КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/4410/2021 Доповідач - Мараєва Н.Є.
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2021 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Заришняк Г.М., Рубан С.М.

Розглянули у порядку письмового провадження в приміщенні Київського

апеляційного суду

Цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 21 грудня 2020 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3

про зміну розміру аліментів

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., перевіривши матеріали справи,

обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 21 грудня 2020 року відмовлено у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 21 грудня 2020 року скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю, а саме, змінити розмір аліментів, які стягуються з апелянта на підставі судового наказу Солом`янського районного суду міста Києва від 20 квітня 2020 року на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 1/8 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття, також просить усі витрати покласти на відповідача, посилаючись на незаконність даного судового рішення, зокрема, на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

12 лютого 2021 року до Київського апеляційного суду від представника ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 21 грудня 2020 року залишити без змін та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати (витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги) в сумі 5000 грн., понесені ОСОБА_2 у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

17 лютого 2021 року до Київського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, у якій він просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі або частково, а також відмовити ОСОБА_2 в покладенні понесених нею судових витрат, пов`язаних із наданням правової (правничої) допомоги на ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, сторони перебували в шлюбі з 24 січня 2015 року, який був розірваний рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 25 червня 2018 року (а.с. 12-13).

У сторін народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судовим наказом від 20 квітня 2018 року з позивача на користь відповідача стягнуто на утримання доньки у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 12-17).

13 липня 2019 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб, а ІНФОРМАЦІЯ_2 в них з дружиною народилася донька ОСОБА_6 .

З наявного у матеріалах справи наказу ПрАТ "Фармацевтична фірма "Дарниця" №39-В від 01 липня 2019 року вбачається, що дружина позивача ОСОБА_3 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с. 18-20).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з ПрАТ "Фармацевтична фірма "Дарниця", а за сумісництвом працює в Національному медичному університеті ім. О.О. Богомольця.

Відповідно до наявних у матеріалах справи довідок про доходи, загальна сума доходу позивача у ПрАТ "Фармацевтична фірма "Дарниця" за період серпень 2019 року - липень 2020 року становить 416 852, 67 грн., у Національному університеті ім. О.О. Богомольця за вказаний вище період - 25 767, 97 грн. (а.с. 21-22).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що зміна сімейного стану позивача та народження дитини не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, ОСОБА_1 посилався на те, що у нього змінився сімейний, у новому шлюбі народилася друга дитина, яка також потребує належного матеріального забезпечення, а також на те, що на його утриманні перебуває його нова дружина, яка знаходиться у відпустці для догляду за дитиною.

Однак, колегія суддів зазначає, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини у новому шлюбі, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, такої ж правової позиції дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року в справі №565/2071/19.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, дохід позивача протягом останнього року є стабільним та високим, який дає відповідачу, як платнику аліментів, як сплачувати аліменти, та і утримувати сім`ю.

Таким чином, враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що розмір аліментів, який було визначено судовим наказом від 20 квітня 2018 року, відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні малолітню дитину - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та дружину, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та суперечитиме її інтересам.

Що стосується доводів позивача, що розмір аліментів, який він сплачує на користь спільної з відповідачкою дитини, перевищує рівень прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, слід зазначити наступне.

Верховний суд України постановою у справі № 461/4936/16 від 31 жовтня 2018 року прийшов до висновку, що закріплений на законодавчому рівні мінімальний розмір аліментів не виконує обмежувальну функцію при визначенні розміру аліментів, який цей мінімум перевищує.

Тобто, вказана обставина також не може бути підставою для зменшення розміру аліментів.

Таким чином, враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно того, що позивач належним чином не довів погіршення свого майнового стану, у тому числі у зв`язку із народженням дитини від іншого шлюбу, а тому, суд першої інстанції вірно вважав, що відсутні підстави для задоволення вимог позивача.

Щодо клопотання про витребування доказів, яке надійшло на адресу апеляційного суду, від представника ОСОБА_2 , колегія суддів зазначає, що воно не підлягає задоволенню, оскільки матеріали справи містять достатню кількість доказів для вирішення даного спору.

Також, у відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати (витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги) в сумі 5 000 грн., понесені ОСОБА_2 у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Дослідивши заявлене представником позивача клопотання про стягнення судових витрат, колегія суддів дійшла висновку, що воно підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 та ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, відповідач надала суду: копію ордеру про надання правової допомоги, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №4921 від 27 березня 2012 року, копію договору про надання правової (правничої) допомоги №0510/2020-01 від 05 жовтня 2020 року, копію рахунку на оплату правової допомоги №03022021 від 03 лютого 2021 року, копію дубліката квитанції № 0.0..1 від 03 лютого 2021 року про передоплату за надання правової допомоги за договором №0510/2020-01 від 05 жовтня 2020 року в розмірі 5 000 грн., копію акта про надання-приймання послуг від 10 лютого 2021 року.

Отже, враховуючи зазначене вище, відповідач довела понесені нею витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн.

Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу був направлений відзив на апеляційну скаргу, таким чином, він був повідомлений про заявлене відповідачем клопотання про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 5 000 грн., однак не звернувся до суду із клопотанням про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

Таким чином, враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення клопотання представника ОСОБА_2 про стягнення із позивача на користь відповідача понесені нею судові витрати у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції, а саме витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з`ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 268, 352, 367, 368, 374, 375, 376, 381- 384, ч.1 ст.369 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 21 грудня 2020 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги в сумі 5 000 (п`ять тисяч) гривень) понесені у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: