КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 756/7533/20 Головуючий у 1 інстанції: Чірков Г.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Оніщука М.І., Крижанівської Г.В.,

секретар Майданець К.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 квітня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором підряду та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

В червні 2020 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором підряду та відшкодування моральної шкоди. Зазначили, що 26 червня 2019 року між ОСОБА_3 та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладений договір підряду №507, за умовами якого відповідач мав виконати комплекс робіт по реконструкції сходів в будинку замовника. Ще до укладання договору, 18 червня 2019 року за усною домовленістю відповідачу сплачено 16 000 грн. на виготовлення сходів у майбутньому. В подальшому при підписанні договору підряду від 26 червня 2019 року кошти в розмірі 8000 грн. за домовленістю сторін визнано як аванс за матеріали у майбутньому, а інші сплачені кошти в розмірі 8 000 грн. зараховано до суми авансу за виконання робіт, про що зроблено помітку безпосередньо на квитанції про сплату від 18 червня 2019 року. В день укладання договору позивачами додатково сплачено на користь відповідача 11 103 грн. як аванс за виконання робіт. Відповідно до пункту 3.3.1 договору підряду позивачами сплачено 40% від ціни договору, що становить 19 103 грн. - аванс за виконання робіт та 8 000 грн. - аванс за матеріали поза умовами договору. Незважаючи на те, що ними виконано всі умови договору та сплачено відповідачу кошти в повному обсязі відповідно до умов договору, ФОП ОСОБА_1 до виконання робіт так і не приступив, матеріали на об`єкт не доставив. Позивачі просили стягнути з відповідача суму сплаченого авансу за договором підряду №507 від 26 червня 2019 року в розмірі 27 103 грн., суму інфляційних витрат у розмірі 653,18 грн., пеню передбачену договором в розмірі 18 500 грн. та моральну шкоду в розмірі 15 000 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28 квітня 2021 року позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 27103 грн.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду в частині задоволених вимог і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Посилається на порушення норм матеріального і процесуального права, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи. Зазначає, що невиконання договору мало місце саме з вини замовника, який не забезпечив його матеріалами для виконання робіт. При стягненні суми авансу, суд безпідставно врахував кошти в сумі 16000,00 грн., пославшись на чеки від 18 червня 2019 року, які не стосуються договору підряду №507 від 26 червня 2019 року.

В апеляційній інстанції ОСОБА_1 та його представник підтримали апеляційну скаргу та просять її задовольнити.

В судове засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не з`явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , його представника, покази свідка ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 18 червня 2019 року ОСОБА_3 сплатила відповідачу ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 16 000 грн. в якості завдатку за виготовлення сходів, що підтверджується копіями відповідних товарних чеків від 18 червня 2018 року.

Судом встановлено, що 26 червня 2019 року між ФОП ОСОБА_1 (виконавець) та ОСОБА_3 (замовник) укладено договір підряду №507, згідно п. 1.1 якого виконавець зобов`язався на замовлення замовника виконати комплекс робіт та послуг по реконструкції сходів у будинку замовника, габаритними розміром ДхШ 4700x800мм, монтажу перил та передати виконані роботи замовнику за Актом виконаних робіт, а замовник в свою чергу зобов`язується прийняти закінчені роботи та оплатити їх відповідно умовам договору.

Згідно з п. п. 3.1-3.3 договору визначено, що ціна договору визначається договірною ціною додатку №1 до договору.

Договірна ціна по даному договору становить 47 758 грн. при готівковому розрахунку, та включає тільки ціну робіт та транспортні витрати виконавця по виконанню робіт за додатку №1, без матеріалу та його доставки.

Розрахунки між сторонами за договором здійснюється замовником у національній валюті України у готівковій формі. Замовник в день підписання договору, для початку робіт за договором вносить виконавцю суму у розмірі 40% від ціни Договору, а саме 19 103 грн.

В день укладання договору підряду, тобто 26 червня 2019 року ОСОБА_3 сплатила на користь відповідача ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 11 103 грн. в якості завдатку за виконання робіт по виготовленню сходів, що підтверджується копією товарного чеку від 26 червня 2019 року.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та стягнув з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 27 103 грн.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування такого рішення суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 та ч. 3 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Як передбачено ст. 839 ЦК України підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором.

Підрядник відповідає за неналежну якість наданих ним матеріалу і устаткування, а також за надання матеріалу або устаткування, обтяженого правами третіх осіб.

Згідно ст. 849 ЦК України замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника.

Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника.

Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи встановлено судом, 18 червня 2019 року та 26 червня 2019 року позивачі сплатили фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 кошти в сумі 27 103 грн.

Проте, роботи по реконструкції сходів в будинку позивачів, обумовлені договором підряду №507 від 26 червня 2019 року, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 виконані не були у зв`язку із відсутністю згоди щодо того, з чиїх матеріалів вони підлягають виконанню. На час розгляду справи відносини між ОСОБА_3 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 фактично припинені.

Факт сплати 18 червня 2019 року ОСОБА_3 16000 грн. не заперечував в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 , проте зазначив, що 8000 грн. сплачувалися як аванс за договором по реконструкції сходів у будинку матері ОСОБА_3 - ОСОБА_5 ОСОБА_1 визнав, що роботи за укладеними з ОСОБА_3 і ОСОБА_5 договорами по реконструкції сходів будинку він не виконав і гроші не повернув. Вважає, що підстави для повернення грошей, які отримав в рахунок укладеного з ОСОБА_5 договору, відсутні, оскільки остання до цього часу не порушила питання про розірвання договору, а від виконання реконструкції сходів за укладеним 26 червня 2019 року договором з ОСОБА_3 він не відмовляється. Згоден повернути ОСОБА_3 5203 грн., які є різницею між отриманим авансом та понесеними ним витратами по виїзду на об`єкт і складання документації. ОСОБА_1 дав пояснення з приводу виданих ним ОСОБА_3 трьох товарних чеків - двох від 18 червня 2019 року на суму 8000 грн. кожний і один від 26 червня 2019 року на суму 11103 грн. За твердженням апелянта він отримав 18 червня 2019 року 16000 грн., а 26 червня 2019 року 3103 грн. Виданий 26 червня 2019 року товарний чек на суму 11103 грн. враховував сплачений ОСОБА_3 аванс в розмірі 8000 грн. ОСОБА_1 не зміг дати пояснення, чому він приступив до виконання умов договору з ОСОБА_3 , якщо відповідно до його розрахунків позивачка не сплатила визначену договором суму авансу 19103 грн.

Допитана судом апеляційної інстанції свідок ОСОБА_4 показала, що вона працює менеджером у ФОП ОСОБА_1 , спілкувалася з ОСОБА_3 і оформлювала договір на проведення реконструкції сходів у її будинку. Їй відомо, що ОСОБА_3 до укладання договору сплатила 8000 грн. як аванс до реконструкції сходів за її договором. Після укладання договору ОСОБА_3 доплатила ще гроші і отримала товарний чек на суму 11103 грн., при цьому була врахована попередня сплата 8000 грн. Свідок ОСОБА_4 вважає, що виданий товарний чек від 18 червня 2019 року на суму 8000 грн. ОСОБА_3 мала викинути, оскільки вони усно його анулювали. Отримані за другим товарним чеком від 18 червня 2019 року не мають відношення до договору з ОСОБА_3 , оскільки сплачені як аванс за договором, який укладені з її матір`ю.

Суд критично ставиться до показів свідка ОСОБА_4 , оскільки вона є дружиною відповідача і зацікавлена у вирішенні справи на його користь.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення із фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 .

Колегія суддів відхиляє посилання ОСОБА_1 на те, що невиконання договору мало місце саме з вини замовника. Судом встановлено, що сторони не дійшли згоди з чиїх матеріалів підлягають виконанню роботи, ОСОБА_1 не приступив та не виконав роботи, які були обумовлені сторонами у договорі, а тому є підстави для стягнення з нього отриманих як аванс коштів.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта, що у суду не було підстав враховувати кошти в сумі 16000,00 грн. згідно з чеків від 18 червня 2019 року, оскільки вони не стосуються договору підряду №507 від 26 червня 2019 року. Відповідачем не було доведено, що вказані кошти сплачені на підставі іншого договору.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 серпня 2021 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Оніщук М.І.

Крижанівська Г.В.