Справа № 584/1423/20
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

04 березня 2021 року Кролевецький районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді - Придатка В.М.,

за участі секретаря судового засідання - Оникієнко А.В.,

представника відповідача адвоката Здоровець С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кролевець цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в :

акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк, далі АТ КБ ПриватБанк, звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 14 листопада 2013 рокуміж ним та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

За умовами вказаного договору ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 300грн. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг.

ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконала, унаслідок чого станом на 18 серпня 2020року утворилася заборгованість у розмірі 30649 грн. 34коп., з яких: 122,56 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 122,56 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 70,12 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 30456,66 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нарахована комісія.

Позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 14.11.2013 рокув розмірі 30649 грн. 34 коп. та судові витрати.

Відповідно до поданих суду заяв представник позивача просив розглядати справу без його участі та в порядку спрощеного позовного провадження, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 64, 66). Також звернувся до суду з клопотанням про огляд веб-сайту, яким просив здійснити огляд та фіксування змісту розділу 2.1 Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «ПриватБанк» за посиланням http://privatbank.ua/terms та доступні за наступним шляхом «Архів договорів», перейти за посиланням «більше», обрати сторінку №8, повний текст за посиланням «Повний договір (актуальний на 01.11.2013 р.)», розділ 2.1 знаходиться на сторінках 192-212 повного договору (а.с.62-63).

Крім того, представник позивача надав суду відповідь на відзив на позову заяву, за змістом якого:

- вважає форму кредитного договору належним чином оформленим договором приєднання, зміст якого зафіксовано у кількох документах: заяві про приєднання, Умовах та правилах надання банківських послуг та Тарифах;

- вважає правомірними дії позивача щодо встановлення та зміни кредитного ліміту, а також щодо односторонньої зміни тарифів, посилаючись на п.2.1.1.2.3 та п.2.1.2.4 Умов і правил надання банківських послуг та п.1.1.3.2.3, п.1.1.5.2, п.1.1.6.2 Договору, якими застережено таке право кредитодавця, включно з внесенням змін до Умов та правил надання банківських послуг кредитодавцем в односторонньому порядку; посилався на Накази N СП-2013-6500941 від 28.01.2013 р. та N СП-2013-6776448 від 19.09.2013 р., якими змінено порядок нарахування неустойки, наказ СП-2014-6635230 від 02.04.2014, яким змінювався розмір мінімального щомісячного платежу;

- вважає отримання відповідачем кредитної картки та коштів підтвердженим наданими доказами, включно із випискою про рух коштів на рахунку та фото відповідача з кредитною карткою;

- заперечує проти застосування до спірних правовідносин Закону України «Про захист прав споживачів», мотивуючи тим, що споживчим кредитом у розумінні вказаного закону є виключно кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції;

- заперечує проти застосування до спірних правовідносин Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийнятої 09 квітня 1985 року №39/248, як таких, що носять рекомендаційний, а не обов`язковий, характер;

- вважає такими, що не підлягають застосуванню з урахуванням обставин справи, постанову ВСУ по справі №6-16цс15, а також постанову ВП ВСУ 342/180/17-ц від 03.07.19, посилаючись на те, що відповідача було ознайомлено з Умовами та правилами надання банківських послуг; натомість вважає необхідним врахувати висновки, викладені у постановах ВС від 10.04.2019 у справі №356/1635/16-ц; від 28.03.2019 у справі №428/2873/17; від 06.02.2018 у справі №755/2720/16-ц; від 17.04.2019 у справі №666/388/16-ц;

- пояснив, що наданий розрахунок заборгованості та позовна заява не повинні відповідати вимогам ДСТУ 4163-2003, оскільки зазначені документи не належать до організаційно-розпорядчих документів;

- пояснив, що строк дії договору пролонгується кожні 12 місяців, а оскільки строк дії картки не сплив, то і строк дії договору, враховуючи, що повного виконання договірних зобов`язань не відбулося, не закінчився;

- звернув увагу на те, що ЗУ «Про споживче кредитування» прийнято 15.11.2016, а кредитний договір між сторонами укладено 14.11.2013, тобто відповідно до ст.58 Конституції України зазначений закон має зворотну дію у часі, коли він пом`якшує чи скасовує відповідальність особи;

- вважає, що встановлена ЗУ «Про споживче кредитування» черговість погашення заборгованості не дотримана правомірно, оскільки змінений порядок погашення заборгованості передбачено умовами і правилами надання банківських послуг, які є частиною договору між сторонами.

Представник відповідача ОСОБА_2 направив до суду відзив на позовну заяву, за змістом якого просив у позові відмовити у повному обсязі, посилаючись на: неспівмірність коштів, сплачених відповідачем на погашення заборгованості, порівняно із кредитним лімітом; нарахування збільшених відсотків, штрафів та пені, тобто порушення принципу недопущення двох видів відповідальності за те ж порушення в тому числі, прострочення виплат за кредитом; порушення позивачем порядку погашення вимог кредитора, визначеного ст. 19 Закону України «Про споживче кредитування»; відсутність у наданій Позивачем Анкеті-Заяві б/н від 14.11.2013 процентної ставки кредиту, умов договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, інших істотних умов кредитного договору: графіка погашення кредиту, кінцевого терміну погашення кредиту; відсутності чіткого підтвердження у Заяві волевиявлення відповідача на отримання кредитної картки та кредиту як такого, що вбачає у не заповненні граф «Бажаний кредитний ліміт», графи з зазначенням бажаного для клієнта різновиду картки (універсальна, платіжна тощо). Вважав, що Витяг з Тарифів, Умов та правил надання банківських послуг, належними доказами погодження кредитних правовідносин бути не можуть, оскільки їх зміст повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (кредитора), який може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, на підтвердження чого послався на постанову Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), позицію Великої Палати Верховного Суду у Постанові від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17. Послався на пункт 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийнятої 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, за яким споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Наголосив на застосуванні строку позовної давності в один рік, встановленого ст.258 ЦК України для стягнення пені, у разі, якщо суд дійде висновку про обгрунтованість даної позовної вимоги.

Також звернувся до суду з клопотанням про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9000 грн, які складаються з: витрат за складення відзиву на позовну заяву - 4000 грн; витрат за представництво інтересів Відповідача в суді у судовому засіданні 04.03.2021 -2000 грн; «гонорару успіху» -10% від суми, у стягненні якої Позивачу відмовлено, що становить (у разі прийняття рішення про відмову у задоволені позову) 3000 грн.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав позицію, висловлену у відзиву на позовну заяву, просив у задоволенні позову відмовити, вважав, що до спірних правовідносин належить застосовувати положення цивільного законодавства про використання чужих коштів без достатньої правової підстави, просив визнати докази, подані позивачем одночасно із відповіддю на відзив неналежними, як подані несвоєчасно.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

14 листопада 2013року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого остання отримала кредит шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку (а.с.8). Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки розмір кредитного ліміту збільшився до 300 грн.(а.с. 18).

14.06.2018 відбулася державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (АТ КБ «Приватбанк») (а.с.57,59-60).

Згідно з довідкою Яровської сільської ради Кролевецького району Сумської області №377-02-13 від 17.11.2020, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінила прізвище на ОСОБА_3 у зв`язку з одруженням (а.с.77).

У заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.9) та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с.20-53), виписку про рух коштів за рахунком станом на 20.08.2020 (а.с.16-17), копії наказів банку про затвердження редакції Умов та правил надання банківських послуг (а.с.54-55, 149-154).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 18 серпня 2020року становить 30649 грн. 34коп., з яких: 122,56 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 122,56 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 70,12 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 30456,66 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нарахована комісія (а.с.10-15).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визна чені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із ч.ч.1,2 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Посилання представника відповідача на відсутність чіткого підтвердження у Заяві волевиявлення відповідача на отримання кредитної картки та кредиту як такого, що вбачає у не заповненні граф «Бажаний кредитний ліміт», графи з зазначенням бажаного для клієнта різновиду картки (універсальна, платіжна тощо), були в судовому засіданні спростовані наданою позивачем випискою руху коштів за кредитним рахунком відповідача, котрою підтверджується факт отримання кредитних коштів відповідачем, та фото, на якому зафіксовано видачу кредитної картки номер відповідачу. Крім того, факт користування кредитними коштами відповідачем по справі не заперечував у судовому засіданні і сам представник відповідача по справі; тому суд приходить до висновку про доведеність факту укладення кредитного договору між сторонами, а саме, отримання відповідачем кредитної картки та користування кредитними коштами.

Аналогічна позиція висловлена і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 у справі №356/1635/16-ц, який вказав, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 1.1.5.25 Умов і правил надання банківських послуг за не своєчасну оплату послуг, передбачених цим Договором, Умовами та Правилами Клієнт платить Банку по кожному випадку порушення пеню в розмірі 0,1% від сумі заборгованості, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення.

Згідно п. 2.1.1.12.6.1 Умов і правил надання банківських послуг у разі виникнення прострочених зобов`язань на суму від 100 грн., враховуючи прострочені зобов`язання, передбачені п.п.2.1.1.12.6.2, 2.1.1.12.8.1 Умов і правил, клієнт сплачує банку пеню, відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту.

Згідно з п. 2.1.1.7.6 Умов і правил надання банківських послуг при порушенні Клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим Договором, більш ніж на 30 днів, Клієнт зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. (в еквіваленті 500 грн. за кредитними картками, відкритим у валюті USD) + 5% від суми позову.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Заявляючи позовні вимоги про стягнення з відповідача, крім тіла кредиту, заборгованості за простроченими відсотками, АТ КБ «ПриватБанк» посилався на договірний характер таких правовідносин.

За правилами статей 12,13,76-81,89 ЦПК України обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підтвердження заявлених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» надано копію Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» від 14.11.2013, яка підписана сторонами; копію витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розрахунки заборгованості за договором станом на 18.08.2020, виписку по рахунку, довідку про зміну умов кредитування.

Разом з тим, зазначені документи не підтверджують погодження між сторонами умов кредитування, оскільки надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису позичальника.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду»,»Універсальна Cоntract», «Універсальна Gold», суд вважає неналежним доказом по справі, оскільки довідка не містить інформації про те, що відповідачка ознайомилася з її змістом, а Анкета-заява не містить інформації про те, яка саме кредитна картка «Універсальна» була видана відповідачці.

У заяві-анкеті від 14.11.2013, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення розміру процентів та відповідальності сторін за порушення зобов`язання у вигляді неустойки (пені, штрафів).

Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що містяться в матеріалах справи, не містять підпису відповідачки, а тому його не можна розцінювати, як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 14.11.2013. Позивачем не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи Анкету-Заяву позичальника, та відповідно, чи брав він на себе зобов`язання зі сплати саме зазначеного в Умовах розміру відсотків, комісії, пені, штрафів у разі порушення зобов`язання з повернення кредиту.

Вказане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України у справі № 6-2320цс16, а також з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що наявність в указаних справах неоднакових редакцій та положень умов і правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати, як невід`ємну складову змісту договору.

У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду також вказала, що за відсутності належних та допустимих доказів погодження умов договору, АТ КБ «ПриватБанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені, штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг неодноразово змінювалися самим Банком у період часу з моменту виникнення спірних правовідносин з 14.11.2013до моменту звернення до суду з даним позовом 29.10.2020, тобто позивач міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-якій редакції, що найбільш сприятлива для задоволення позову.

З урахуванням викладеного, та враховуючи, що відповідно до ст.19 Закону України «Про споживче кредитування» у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: 1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; 2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; 3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит, - позивачем було допущено порушення встановленої законом порядку (черговості) погашення вимог кредитора, при тому, що зміна вказаного порядку позивачем допущена на основі Умов та правил надання банківських послуг, які не є частиною укладеного між сторонами кредитного договору.

Враховуючи, однак, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Суд наголошує, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Окремо слід зазначити, що позивачем до позовної заяви додано клопотання про огляд веб - сайту в якому позивач просить здійснити огляд та фіксування змісту розділу 2.1 Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «ПриватБанк» за посиланням http://privatbank.ua/terms та доступні за наступним шляхом «Архів договорів», перейти за посиланням «більше», обрати сторінку №8, повний текст за посиланням «Повний договір (актуальний на 01.11.2013 р.)», розділ 2.1 знаходиться на сторінках 192-212 повного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 85 ЦПК України письмові, речові та електронні докази, які не можна доставити до суду, оглядаються за їх місцезнаходженням.

Відповідно до ч. 7 ст. 85 ЦПК України суд за заявою учасника справи чи з власної ініціативи може оглянути веб-сайт (сторінку), інші місця збереження даних в мережі Інтернет з метою встановлення та фіксування їх змісту. У разі необхідності для проведення такого огляду суд може залучити спеціаліста.

В клопотанні про огляд веб-сайту представник позивача зазначає, що такий огляд надасть змогу підтвердити дійсність відповідної копії редакції Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк» на час укладення кредитного договору тобто станом на 14.11.2013 року.

