Справа № 204/5662/17
Провадження № 2/204/922/21
РІШЕННЯ

іменем України

29 березня 2021 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючий суддя Книш А.В.,

секретар судового засідання Шаповалова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором в сумі 18352,83 грн та судових витрат у справі. В підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що відповідач звернулась до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву №б/н від 25 жовтня 2010 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. У порушення умов договору відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала. Таким чином, станом на 09 серпня 2017 року заборгованість відповідача за кредитним договором перед банком складає 18352,83 грн, у зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2017 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено судове засідання.

Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2017 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 25 жовтня 2010 року, яка виникла станом на 09 серпня 2017 року, у розмірі 17002 грн. 70 коп., з яких заборгованість за кредитом 8640 грн. 15 коп., заборгованість по відсоткам за користування кредитом 2629 грн. 63 коп., заборгованість за пенею 5732 грн. 92 коп., а всього 17002 гривні 70 копійок; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1600 грн; у задоволенні решти позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» відмовлено.

25 січня 2021 року відповідачем ОСОБА_1 у даній цивільній справі подана заява про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2021 року скасовано заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2017 року у цивільній справі №204/5662/17 та призначено цивільну справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

08 лютого 2021 року на адресу суду надійшов відзив на позов, у якому відповідач зазначила, що наданий позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт не містить автентичного надпису відповідача щодо ознайомлення з умовами кредитування, підпису та конкретної дати такого ознайомлення, що в свою чергу беззаперечно позбавляє його обов`язкових процесуальних ознак належності, допустимості, достовірності і достатності, як поданого позивачем доказу. У заяві-анкеті від 25 жовтня 2010 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Також при оформленні заяви-анкети працівником банку відповідачу не було роз`яснено ані які саме абсолютно визначені (з зазначенням дати прийняття та реєстраційного номеру) Умови, Тарифи та Правила банківських послуг запропоновано, ані про види і міру цивільно-правової відповідальності за неналежне виконання договору. Про внесення змін до цих внутрішньобанківських документів під час користування відповідачем кредитними коштами відповідача також ніяким чином не інформували. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяги з Тарифів, з Умов та Правил розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету при приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів). Відповідач наголошує, що визнає позовні вимоги лише в частині заборгованості за кредитом у розмірі 6000 грн (встановлений кредитний ліміт на картковий рахунок), в задоволенні позову в іншій частині основної та всіх похідних вимог просить відмовити.

05 березня 2021 року на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких відповідач наголошує, що всі доводи представника позивача зведені до неправильної кваліфікації правовідносин сторін спору і обумовлені лише неправильним застосуванням норм матеріального права і відвертим нехтуванням обставин справи та наведених відповідачем висновків Великої Палати Верховного Суду. Похідні позовні вимоги щодо стягнення процентів, пені та штрафів вважає безпідставними та необґрунтованими. Відповідача взагалі не було ознайомлено з Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна». Вказаний факт підтверджується відсутністю на цьому документі автентичного надпису відповідача щодо ознайомлення з умовами кредитування, підпису та конкретної дати такого ознайомлення, що в свою чергу беззаперечно позбавляє його обов`язкових процесуальних ознак належності, допустимості, достовірності та достатності, як поданого позивачем доказу. Зазначає, що останнє використання нею кредитних коштів відбулось 16 жовтня 2016 року (поповнення картки НОМЕР_1 на 20 грн), після чого відповідач вже не могла користуватись кредитними коштами, адже розмір використаного кредитного ліміту станом на 16 жовтня 2016 року становив 5991,91 грн, що підтверджується головним автентичним доказом позивача випискою по рахунку відповідача. Після вказаної дати відповідач вже не мала змоги користуватись кредитними коштами із перевищенням кредитного ліміту, а подальше збільшення загальної заборгованості відповідача перед банком пов`язано із подальшим безпідставним нарахуванням процентів і пені, у зв`язку з чим відсутня необхідність для встановлення можливості застосування позовної давності для відмови в позові в частині стягнення процентів та пені. Наголошує, що визнає позовні вимоги лише в частині заборгованості за кредитом у розмірі 6000 грн, в задоволенні позову в іншій частині основної та всіх похідних вимог просить відмовити.

