провадження № 22-ц/824/9656/2021 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 серпня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 19 квітня 2021 року про передачу за підсудністю справи за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича, треті особи - приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Шмідт Катерина Валеріївна, Державне підприємство «Сетам», про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 10382, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. 07 червня 2017 року щодо звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_1 .

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 19 квітня 2021 рокупозовну заяву ОСОБА_1 передано за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Києва за місцем знаходження нерухомого майна.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвали суду першої інстанції через порушення норм процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що для вказаної категорії справ можлива альтернативна підсудність, що вбачається з ч. 12 ст. 28 ЦПК України. Позови про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, можуть пред`являтися і за місцем його виконання. Позивач посилається на постанову Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року у справі № 263/14171/19, а також постанову Верховного Суду у справі № 490/5763/19-ц.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема, про передачу справи на розгляд іншого суду, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвал суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвали про передачу справи за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Києва, суд першої інстанції виходив з того, що спір у даній справі підлягає вирішенню за місцезнаходженням нерухомого майна.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

За загальним правилом ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 містяться наступні висновки:

«У чинній редакції ГПК України частина третя статті 30 цього Кодексу вказує на виключну підсудність справ у спорах, що виникають з приводу нерухомого майна, господарським судам за місцезнаходженням майна або основної його частини, що відповідає змісту частини першої статті 30 ЦПК України.

За визначенням, що дає Академічний тлумачний словник української мови, словосполука «з приводу» означає «у зв`язку з чим-небудь», тому словосполучення «з приводу нерухомого майна» треба розуміти як будь-який спір у зв`язку з нерухомим майно або певними діями, пов`язаними з цим майном.

Аналізуючи логічну послідовність зміни формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю, убачається її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору.

Отже, слід дійти висновку, що за правилами чинного ГПК України виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном…

Велика Палата Верховного Суду вважає, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у частині третій статті 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення».

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 оспорює виконавчий напис нотаріуса, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2 та належить на праві власності ОСОБА_1 . Хоча квартира не виступає безпосереднім об`єктом спірних правовідносин, однак, вимоги за даним спором її стосуються. А, відтак, позов ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, підлягає розгляду судом за місцем знаходження нерухомого майна.

В апеляційній скарзі позивач вказує на те, що при зверненні до суду він керувався правилами альтернативної підсудності та обрав суд за місцем знаходження відповідача - ПАТ «Укрсоцбанк».

Разом з тим, виключна підсудність означає, що певні категорії справ не можуть розглядатися як за загальними правилами підсудності, так і за правилами альтернативної підсудності.

ОСОБА_1 посилається на постанову Верховного Суду від 10 вересня 2020 року справі № 490/5763/19-ц. У той же час, у справі, яка переглядалася судом, позов про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню пред`явлено за місцем знаходження іпотечного майна, на яке звернуто стягнення оспорюваним виконавчим написом.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції щодо передачі справи за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Києва відповідають фактичним обставинам справи, ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 19 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.