Провадження № 2/641/224/2021 Справа № 641/3939/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2021 року м. Харків

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді - Фанда О.А.,

за участю секретаря судових засідань - Зюкіної К.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту,-

в с т а н о в и в:

26 травня 2020 року акціонерне товариство комерційний банк (далі АТ КБ) "Приватбанк" звернувся до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву б/н від 10.07.2015 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним і банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідно до умов укладеного договору, Договір складається з заяви позичальника, умов надання банківських послуг.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем кредитних зобов`язань та на вимоги ст.ст. 526, 527, 530, 625, 1050, 1054 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість станом на 28.04.2020 року за договором в розмірі 77385 грн. 17 коп., з яких: 49150,14 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 6899,71 грн.- заборгованість за простроченими відсотками, 17174,12 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, а також штрафи: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 3661,20 грн. - штраф (процентна складова), а також стягнути понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору.

В судове засідання представник позивача не з`явився, подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

У поданому відзиві 17.07.2020 представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 проти задоволення позовних вимог Банку заперечувала в повному обсязі, посилаючись на те, що анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку не можуть розцінюватися як стандартна форма кредитного договору, оскільки Умови, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим Банком та цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони Банку. Крім того, Банк на своєму офіційному сайті надає форму договору про приєднання, який повинен укладатися разом з підписанням заяви, але доказів укладення з відповідачем договору Банк не надав, а тільки підписану відповідачем заяву. В заяві підписаної відповідачем взагалі не зазначено чітких умов домовленості, не вказана сума кредиту, яка надавалася з початку, не прописана процентна ставка, не визначені штраф або пеня за невиконання або неналежне виконання зобов`язань позичальником, взагалі відсутнє визначення істотних умов для договору. Отже, діями Банку відповідач був введений в оману щодо істотних умов домовленості, ціни кредиту та відсоткової ставки. Банком не надано доказів до позовної заяви щодо отримання ОСОБА_1 повідомлення про зміни тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. Також, в матеріалах, доданих позивачем до позовної заяви не зазначено, який тип процентної ставки визначений за наданим кредитом, що суперечить нормам ЦК України, отже між позивачем та відповідачем взагалі не був укладений кредитний договір. Факт невиконання ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором у частині сплати відсотків та неустойки не доведений, оскільки Банк не надав доказів, які б дозволили перевірити його правильність. Крім того, представник відповідача посилається на те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем та безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України та відповідно до ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» звільнений від штрафних санкцій та сплати процентів за кредитними договорами.

У поданій відповіді на відзив представник АТ КБ «Приватбанк» позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та зазначив, що підписавши анкету-заявку відповідач підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування в «Приватбанку», а Правила, Умови та Тарифи разом із підписаною відповідачем заявою складають Договір про надання банківських послуг. Тобто, сторонами при укладенні Кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору. З розрахунку заборгованості та наданої виписки Банком чітко вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором, виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий. Крім того, представник позивача зазначає, що згідно розрахунку заборгованості за наданим кредитним договором, який долучений до матеріалів справи, процентна ставка не змінювалась. Оскільки, Банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між Банком і відповідачем був укладений Договір, який ніким не оспорений, а отже позовні вимоги Банку підлягають задоволенню. Крім того, представник АТ КБ «ПриватБанк» пояснив, що надані відповідачем ОСОБА_1 до суду документи не дозволяють встановити факт проходження військової служби, для перерахунку заборгованості йому необхідно звернутися до відділення Банку з оригіналами відповідних документів.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.07.2015 року ОСОБА_1 підписав Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Згідно Заяви відповідач висловив свою згоду на те, що Заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним і банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до умов договору від 10.07.2015 року ОСОБА_1 був відкритий кредитний рахунок та встановлений початковий кредитний ліміт у розмірі 35000 грн. у подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 36500 грн. зі сплатою базової процентної ставки за кредитом у розмірі 2,5% на місяць на залишок заборгованості.

Відповідно до розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви, станом на 28.04.2020 року ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 77385 грн. 17 коп., з яких: 49150,14 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 6899,71 грн.- заборгованість за простроченими відсотками, 17174,12 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, а також штрафи: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 3661,20 грн. - штраф (процентна складова)

Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що шляхом підписання Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку між банком та ОСОБА_1 10.07.2015 року укладено кредитний договір, позивач умови кредитного договору виконав належним чином, надавши відповідачеві кредит у розмірі 35000 грн. В подальшому збільшений до 36500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак, відповідач належним чином свої зобов`язання не виконував, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором не здійснив, внаслідок чого у відповідача перед позивачем станом на 28.04.2020 року склалась заборгованість за тілом кредиту у сумі 49150,14 грн., та заборгованість за простроченими відсотками у сумі 6899,71 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 Цивільного кодексу України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

З позовом про визнання недійсним кредитного договору б/н від 10.07.2015 року ОСОБА_1 до суду не звертався.

Крім того, з розрахунку заборгованості наданого банком, вбачається, що відповідач користувалася кредитними коштами та періодично здійснював його погашення. Доказів на спростування вказаного розрахунку, ОСОБА_1 до суду не надано.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача відсотків, нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. При обчисленні 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена в договорі чи судовому рішенні.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.08.2018 у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України.

Також Велика Палата Верховного Суду 10.04.2018 у справі №910/10156/17 вказала на існування двох різних значень терміну «користування чужими грошовими коштами». Перше -це отримання боржником можливості правомірно платити кредитору борг протягом визначеного часу. Друге значення прострочка грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, однак неправомірно не платить їх.

Визначальним у застосуванні наведених вище норм є встановлення моменту, з якого особа користується чужими грошовими коштами неправомірно, тобто настає прострочення виконання зобов`язання. До цього моменту можливо нарахування процентів як плати, згідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, після цього моменту нараховуються проценти річні у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України.

У даному випадку кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом є термін дії картки. Так, позивач надав кінцевий строк дії кредитної картки, виданої позичальнику, закінчується у липні 2021 р. (а.с.16).

Таким чином, термін погашення заборгованості за кредитом не закінчився, а тому підстав нарахування процентів у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України не вбачається.

Крім того, підстав вважати, що сторони обумовили розмір процентів за прострочення основного зобов`язання у розмірі 86,4 % для картки «Універсальна»; 84 % для картки «Універсальна голд» матеріали справи не містять.

Таким чином, позовна вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача відсотків, нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України відсотків у сумі 17174,12 грн. задоволенню не підлягає.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500 грн. - штраф (фіксована частина), 3661,20 грн. - штраф (процентна складова), суд зазначає наступне.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 10.07.2015 відповідальність за порушення зобов`язання у вигляді передбачених штрафів не зазначена.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути штраф (фіксована частина), штраф (процентна складова).

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 10.07.2015, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Відповідна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 року №342/180/17.

Відповідно до ч.ч. 1,5,6,7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідачем належних та допустимих доказів на підтвердження призову під час мобілізації та проходження військової служби протягом дії договору не надано ані до Банку, ані до суду.

З врахуванням вищезазначеного підстави для звільнення відповідача від сплати відсотків за договором Кредиту відсутні.

Зазначене не перешкоджає ОСОБА_1 надати відповідні документи до Банку для проведення перерахунку.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що частка задоволених позовних вимог складає 72,42%, витрати зі сплати судового збору у розмірі 1534,46 грн. (2 102 грн.*72,42/100) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 12,13,81,141,259,263-267,279 280-283 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" 56049 грн. 85 коп. - заборгованості за кредитним договором б/н від 10 липня 2015 року, а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1534,46 грн., всього 57 572 (п`ятдесят сім тисяч п`ятсот сімдесят дві) грн. 11 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д.

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складений 09 серпня 2021 року.

Суддя: О. А. Фанда