КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №462/4527/19 Головуючий у І інстанції Букіна О.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Сакалоша Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 09 квітня 2021 року про закриття провадження в частині позовних вимог та визнання дій позивача зловживанням процесуальними правами у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Синеон», Товариства з обмеженою відповідальністю «Арді-Захід», Львівської міської ради, Городоцької районної державної адміністрації Львівської області, Кам`янка-Бузької районної державної адміністрації Львівської області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Синеон-Південь», Херсонської міської ради про визнання недійсними актів приймання-передачі майнових внесків до статутних капіталів, визнання недійсними свідоцтв про право власності, визнання незаконними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з вказаним позовом, посилаючись на те, що відчуження нерухомого майна, яке є спільною сумісної власністю позивачки та відповідача ОСОБА_2 , відбулося без відома позивачки та без надання нею письмової згоди на таке відчуження.

На підставі викладеного в позові просила суд:

1. Визнати недійсним акт приймання-передачі, на підставі якого ОСОБА_2 вніс до статутного капіталу ТОВ «Синеон» в якості майнових внесків наступні об`єкти нерухомого майна: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 21.6 м2; земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0016 площею 0,2089 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 ;

2. Визнати недійсним свідоцтво про право власності, серія та номер: НОМЕР_1 , видане 27.01.2015 року Державним реєстратором;

3. Визнати недійсним свідоцтво про право власності, серія та номер: НОМЕР_2 , видане 23.01.2015 року Державним реєстратором;

4. Визнати незаконним та скасувати Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 18893210 від 27.01.2015, прийняте Державним реєстратором;

5. Визнати незаконним та скасувати Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 18809532 від 23.01.2015, прийняте Державним реєстратором;

6. Визнати недійсним акт приймання-передачі, серія та номер: №01-05/2017, виданий 12.05.2017, видавник: ТОВ «Арді-Захід»; ТОВ «Синеон», на підставі якого ТзОВ «Синеон» вніс до статутного капіталу ТОВ «Арді-Захід» в якості майнових внесків наступні об`єкти нерухомого майна:

- квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 21,6 м2;

- земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0016 площею 0,2089 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 ;

7. Визнати незаконним та скасувати Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 35301400 від 22.05.2017, прийняте Державним реєстратором;

8. Визнати незаконним та скасувати Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 35302159 від 22.05.2017, прийняте Державним реєстратором;

9. Визнати недійсним акт приймання-передачі, на підставі якого ОСОБА_2 вніс до статутного капіталу ТОВ «Синео-Південь`в якості майнового внеску квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 32,8 м2;

10. Визнати недійсним свідоцтво про право власності, серія та номер: НОМЕР_3 , видане 13.10.2015 року Державним реєстратором;

11. Визнати незаконним та скасувати Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 25260979 від 13.10.2015, прийняте Державним реєстратором;

12. Поділити нерухоме майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя позиваки та ОСОБА_2 наступним чином:

- виділити в одноособову приватну власність відповідача ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 32,8 м2, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 12;

- виділити в одноособову приватну власність позивача ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 21,6 м2, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01 та земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0016 площею 0,2089 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09 квітня 2021 року закрито провадження у цивільній справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя а саме в частині виділення в одноособову приватну власність відповідача ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 32,8 м2, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 12; виділення в одноособову приватну власність позивачки ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 21,6 м2, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01 та земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0016 площею 0,2089 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1.

Визнано дії ОСОБА_1 щодо повторного звернення до ОСОБА_2 із вимогами щодо поділу нерухомого майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя зловживанням процесуальними правами.

Стягнуто з ОСОБА_1 у дохід державного бюджету штраф у сумі 681 грн.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що висновок суду першої інстанції про необхідність закриття провадження у справі в частині позовних вимог позивачки до ОСОБА_2 про поділ нерухомого майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, не відповідає нормам процесуального права, а саме: вимогам п. 3. ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Так, у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Тоді як фактичні підстави звернення ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з позовними вимогами про поділ спільного майна подружжя у даній цивільній справі істотно відрізняються від фактичних підстав позову у цивільній справі №446/683/15-ц

Окрім того, у судових рішеннях Верховного Суду неодноразово зазначалось, що суд закриває провадження у справі лише за умов повної тотожності сторін, предмету та підстав позову у цивільній справі, в якій ухвалено рішення, що набрало законної сили.

Так, в постанові Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі №347/2115/17 зазначено, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Однак суд першої інстанції не надав належної правової оцінки обставинам справи, не врахував висновки Верховного Суду, що призвело до безпідставного закриття провадження в частині позовних вимог та необґрунтованого визнання дій позивача зловживанням процесуальними права з накладенням штрафу.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України та в межах строку наданого Київським апеляційним судом на адресу суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 в якому зазначено, що оскаржувана ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права та не може бути скасована з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі.

Окрім того, в поданому відзиві ОСОБА_2 зазначає, що сторона позивача продовжує зловживати своїми процесуальними правами, безпідставно зазначаючи про відсутність повноважень суду першої інстанції закрити провадження у справі.

На підставі викладеного у відзиві, ОСОБА_2 просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду - без змін.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась.

ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Інші учасники справи також в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялись належним чином.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення враховуючи таке.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка уже зверталася до суду із позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя (справа №446/683/15-ц) за наслідками розгляду якого було постановлено ухвалу про закриття провадження, яка набрала законної сили, а тому у діях позивачки вбачається зловживання процесуальними правами щодо повторного звернення із позовом до того ж відповідача (відповідачів), з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Визнаючи дії позивача зловживанням процесуальними правами та накладаючи штраф, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 допустила зловживання процесуальними правами, оскільки свідомо подала до суду позов, з питань, які вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, тому відносно неї має бути застосовано захід процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі 0,3 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 681 грн.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції враховуючи таке.

Щодо закриття провадження у справі в частині позовних вимог.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства,. серед іншого, є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом та забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої ст. 19 ЦПК України суди розглядають справи, що виникають з цивільних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства.

Згідно зі ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: 1) справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства; 2) відсутній предмет спору; 3) набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами; 4) позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом; 5) сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом; 6) суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 186 цього Кодексу; 7) настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва; 8) після відкриття провадження у справі між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Відповідно до ч. 2 ст. 255 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Статтею 186 ЦПК України, суд відмовляє у відкритті провадження, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується позивачкою, ОСОБА_1 дійсно зверталася до суду з позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя, що підтверджується копією позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, яку було подано до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області та у якій позивач просила суд:

- виділити у власність ОСОБА_1 земельну ділянку АДРЕСА_4 та житловий будинок, який розташований на цій земельній ділянці; квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 21,6 м2; транспортний засіб марки Шкода Октавіа, 2011 року випуску, д.р.н. НОМЕР_4 ;

- виділити у власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_5 , загальною площею 26,0 м2, квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 32,8 м2; земельну ділянку у с. Ременів Кам`янка-Бузького району Львівської обл., площею 0,2 га.

Ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 21 квітня 2015 року було прийнято відмову від заявлених вимог позивача ОСОБА_1 , а провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя закрито.

Разом з тим, як вбачається зі змісту даного позову, що перебуває на розгляді у Солом`янському районному суді м. Києва, ОСОБА_1 обґрунтовує свої позовні вимоги не лише тим, що майно яке підлягає поділу є спільним сумісним майном подружжя, а й тим, що майно набуте ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в шлюбі було відчужено ОСОБА_2 всупереч волі позивачки, відповідно передумовою для поділу спільного майна подружжя є ще й визнання недійсними актів прийому-передачі нерухомого майна, визнання недійсними свідоцтва про власності на вказане нерухоме майно, визнання незаконними та скасування рішення про державну реєстрацію вказаного нерухомого майна, а вже потім поділ такого майна.

Окрім того, сторонами у даній справі є не лише подружжя.

Таким чином, суд першої інстанції не врахував, що для вирішення питання чи подавався позивачем вже такий позов до відповідача ОСОБА_2 необхідно встановити наявність водночас трьох складових, а саме тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

У даній справі відсутня наявність одночасно наведених трьох факторів, окрім того норами ст. 255 ЦПК України не передбачено право суду закривати провадження з вищевказаних підстав.

Щодо визнання дій позивача зловживанням процесуальними правами.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 44 ЦПК України передбачено, що залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (ч. 3 ст. 44 ЦПК України).

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (ч. 4 ст. 44 ЦПК України).

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами 2-5 цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ст. 13 ЦК України).

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин 2-5 ст. 13 цього Кодексу (ч. 3 ст. 16 ЦК України).

Тлумачення зазначених норм свідчить, що потрібно розмежовувати зловживання процесуальними правами та зловживання матеріальними (цивільними) правами. Вказані правові конструкції відрізняються як по суті, так і за правовими наслідками щодо їх застосування судом. При зловживанні процесуальними правами суд має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання, позов, чи застосувати інші заходи процесуального примусу. Натомість правовим наслідком зловживання матеріальними (цивільними) правами може бути, зокрема, відмова у захисті цивільного права та інтересу, тобто відмова в позові.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що подання ОСОБА_1 даного позову в частині позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 є зловживанням процесуальними правами, оскільки такі дії позивача спрямовані безпосередньо на захист свого порушеного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду про закриття провадження, визнання дій позивача зловживанням процесуальними правами та накладення штрафу з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 379 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 09 квітня 2021 року про закриття провадження в частині позовних вимог та визнання дій позивача зловживанням процесуальними правами у даній справі скасувати та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 серпня 2021 року.

Суддя-доповідач

Судді: