Справа №333/1357/20
Провадження №2/333/1069/21
РІШЕННЯ

Іменем України

04 серпня 2021 року м. Запоріжжя Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Піха Ю.Р., за участю секретаря судового засідання Нікуліна О.Є., представника позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Ленінського районного суду міста Запоріжжя, Запорізького апеляційного суду про відшкодування шкоди завданої незаконними діями суду, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, зазначивши, що за наслідками досудового розслідування кримінальних правопорушень, передбачених статтями 185 КК України, обвинувальні акти відносно ОСОБА_2 були передані на розгляд до Ленінського районного суду м.Запоріжжя. Вироком Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 15.01.2015 року позивача було визнано винуватим у скоєнні злочину та остаточно призначене покарання у вигляді трьох років та шести місяців. Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 01.02.2016 року зазначений вирок суду скасовано та кримінальне провадження направлено на новий судовий розгляд до суду перший інстанції.

При повторному судовому розгляді вироком Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 26.01.2017 року в порушенні вимог ч.2 ст.416 КПК України, було незаконно призначено більш суворе покарання, ніж за попереднім вироком у вигляді 4 років позбавлення волі. Вирок суду першої інстанції було залишено без змін ухвалою Запорізького апеляційного суду від 25.05.2017 р.

Зазначене порушення вимог кримінального процесуального законодавства в частині незаконності та безпідставності призначеного остаточне покарання було підтверджено постановою Верховного Суду від 05.07.2018 року за наслідками розгляду касаційної скарги, що потягло за собою зміну вироку Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 26.01.2017 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 25.05.2017 року та зменшено призначене остаточно покарання до трьох років та шести місяців позбавлення волі.

На момент розгляду касаційної скарги та виправлення судової помилки, позивач ОСОБА_2 повністю відбув незаконне призначене судом першої інстанції покарання у вигляді 4 років, тобто фактично відбував покарання у вигляді позбавлення волі протягом 6 місяців та 4 дні за наслідками незаконного засудження (кінцевий термін ув?язнення призначеного строку у вигляді 4 років припадав на 22.05.2017 року проте ОСОБА_2 був звільнений в залі Апеляційного суду лише 25.05.2017 р.).

Тому на підставі викладеного позивач просив стягнути моральну шкоду у розмірі 30 645,00 гривень.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав, просив задовольнити.

Представник Запорізького апеляційного суду до судового засідання не з?явився, надіслав до суду відзив на позовну заяву, який мотивовано тим, що відповідно до ч.1 ст.1176 ЦК України, шкода завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування прокуратури або суду.Згідно ч.11 ст.49 Закону України № 1402-VIII від 02.06.2016 року «Про судоустрій і статус суддів» за шкоду, завдану судом, відповідає держава на підставах та в порядку, встановлених законом. Отже, суди не можуть бути відповідачами у справах за позовами про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду під час здійснення правосуддя. Позивач просить стягнути на його користь моральну шкоду за незаконне перебування його під вартою понад строк. Проте чинним законодавством України не передбаченого стягнення моральної шкоди у зв?язку з тривалим перебуванням під вартою при винесення обвинувального вироку. Отже, оскільки стосовно позивача не виносився виправдувальний вирок, кримінальне провадження стосовно нього не закривалось з підстав, зазначених у ч.2 ст.2 вищевказаного Закону, а також будь-які факти незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення чи незаконного взяття і тримання під вартою в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду не встановлювалися, відсутні правові підстави для стягнення на його користь моральної шкоди.

На підставі чого відповідач вважає, що відсутні підстави для задоволення позову.

Представник Ленінського районного суду міста Запоріжжя до судового засідання не з?явився, надіслав до суду відзив в якому просив відмовити у задоволенні позову, мотивуючи свої заперечення тим, що позивачу необхідно визначити належних відповідачів по справі.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1 , судом установлені, такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За положенням ч.1 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу кримінального правопорушення за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Згідно приписів ч.1 ст.4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР, відшкодування шкоди у випадках, передбачених п.1,3,4 і 5 статті 3 цього Закону провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що законодавцем встановлена презумпція вини завдавача шкоди, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкода була завдано не з його вини. При цьому потерпілий повинен надати докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Конституційним Судом України у рішенні від 03 жовтня 2001 року у справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) зазначено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади.

Отже, відповідно до норм чинного законодавства моральна шкода, завдана особі незаконними діями чи бездіяльністю суду під час здійснення правосуддя, відшкодовується за рахунок держави і саме держава має бути відповідачем у цій справі.

Враховуючи те, що суд позбавлений процесуальних повноважень з власної ініціативи здійснити заміну неналежного відповідача, а так само й притягнути співвідповідача, а позивачем пред?явлено позов безпосередньо до суду, який є неналежним відповідачем, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 12,13,259,263-265 ЦПК України,суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до Ленінського районного суду міста Запоріжжя, Запорізького апеляційного суду про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 04 серпня 2021 року.

Головуючий суддя Ю.Р. Піх