П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2021 року м. Київ

Справа № 22-8789 Головуючий у 1-й інстанції: Виниченко Л. М.

Унікальний № 755/8161/20 Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Іванової І. В.

Невідомої Т. О.

розглянувши в порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, третя особа: Акціонерне товариство «Альфа-Банк», про стягнення коштів, отриманих без достатньої правової підстави,-

у с т а н о в и в:

У червні 2020 року ОСОБА_1 пред`явила в суд позов до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, третя особа: АТ «Альфа-Банк», про стягнення коштів, отриманих без достатньої правової підстави, в якому, з урахуванням заяви про зміну позову, просила стягнути з Державного бюджету України на її користь грошові кошти в загальному розмірі 123 914 грн 99 коп., що складаються з: безпідставно стягнутого виконавчого збору у розмірі 115 632 грн 95 коп., суми інфляційних втрат у розмірі 5 507 грн 13 коп., суми 3 % річних від простроченої суми у розмірі 2 774 грн 91 коп., та стягнути витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 239 грн 16 коп. (а. с. 1-11, 130-140).

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що на виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року у справі № 755/862/15-ц Дніпровським районним судом м. Києва 15 червня 2016 року видано виконавчий лист № 755/862/15-ц про стягнення з позивача на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 554 438 грн 81 коп.

Держаним виконавцем Дніпровського районного відділу ДВС м. Києва Малковою М. В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 51942900 від 16 серпня 2016 року з примусового виконання вказаного виконавчого листа.

08 лютого 2017 року держаним виконавцем Малковою М. В. винесено постанову про стягнення виконавчого збору ВП № 51942900, відповідно до якої з позивача стягнуто виконавчий збір у розмірі 155 443 грн 88 коп. Також 08 лютого 2017 року держаним виконавцем Малковою М. В. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ВП № 51942900 яку направлено за місцем роботи позивача - до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

У період з лютого 2017 року по серпень 2019 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб здійснював відрахування із заробітної плати позивача, а саме: 244 486 грн 02 коп. (загальна сума стягнутого боргу на користь АТ «Альфа-Банк»); 26 855 грн 76 коп. (загальна сума стягнутого виконавчого збору на користь Дніпровського районного відділу ДВС м. Києва). Факт відрахувань із заробітної плати підтверджується Довідкою про здійснені відрахування та виплати від 26 вересня 2019 року № 095-275 та копіями відповідних платіжних доручень.

У зв`язку із врегулюванням спору (реструктуризація кредитної заборгованості), АТ «Альфа-Банк» подано до Дніпровського районного відділу ДВС м. Києва заяву про повернення виконавчого документа стягувачу, на підставі якої держаним виконавцем Таратунською Л.Ю. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу ВП № 51942900 від 09 вересня 2019 року, згідно п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до п. 6 вказаної постанови, постанову про стягнення залишку виконавчого збору винесено в окреме провадження та станом на 09 вересня 2019 року залишок становить 129 451 грн 34 коп.

09 вересня 2019 року держаним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 60009686 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 51942900 від 08 лютого 2017 року, відповідно до якої з позивача стягується борг у розмірі 129 451 грн 34 коп. (залишок виконавчого збору станом на 09 вересня 2019 року).

Держаним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника по ВП № 60009686 від 09 вересня 2019 року, яку направлено за місцем роботи позивача - до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

У період з вересня 2019 року по квітень 2020 року за місцем роботи із заробітної плати позивача стягнутого на користь Дніпровського районного відділу ДВС м. Києва виконавчий збір у розмірі 88 777 грн 19 коп., що підтверджується довідкою про здійснені відрахування та виплати від 14 травня 2020 року № 095-193 та копіями платіжних доручень.

Всього за період з лютого 2017 року по квітень 2020 року, на виконання постанови про стягнення виконавчого збору по ВП № 51942900 від 08 лютого 2017 року на користь Дніпровського районного відділу ДВС м. Києва стягнуто виконавчий збір у загальному розмірі 115 632 грн 92 коп. (26 855,76 + 88 777,19).

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 лютого 2020 року у справі № 640/18537/19 визнано протиправними та скасовано постанову Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про стягнення виконавчого збору від 08 лютого 2017 року ВП № 51942900 та постанову про відкриття виконавчого провадження від 09 вересня 2019 року ВП № 60009686. Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 лютого 2020 року сторонами не оскаржувалось та набрало законної сили 21 лютого 2020 року. Державним виконавцем Дніпровського районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коломієць І.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 60009686 від 14 квітня 2020 року на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже виконавчий збір у загальному розмірі 115 632 грн 92 коп. є безпідставно набутим майном, а тому підлягає поверненню згідно положень ст. 1212 ЦК України.

На письмове звернення позивача від 18 травня 2020 року про повернення вказаних грошових коштів протягом трьох робочих днів з дня отримання даної вимоги, яка була отримана відповідачем Дніпровським районним відділом ДВС у м. Києві 26 травня 2020 року, сума безпідставно утриманого виконавчого збору не повернута. Тому позивач звернулась до суду з даним позовом.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 11 березня 2021 року позов ОСОБА_1 до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, третя особа: Акціонерне товариство «Альфа-Банк» про стягнення коштів отриманих без достатньої правової підстави задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 115 597 грн 08 коп., інфляційні втрати у розмірі 4 202 грн 50 коп. та 3% річних у розмірі 2 482 грн 96 коп., а всього: 122 282 грн 54 коп. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 222 грн 83 коп.

Не погодившись з рішенням суду Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві в особі начальника Полковніченко Н. А. подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та провадження у справі закрити (т. 2, а. с. 1-7).

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує, що доводи, викладенні в апеляційні скарзі, є необґрунтованими, правові позиції Верховного Суду, на які посилається відповідач у апеляційній скарзі, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки спір у даній справі не є публічно-правовим, обраний позивачем спосіб захисту, предметна юрисдикція та коло відповідачів повністю відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в аналогічному спорі. Оскаржуване рішення ухвалено з дотриманням процесуального права, з правильним застосуванням норм матеріального права, є законним та обґрунтованим.

За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві в особі начальника Полковніченко Н. А. на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 березня 2021 року розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судовим розглядом встановлено наступні обставини щодо підстав для задоволення позову.

За постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 08 лютого 2017 ВП 51942900, виданою за виконавчим листом Дніпровського районного суду м. Києва № 755/862/15-ц від 15 червня 2016 року, із заробітної плати позивача за період з лютого 2017 року по серпень 2019 року стягнуто боргу на користь стягувача ПАТ «Альфа Банк» у розмірі 244 486 грн 02 коп., загальна сума стягнутого виконавчого збору становить 27 165 грн 09 коп. (а. с. 31-33).

У вказану суму судового збору 27 165 грн 09 коп. включені кошти у розмірі 345 грн 20 коп., що відповідно платіжного доручення від 02 березня 2017 року № 5836 являються витратами по виконавчому провадженню (а.с. 31, 34).

Тому ця сума має бути відрахована із заявленої ціни позову, у зв`язку з чим, сплачений розмір судового збору становить 26 819 грн 89 коп. (27 165,09 - 345,20).

Обставини відрахувань із заробітної плати позивача також підтверджуються копіями платіжних доручень від 02 березня 2017 року № 5836, 5838, 5837, від 31 березня 2017 року № 6341, 6340, від 28 квітня 2017 року № 6794, 6795, від 02 червня 2017 року № 7401, 7402, від 30 червня 2017 року № 7865, 7866, від 02 серпня 2017 року № 8297, 8298, від 01 вересня 2017 року № 8767, 8768, від 02 жовтня 2017 року № 9188, 9189, від 02 листопада 2017 року № 9612, 9613, від 01 грудня 2017 року № 9976, 9977, від 28 грудня 2017 року № 10458, 10459, від 02 лютого 2018 року № 379, 380, від 02 березня 2018 року № 745, 749, від 02 квітня 2018 року № 1146, 1147, від 02 травня 2018 року № 1500, 1501, від 01 червня 2018 року № 1958, 1959, від 27 червня 2018 року № 2412, 2413, від 02 серпня 2018 року № 2849, 2848, від 31 серпня 2018 року № 3177, 3178, від 02 жовтня 2018 року № 3567, 3568, від 02 листопада 2018 року № 3897, 3898, від 30 листопада 2018 року № 4252, 4253, від 28 грудня 2018 року 4687, 4688, від 01 лютого 2019 року № 497, 496, від 01 березня 2019 року № 871, 870, від 02 квітня 2019 року № 1260, 1259, від 02 травня 2019 року № 1630, 1631, від 31 травня 2019 року № 1980, 1981, від 02 липня 2019 року № 2348, 2349, від 02 серпня 2019 року № 2745, 2746, від 02 вересня 2019 року № 3065, 3066 (а. с. 34-65).

09 вересня 2019 року держаним виконавцем Дніпровського районного ВДВС ГТУЮ у м. Києві Таратунською Л. Ю. прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу ВП № 51942900 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (до відділу надійшла заява стягувача про повернення виконавчого документу стягувачу), відповідно до пункту 6 якої постанову про стягнення залишку виконавчого збору винесено в окреме провадження, залишок виконавчого збору станом на 09 вересня 2019 року становить 129 451 грн 34 коп. (а. с. 30).

09 вересня 2019 року держаним виконавцем Дніпровського районного ВДВС ГТУЮ у м. Києві Таратунською Л. Ю. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 60009686 по виконанню постанови № 51942900 від 08 лютого 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 129 451 грн 34 коп. (а.с. 71).

09 вересня 2019 року держаним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ВП № 60009686 яку направлено за місцем роботи позивача - до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб для примусового стягнення виконавчого збору у розмірі 129 820 грн 34 коп.(а.с. 72, 73).

Відповідно довідки про здійснені відрахування та виплати від 14 травня 2020 року № 095-193 виданої Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, із заробітної плати позивача ОСОБА_1 на підставі постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 09 вересня 2019 року ВП № 60009686, виданою Дніпровським РВДВС м. Київ за постановою № 51942900 від 08 лютого 2017 року про стягнення виконавчого збору, за період з 01 вересня 2019 року по 30 квітня 2020 року стягнуто виконавчого збору у розмірі 88 777 грн 19 коп. (а. с. 76).

Обставини зазначених відрахувань із заробітної плати позивача також підтверджується копіями платіжних доручень від 02 жовтня 2019 року № 3451, від 01 листопада 2019 року № 3578, від 02 грудня 2019 року № 4076, від 26 грудня 2019 року № 4357, від 07 травня 2020 року № 1125, від 07 травня 2020 року № 1126, від 07 травня 2020 року № 1127, від 07 травня 2020 року № 1128 (а.с. 77-85).

Отже за період з лютого 2017 року по квітень 2020 року, на виконання постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 51942900 від 08 лютого 2017 року, з позивача на користь Дніпровського районного відділу ДВС м. Києва стягнуто виконавчий збір у загальному розмірі 115 597 грн 08 коп. (26 819,89 + 88 777,19).

Водночас рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 лютого 2020 року у справі № 640/18537/19 позов ОСОБА_1 до Дніпровського РВ ДВС ГТУЮ у місті Києві про визнання протиправними та скасування рішення задоволено повністю, а саме: визнано протиправною та скасовано постанову Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про стягнення виконавчого збору від 08 лютого 2017 року ВП № 51942900; визнано протиправною та скасовано постанову Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про відкриття виконавчого провадження від 09 вересня 2019 року ВП № 60009686 (а.с. 85-90).

За відомостями в Єдиному державному реєстрі судових рішень, вищевказане рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 лютого 2020 року сторонами не оскаржувалось та набрало законної сили 21 лютого 2020 року.

14 квітня 2020 року державним виконавцем Дніпровського районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коломієць І.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 60009686 на підставі рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 лютого 2020 року по справі № 640/18537/19 за п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (а. с. 74, 75).

За встановлених обставин, задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , районний суд виходив з того, що Дніпровським районним відділом ДВС у м. Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) безпідставно стягнуто виконавчий збір в сумі 115 597 грн 08 коп., який підлягає поверненню позивачу. Набувачем сплаченого боржником у виконавчому провадженні збору є Державний бюджет України, помилково або надмірно чи безпідставно сплачені суми виконавчого збору підлягають стягненню саме з Державного бюджету України. Територіальний орган Державної казначейської служби України є органом, який здійснює повернення коштів, що були помилково або надмірно зараховані до бюджету, за поданням органу стягнення, яким у цьому спорі виступає Державна виконавча служба України.

Щодо вимог про стягнення з Державного бюджету України інфляційних втрат та 3 % річних за період з 01 лютого 2017 року по травень 2020 року районний суд вважав, що, враховуючи суму неповернутого позивачу виконавчого збору у розмірі 115 597 грн 08 коп., у межах заявлених позовних вимог з лютого 2017 року по травень 2020 року, на користь позивача з Державного бюджету України підлягають стягненню інфляційні втрати у розмірі 4 202 грн 50 коп. та 3% річних у розмірі 2 482 грн 96 коп.

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги відповідача апеляційний суд виходить з наступного.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні позовних вимог про стягнення виконавчого збору у розмірі 115 597 грн 08 коп., є доведеними.

Висновки суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позову в частині стягнення виконавчого збору у розмірі 115 597 грн 08 коп. відповідають обставинам справи.

Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою наявність правових підстав для стягнення виконавчого збору у розмірі 115 597 грн 08 коп., нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення (т.1, а. с. 245-248).

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Доводи апеляційної скарги про те, що між позивачем та відповідачем у даній справі як суб`єктами владних повноважень, відсутні цивільно-правові відносини, та відповідно, відсутні цивільно-правові порушення, колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п.21 Постанови Пленуму від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», ураховуючи положення статті 1 ЦПК та статті 2 КАС, не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб`єктом владних повноважень) як суб`єктом публічного права та суб`єктом приватного права-фізичною особою, в якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Позивач звернулась до суду з даним позовом за захистом свого цивільного права на стягнення коштів отриманих без достатньої правової підстави, стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, а тому між сторонами склались цивільно-правові, а не адміністративні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги про те, що відсутні підстави для стягнення виконавчого збору, оскільки не було подання Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Києва, як органу, який контролює надходження бюджету, відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані, оскільки Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві не здійснив жодних дій на виконання вимог ч. 7 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження» щодо повернення виконавчого збору у зв`язку із скасуванням у судовому порядку постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги щодо неправомірного стягнення інфляційних втрат у розмірі 4 202 грн 50 коп. та 3% річних у розмірі 2 482 грн 96 коп. за ст. 625 ЦК України заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України у конструкції ЦК України розташована у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 Кодексу. Відтак приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а так само й на грошові зобов`язання, що виникли на підставі рішення суду та за своєю правовою природою носять цивільно-правовий характер.

Отже у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань.

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), у якій суд відступив від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України).

При цьому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК виникає в кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення й обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

У даному випадку матеріали справи свідчать, що рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 лютого 2020 року у справі № 640/18537/19 набрало законної сили 21 лютого 2020 року (т. 1, а. с. 92).

Вимога ОСОБА_1 про повернення грошових коштів направлена Дніпровському районному відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції у травні 2020 року (т. 1, а. с. 93.95).

Водночас, інфляційні втрати та 3 % річних нараховані позивачем за період з лютого 2017 року до квітня 2020 року, тобто за період до виникнення обов`язку щодо повернення безпідставно стягнутого виконавчого збору, адже така безпідставність встановлена рішенням суду, і вимога про повернення заявлена після набрання цим рішенням законної сили.

За таких обставин правові підстави для задоволення вимоги про стягнення суми інфляційних втрат у розмірі 5 507 грн 13 коп., суми 3 % річних від простроченої суми у розмірі 2 774 грн 91 коп. за період з лютого 2017 року до квітня 2020 року відсутні.

Посилання районного суду на висновки Великої Палати Верховного Суду у постановах по справам № 646/14523/15-ц, № 686/21692/15-ц є необґрунтованими, оскільки вказані висновки зроблені не у подібних правовідносинах.

Статтею 376 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на встановлені апеляційним судом: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції доходить висновку про наявність правових підстав для скасування оскаржуваного рішення в частині вирішення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за ст. 625 ЦК України та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову в позові.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку із чим, витрати зі сплати судового збору, що стягуються з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , підлягають зменшенню з 1 222 грн 83 коп. до 1 156 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 березня 2021 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за ст. 625 ЦК України скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У зв`язку з чим, зменшити розмір судового збору, стягнутого з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 з 1 222 грн 83 коп. до 1 156 (одна тисяча сто п`ятдесят шість) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді І. В. Іванова

Т. О. Невідома