Огляд веб-сайту може бути проведений для фіксації лише тих даних, які можуть бути доказами у відповідній цивільній справі.

Сам по собі огляд веб-сайту за своєю суттю є фіксацією на час такого огляду певного стану речей, відповідної інформації тощо.

Отже, огляд веб-сайту не зможе спростувати чи підтвердити наявність станом на 14.11.2013 року тієї чи іншої редакції Умов та Правил.

Враховуючи викладене, огляд веб-сайту не зможе довести обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги позивача, зокрема такий огляд не змінить тих обставин, що Умови неодноразово могли змінюватися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин, а саме з 14.11.2013 року до моменту звернення до суду із вказаним позовом. Також, огляд веб-сайту не змінить і тих обставин, що вони відповідчем не підписані, а отже й обставини щодо недоведеності, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

Таким чином, клопотання позивача про огляд веб-сайту, яким позивач просить здійснити огляд та фіксування змісту розділу 2.1 Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб - сайті АТ КБ «Приватбанк», слід відхилити.

Враховуючи викладене, правову позицію Верховного Суду, визначену у постанові № 342/180/17 від 03.07.2019, яка підлягає застосуванню, той факт, що позивачем не доведено, що позичальник ознайомлений з порядком та умовами нарахування і сплати відсотків, суд приходить до висновку, що підлягає стягненню із відповідачки на користь позивача в межах заявлених вимог заборгованість за кредитом в сумі 192,68 грн. У задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача нарахованої пені необхідно відмовити.

Згідно ч.ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Сторонам, надано можливість повно реалізувати процесуальні права, надані їм законом, в тому числі надати докази.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Таким чином, суд вважає за доцільне стягнути на користь АТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 14 листопада 2013 року в розмірі 192 грн. 68коп., з яких 122 грн. 56коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 70 грн 12коп. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України.

В іншій частині позову слід відмовити.

Таким чином, позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Розглядаючи заявлену відповідачем вимогу про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує наступне.

П.5.43, п.5.44 Постанови ВП ВС від 12.05.2020 по справі №904/4507/18 визначено: «за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі б 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72). З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність».

В той же час, застосовуючи загадану Постанову Великої Палати, Верховний суд у справі №910/9187/19 у Постанові від 22.10.2020 зазначив: «сума, обумовлена сторонами до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою, є складовою частиною гонорару адвоката, тож належить до судових витрат, тому дійшов висновку, що суди не навели доводів та доказів нерозумності цих витрат, їх неспівмірності з ціною позову, складністю справи та її значенням для позивача і вимоги позивача про стягнення "гонорару успіху" задовольнила пропорційно до розміру задоволених вимог».

Постанова ВС по справі №640/18402/19 від 28.12.2020 констатує щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень частини четвертої статті 134 КАС України наступне: «Суд звертає увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним».

Крім того, у п. 19 Постанови ВС від 04.09.2020 по справі №820/4281/17 вказано, що за відсутності клопотання іншої сторони про зменшення таких витрат, суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, , покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2102,00 грн., а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог: на 0,63% (192,68*100%/30649,34), що становить 13,24 гривні (2102 *0,63%).

Крім того, за матеріалами справи видно, що відповідачем оплачено витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн. Відповідно до заявленого представником відповідача клопотання, до зазначеної суми має бути додано «гонорар успіху» у розмірі 3000 грн. Таким чином, з позивача на користь відповідача по справі має бути стягнуто судові витрати за оплату професійної правничої допомоги пропорційно до розміру позовних вимог, у задоволенні яких судом відмовлено: на 99,37% (30456,66*100%/30649,34), що становить 8943,3 грн (9000*99,37%).

Відповідно до ст.ст. 3, 526, 530, 533, 549, 551, 612, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 76, 81, 141, 247, 265, 268, 274, 279, 280, 282 ЦПК України, -

у х в а л и в:

позовну заяву акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, , до ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 14 листопада 2013 року в розмірі 192 (сто дев`яносто дві)грн. 68коп.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» витрати за сплату судового збору в розмірі 13 (тринадцять) грн. 24 коп.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_4 судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8943 (вісім тисяч дев`ятсот сорок три) грн 42 коп.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Сумського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Кролевецький районний суд Сумської області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст.273 ЦПК України.

Повне рішення суду складено12 березня 2021 року.

Суддя В. М. Придатко