18 березня 2021 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача вказує, що відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, яка з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua), складають Договір про надання банківських послуг. В даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Таким чином, між Банком та позичальником укладається договір у письмовій формі, укладення кредитного договору таким чином не суперечить чинному законодавству України. На підставі поданої заяви відповідачу було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_2 , ключем до карткового рахунку є пластикова картка, яку отримав відповідач, та мобільний телефон, який вказав відповідач у заяві. Банк забезпечив позичальнику можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами, зокрема за допомогою карти та фінансового телефону, на який приходить динамічний (змінюваний) ОТП пароль. Зазначає, що з моменту оформлення кредитного договору пройшло 10 років, позичальник в Банк не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування, і повністю з ними погодився, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які він здійснював. Як доказ підтвердження факту виконання умов кредитного договору та здійснення погашення заборгованості може слугувати розрахунок заборгованості, виписка по рахунку. Зауважує, що ЗУ «Про захист прав споживачів» не поширюється на спірні правовідносини. В даному випадку грошові кошти надавалися у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, тобто відповідач неправомірно посилається на вищевказаний закон. Підписавши анкету-заяву відповідач підтвердив, що він був ознайомлений з умовами кредитування та погодився з ними, що засвідчив власним підписом. Погашаючи заборгованість по кредиту відповідач прийняв умови договору та погодився з ними. Сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору. Відсутність підпису відповідача в Умовах, при наявності його письмового свідчення про те, що він ознайомлений у письмовому вигляді та згоден з Умовами та Тарифами, що заява разом із Умовами та Тарифами складають договір про надання банківських послуг, не є підставою вважати, що Умови укладені поза межами договору та не є допустимими доказами. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі, відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Враховуючи норми закону та докази, що містяться в матеріалах справи, можна дійти висновку, що правовідносини між сторонами тривають, належним чином зобов`язання не виконані та кредитором не прийняті. Зауважує, що з виписки по рахунку вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за договором, а тому посилання відповідача на те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування на має прийматись судом до уваги. Враховуючи викладене, просить задовольнити позовні вимоги Банку у повному обсязі.

У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач, повідомлений про слухання справи належним чином, до судового засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, а також просив не застосовувати строк позовної давності.

Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини.

25 жовтня 2010 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 6000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.8,111).

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з договором про надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Згідно з наданим банком розрахунком (а.с.6-7), відповідач має заборгованість перед банком у розмірі 18352,83 грн, яка складається з:

- тіло кредиту 8640,15 грн;

- відсотків за користування кредитом 2629,63 грн;

- пеня 5732,92 грн;

- штраф (відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг) 500,00 грн (фіксована частина) та 850,13 грн (процентна складова).

Вирішуючи позовні вимоги судом враховується правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 25 жовтня 2010 року процентна ставка та строк дії кредитного договору не зазначені.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитом, пенею та штрафами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 25 жовтня 2010 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (25 жовтня 2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (08 вересня 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 25 жовтня 2010 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Враховуючи викладене, позивач вправі вимагати через суд захисту своїх прав лише шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів у розмірі встановленого кредитного ліміту у сумі 6000 гривень. Це узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, наведеними у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17. При розгляді справи встановлено, що фактичний розмір отриманих коштів за договором складає 6000 грн, що не оспорювала і відповідач, посилаючись на ці обставини у своєму відзиві на позов.

З наданої позивачем виписки по банківському рахунку відповідача станом на 17 лютого 2021 року також вбачається, що кредитний ліміт становить 6000 грн (а.с.111).

Посилання позивача на ті обставини, що сума заборгованості за тілом кредиту складає 8640,15 грн належними та допустимими доказами не підтверджені.

З огляду на викладене, позовні вимоги є обґрунтованими лише в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6000 грн, оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог з вищезазначених підстав слід відмовити.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 523,08 грн (1600*6000/18352,83).

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 141, 264 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 25 жовтня 2010 року, яка виникла станом на 09 серпня 2017 року, у розмірі 6000 (шість тисяч) гривень 00 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 523 (п`ятсот двадцять три) гривні 08 (вісім) копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ідентифікаційний код 14360570.

Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Головуючий: