ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2021 року

м. Харків

Справа № 643/15706/15-ц

Провадження № 22-ц/818/2200/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Хорошевський О.М.

суддів Котелевець А.В., Кругової С.С.

за участю секретаря Колесникова О.О.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3

третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Тимофєєва Олена Василівна

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 28 грудня 2020 року, постановлену суддею Бородіною Н.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Тимофєєва Олена Василівна про визнання правочину недійсним,-

УСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив визнати спадковий договір, укладеий 05.02.2010р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Тимофєєвою Оленою Василівною недійсним на підставі ч.1 ст. 225 ЦК України.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_4 є його матір`ю та матір`ю відповідача ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. В шестимісячний термін він звернувся до нотаріуса, із заявою про прийняття спадщини, після смерті, після чого дізнався, що 05.02.2010р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , який є ОСОБА_5 , укладений спадковий договір. За умовами спадкого договору в разі смерті ОСОБА_4 до ОСОБА_2 переходить право власності на Ѕ частину житлового будинку із надвірними будівлями по АДРЕСА_1 . Вказаним спадковим договором фактично він був позбавлений як спадкоємець першої черги на спадщину та єдине житло. На момент підписання спадкого договору матері було 81 рік, вона мала чисельні захворювання , зокрема серцево-судинної системи. Також мати важко перенесла смерть свого чоловіка у 2002році та його захворювання, у неї були головні болі, запаморочення. В 2002-2003р. мати була поставлена на диспансерний облік у ПНД-3 та з 2001р. по 2010рік періодично проходила лікування у третій міській психіатричній лікарні, у зв`язку із депресивним психічним розладом. Тобто на час укладання спадкового договору мати знаходилась в стані, коли не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. ЇЇ волевиявлення не відповідало її внутрішній волі, що відповідно до ч.1 ст. 225 ЦК України є підставою для визнаннч спадкового договору недійним.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 28 грудня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, як незаконне та необґрунтоване, постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Скарга містить посилання на те, що експерти не розібрались повністю у психічному стані ОСОБА_4 на момент 05.02.2010 і ухилились від вичерпної діагностичної оцінки.

Зазначив, що експертами була допущена істотна неповнота та вибірковість дослідження.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Асауленко В.В. просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 на час укладення оспорюваного спадкового договору мала абсолютну неспроможність розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції.

Судовим розглядом встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в АДРЕСА_1 належав на праві власності наступним особам:

- Ѕ частина ОСОБА_4 , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті свого чоловіка ОСОБА_6 , виданого 8 ХДНК 17 вересня 2002 року, р.№ 7-634;

- ј частина ОСОБА_7 , відповідно до свідоцтва про право на спадщину, виданого 27 червня 1990 року 8 ХДНК, р.№ 1-5191;

- 1/4 частина ОСОБА_8 відповідно до свідоцтва про право на спадщину, виданого 27 Червня 1990 р. 8 ХДНК, р.1-5191.

ОСОБА_9 , в подальшому було перейменовано на Ново-Віринську.

ОСОБА_4 є матір`ю позивача та відповідача ОСОБА_3 , а також бабусею відповідача ОСОБА_2 , що підтверджується матеріалами справи, сторонами не оспорюється та визнається.

05.02.2010р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений спадковий договір, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Тимофєєвою О.В. Відповідно до зазначеного спадкового договору ОСОБА_2 , як набувач, зобовязується виконувати передбачені в договорі розпорядження ОСОБА_4 , як відчужувача і в разі його смерті набуває право власності на належне відчужувачу майно, яке складається із Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

За п.9 договору на ОСОБА_2 за життя ОСОБА_4 покладені певні обов`язки.

У разі смерті ОСОБА_4 ОСОБА_2 зобов`язаний, в тому числі сплатити одноразово протягом одного календарного року з дати смерті ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 29922 грн. її спадкоємцеві синові ОСОБА_1 .

Договір підписаний сторонами та посвідчений нотаріусом.

ОСОБА_4 , 1929р.н. померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок хронічної серцевої недостатності, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть та довідкою про причини смерті , видані КП «Харківська міська поліклініка №6» . На момент смерті ОСОБА_4 була зареєстрована в АДРЕСА_1 , однак фактично проживала разом із своєю дочкою ОСОБА_3 , що підтверджується сторонами та допитами під час судового розгляду свідками ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Після смерті ОСОБА_4 за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 .

Частиною першою статті 225 ЦК України передбачено, що правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а у разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Для визнання правочину недійсним на підставі, яка передбачена зазначеною нормою, повинна бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Правила статті 225 ЦК України поширюються і на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Висновки суду про те, що особа на час укладення оспорюваного правочину не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, може бути зроблений за наявності відомостей про те, що така особа страждала певне психічне захворювання.

У справі за клопотанням сторін було призначено та проведено три експертні дослідження на підставі медичної документації ОСОБА_4 .

Вирішуючи спір судом першої інстанції надана оцінка висновкам цих досліджень.

Згідно із висновком судово-психіатричної експертизи №232 від 20.03.2017р., проведеної комісією лікарів судово-психіатричних експертиз КЗОЗ «Харківська обласна клінічна психіатрична лікарня №3» Кіпоренко Г.І. за представленими даними у період часу, якому відповідає підписання спадково договору 05.02.2010р. хронічного, стійкого психічного розладу, що позбавляє можливість усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, не виявляла.

ОСОБА_4 на момент підписання спадкового договору 05.02.2010р. була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Згідно підсумків висновку експертизи №261-КЕ/2017/пп від 13 червня 2017 року проведеної комісією Харківському обласному бюро судово-медичної екпертизи Департаменту охорони здоров`я Харківської області державної адміністрації: «Безумовне прогресування хронічних захворюваннь у ОСОБА_4 за період з 2004 по 2010 рік із погірщенням її загального стану дозволяє екпертній комісії висловити сумнів відносно можливості хворої усвідомлювати свої дії і керувати ними на момент складання спадкового договору від 05.02.2010 року.

За правилами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оцінюючи докази суд повинен керуватись правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оскаржуваним рішенням суду надано оцінку зібраним по справі доказів з дотримання правил ст. 89 ЦПК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги про істотну неповноту та вибірковість досліджень експертів та не призначення судом посмертної психологічного дослідження відносно ОСОБА_4 судова колегія зазначає наступне.

У розпорядження експертів для проведення усіх трьох експертиз надавалась уся медична документація витребувана судом.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 17 січня 2020 року призначена по справі комплексна судова психолого-психіатрична експертиза у висновках цієї експертизи №19 від 21.05.2020 зазначено, що до складу комісії яка проводила дослідження входив психолог-судовий експерт.

Посилання представника позивача в суді апеляційної інстанції про те, що запитань, відповідь на які потребують знань саме у галузі психології ухвалою суду від 17.02.2020 року не було поставлено, не можуть бути взяті до уваги, оскільки участь психолога - судового експерта у комісії експертів дозволяло відповісти на запитання « Чи були у померлої ОСОБА_4 на час підписання спадкового договору 05.02.2010 захворювання, які могли стати причиною зміни психічного стану та/або розладу ОСОБА_4 та вплинути на її волю та волевиявлення в момент підписання договору 05.02.2010р ?».

Що стосується встановлених комісією експертів сумнівів відносно можливості ОСОБА_4 усвідомлювати свої дії та керувати ними 05.02.2010 року.

Таких висновків комісія дійшла на підставі консультації професора кафедри психіатрії, наркологі та медичної психології ХНМУ зробленої за медичною документацією. За підсумком цієї консультації церебральний атеросклероз яким з 2003 року страждала ОСОБА_4 свідчить про наявність у хворої діменсії (слабоумство).

Колегія суддів зазначає, що за життя ОСОБА_4 діагноз: діменсія (слабоумство) встановлено не було. До того ж інші психіатри експерти при проведенні дослідження не дійшли висновку про те, що медична документації ОСОБА_4 свідчить про наявність таких порушень вищих дефікцій кори головного мозку які можуть свідчити про втрату елементарних навичок, та здібностей до самообслуговування.

Надаючи оцінку доказам у справі у їх сукупності колегія суддів приходить до висновку про відсутність достатніх підстав про наявність у ОСОБА_4 на час укладення оскаржуваного правочину такого психічного розладу які можуть свідчити про неможливість усвідомлювати свої дії та керувати ними.

З урахування викладеними судова колегія не знаходить підстав для скасування оскаржуваного рішення.

За висновком судово-психіатричної експертизи №19 від 21.05.2020р. проведеної комісією експертів судово-психіатричної експертизи за участю експерта судово-психологічної експертизи КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» - Кіпоренко Г.І. на момент складання та підписання спадкового договору 05.02.2010р. на будь-який психічний розлад не страждала. За своїм психічним станом на той час могла розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 , 375, 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 28 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.М. Хорошевський

Судді: А.В. Котелевець

С.С. Кругова

Повний текст постанови складено 06.08.2021.