи наявність порушеного права позивача з боку відповідача, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності і статті 13.41 Конституції України).

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим. 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Верховний Суд України в своїй постанові від 04 жовтня 2017 року зазначив, що однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість.

З 01 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якого частину третю статті 640 ЦК України викладено в новій редакції, згідно з якою договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення, а з частини другої статті 657 ЦК України виключено слова «та державної реєстрації».

Таким чином, положення статті 220 ЦК України можливі до застосування за умови укладення таких правочинів після набрання чинності вищезазначеного Закону.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 630 ЦК України договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку. Якщо у договорі не міститься посилання на типові умови, такі типові умови можуть застосовуватись як звичай ділового обороту,

Згідно зі статтями 627, 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, визначенні умов договору з урахуванням актів цивільного законодавства. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з частиною першою статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, про прийняття цієї пропозиції.

З огляду на вищезазначене, позивач домовився з відповідачем щодо усіх істотних умов укладеного між ними відповідного правочину купівлі-продажу належного відповідачу вищевказаного нерухомого майна, згідно з яким позивачу у власність перейшло вказане вище нерухоме майно, даний правочин відповідає дійсній волі сторін, що підтверджується вищевикладеними обставинами, однак підстави для нотаріального посвідчення зазначеного правочину відсутні з незалежних від позивача зазначених вище обставин. Даний правочин на даний час не потребує державної реєстрації, а тому порушене право позивача може бути предметом захисту у судовому порядку.

На підставі вище викладеного суд приходить до висновку, що між сторонами мають місце саме зазначені вище правовідносини, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного майнового права, так як у нього відсутні підстави для нотаріального посвідчення відповідного правочину, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12,76, 264, 265, 273, 280, 282, 284,354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності - задовольнити.

Визнати дійсним укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 12 січня 2015 року Договір купівлі-продажу будинку, розташованого за адресою: будинок АДРЕСА_2 , з прибудовами, загальною площею 24,0 м. кв., в тому числі житловою площею 12,2 м.кв., вартістю 40 000 (сорок тисяч) гривен, що належав ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 27.03.2008 року, реєстраційний №1492.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на будинок з прибудовами, розташований за адресою: будинок АДРЕСА_2 , загальною площею 24,0 м. кв., в тому числі житловою площею 12,2 м.кв.

Копію рішення направити відповідачу для ознайомлення.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Луганського апеляційного суду через Старобільський районний суд Луганської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

В судовому засіданні 29 липня 2021 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено 06 серпня 2021 року.

Суддя: О.В.Рукас