П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2021 року місто Київ

справа № 757/35645/20-ц

апеляційне провадження № 22-ц/824/4921/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Головачова Я.В.,

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.,

за участю секретаря судового засідання Коцюрби Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Київської міської прокуратури на рішення Печерського районного суду міста Києва у складі судді Литвинової І.В. від 11 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської прокуратури про захист особистих немайнових прав і свобод,

в с т а н о в и в :

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що наказом прокурора міста Києва від 16 жовтня 2014 року № 3525 його було звільнено з посади заступника начальника управління правозахисної діяльності, протидії корупції та злочинності у сфері транспорту прокуратури міста Києва на підставі пункту 7-2 частини 1 статті 36 КЗпП України, пункту 8 частини 1 статті 3 Закону України "Про очищення влади".

20 жовтня 2014 року прокурором міста Києва направлено на адресу Міністерства юстиції України лист, у якому було повідомлено міністерство про вказані події та на виконання пунктів 2, 4 розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади" надано персональну інформацію про позивача для внесення її до реєстру.

За змістом пункту 2 статті 1 Закону України "Про очищення влади" очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади президентом України ОСОБА_2 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини. Тобто в основу застосування люстрації закладено факт причетності особи до категорії наведених осіб.

Позивач вказував, що прокуратура міста Києва, спрямовуючи на адресу Міністерства юстиції України листа від 20 жовтня 2014 року, поширила стосовно нього негативну інформацію, таку, що не відповідає дійсності, ганьбить честь, гідність, ділову репутацію, порушує його особисті немайнові права, оскільки вона створює враження причетності ОСОБА_1 до протиправної діяльності (враження про позивача як про злочинця, у зв`язку із нібито причетністю його до вчинення злочинів та порушення ним прав і свобод людини).

Крім того, спрямування зазначеного листа, створили умови та стали безпосередньою причиною незаконного оприлюднення у вільному доступі персональних даних позивача через веб-сайт Міністерства юстиції України (https://lustration.minjust.gov.ua/register).

Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати інформацію, викладену в листі прокуратури міста Києва № 11-1391 вих 14 від 20 жовтня 2014 року, спрямовану на адресу Міністерства юстиції України, такою, що не відповідає дійсності, ганьбить честь, гідність, ділову репутацію та порушує його особисті немайнові права; зобов`язати прокуратуру міста Києва відкликати вказаний лист.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 11 листопада 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано інформацію, викладену у листі прокуратури міста Києва № 11-1391 вих 14 від 20 жовтня 2014 року, спрямованому на адресу Міністерства юстиції України, такою, що не відповідає дійсності, ганьбить честь, гідність, ділову репутацію, порушує особисті немайнові права ОСОБА_1 . Зобов`язано Київську міську прокуратуру відкликати лист № 11-1391 вих 14 від 20 жовтня 2014 року, спрямований на адресу Міністерства юстиції України. Стягнуто з Київської міської прокуратури на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

У поданій апеляційній скарзі Київська міська прокуратура, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Скаржник зазначає, що суд не врахував ту обставину, що направляючи лист до Міністерства юстиції України, прокуратура міста Києва діяла виключно відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про очищення влади" та з урахуванням пункту 4 розділу ІІ Положення Про Єдиний державний реєстр осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади"; судом не встановлено, яка саме інформація, наведена у листі від 20 жовтня 2014 року, є недостовірною та чим саме вона ганьбить честь, гідність та ділову репутацію позивача; позивач не оскаржував в судовому порядку підстави свого звільнення, а тому підстави для відкликання листа від 20 жовтня 2014 року відсутні; судом не залучено до участі у справі Міністерство юстиції України, як держателя Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади", і до повноваження якого належить формування і ведення вказаного реєстру.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими і не відповідають спірним правовідносинам, а тому підстави для її задоволення відсутні.

Прокурор Київської міської прокуратури Стретович М.О. в суді апеляційної інстанції підтримала апеляційну скаргу з наведених у ній підстав та просила її задовольнити.

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що наказом прокурора міста Києва від 16 жовтня 2014 року № 3525 ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника управління правозахисної

діяльності, протидії корупції та злочинності у сфері транспорту прокуратури міста Києва на підставі пункту 7-2 частини 1 статті 36 КЗпП України, пункту 8 частини 1 статті 3 Закону України "Про очищення влади".

20 жовтня 2014 року прокуратурою міста Києва направлено на адресу Міністерства юстиції України лист № 11-1391вих14, яким повідомлено, що ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника управління правозахисної діяльності, протидії корупції та злочинності у сфері транспорту прокуратури міста Києва на підставі пункту 7-2 частини 1 статті 36 КЗпП України, пункту 8 частини 1 статті 3 Закону України "Про очищення влади". Також вказаний лист містить відомості щодо звільненого для внесення до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади", а саме: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; паспортні дані - паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Жовтневим РВ у місті Дніпропетровськ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області 7 травня 2014 року; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ; місце проживання реєстрації - АДРЕСА_1 ; місце роботи та посада на час застосування положення Закону України "Про очищення влади" - прокуратура міста Києва, заступник начальника управління правозахисної діяльності, протидії корупції та злочинності у сфері транспорту; наявність підстав для застосування заборони - у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року обіймав сукупно не менше одного року посаду заступника керівника територіального (регіонального) органу прокуратури України (з 2 лютого 2011 року до 3 липня 2014 року працював заступником прокурора Дніпропетровської області) (частина 3 статті 1, пункт 8 частини 1 статті 3 Закону України "Про очищення влади"); час, протягом якого на особу поширюється заборона - заборона, передбачена частиною 3 статті 1, частина 1 статті 3 Закону України "Про очищення влади", поширюється на 10 років.

Наведена вище інформація про ОСОБА_1 внесена до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади" (https://lustration.minjust.gov.ua/register).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що інформація, яка викладена у листі прокуратури міста Києва № 11-1391 вих 14 від 20 жовтня 2014 року, спрямованому на адресу Міністерства юстиції України, є такою, що не відповідає дійсності, ганьбить честь, гідність, ділову репутацію, порушує особисті немайнові права позивача, внаслідок поширення щодо нього негативної інформації за відсутності висновку про встановлення обґрунтованих підстав для отримання такої характеристики, так, як вона створює враження причетності останнього до протиправної діяльності, як про злочинця, у зв`язку із нібито причетністю його до вчинення злочинів та порушення ним прав і свобод людини, зокрема, що його рішення, дії чи бездіяльність здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_2 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини.

Проте погодитися з таким висновком суду не можна з таких підстав.

Статтею 34 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до частини 1 статті 275 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Відповідно до статей 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Негативною необхідно вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

З матеріалів справи убачається, що підставою для направлення прокуратурою міста Києва листа на адресу Міністерства юстиції України лист № 11-1391вих14 від 20 жовтня 2014 року стало звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника управління правозахисної діяльності, протидії корупції та злочинності у сфері транспорту прокуратури міста Києва на підставі пункту 7-2 частини 1 статті 36 КЗпП України, пункту 8 частини 1 статті 3 Закону України "Про очищення влади".

Згідно частини 1 статті 1 Закону України "Про очищення влади" очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах 1, 2, 4 та 8 статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений

цим Законом, заяви, передбачені частиною 1 статті 4 цього Закону (частина 3 статті 1 Закону України "Про очищення влади").

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 3 Закону України "Про очищення влади" заборона, передбачена 3 статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали сукупно не менше одного року у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року посаду (посади) керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу прокуратури України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Згідно з частиною 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про очищення влади" впродовж десяти днів з дня набрання чинності цим Законом керівник органу (орган), до повноважень якого належить звільнення та/або ініціювання звільнення з посади осіб, до яких застосовується заборона, зазначена в частині 3 статті 1 цього Закону, на основі критеріїв, визначених частиною 1 статті 3 цього Закону, на підставі відомостей, наявних в особових справах цих осіб: звільняє цих осіб з посад або надсилає керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення з посади таких осіб, відповідні документи для їх звільнення не пізніше ніж на 10 робочий день з дня отримання таких документів; інформує Міністерство юстиції України про їх звільнення з посад та надає відповідні відомості про застосування до таких осіб заборони, передбаченої частиною 3 статті 1 цього Закону, для їх оприлюднення на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України та внесення до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади", у порядку та строки, визначені цим Законом.

Ураховуючи встановлені судом обставини справи та приведені норми права слід дійти висновку, що зазначення у листі прокуратури міста Києва № 11-1391вих14 від 20 жовтня 2014 року відомостей про підстави звільнення ОСОБА_1 та зазначення у ньому певної інформації про позивача зумовлена вимогами Закону України "Про очищення влади" (частини 2 Прикінцевих та перехідних положень), положення якого неконституційними не визнавалися та є чинними.

При цьому жодної інформації, яка містить неправдиві відомості про особу позивача, ганьбить його честь, гідність, ділову репутацію вказаний лист не містить, а тому висновок суду про задоволення позову з цих підстав є необґрунтованим та таким, що не відповідає обставинам справи.

Доводи ж апеляційної скарги про те, що судом не було залучено до участі у справі Міністерство юстиції України, як держателя Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади" є необґрунтованими та відхиляються колегією суддів, оскільки рішення суду у даному випадку не впливає на права та обов`язки вказаного державного органу.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом ухвалено рішення про задоволення позову через неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь Київської міської прокуратури судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 261 грн. 20 коп.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Київської міської прокуратури задовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 листопада 2020 року скасувати і ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Київської міської прокуратури про захист особистих немайнових прав і свобод відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Київської міської прокуратури судовий збір в розмірі 1 261 грн. 20 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 2 квітня 2021 року.

Головуючий

Судді: