Справа № 359/8309/20
Провадження № 2/359/1051/2021
РІШЕННЯ

Іменем України

27 липня 2021 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Яковлєвої Л.В.,

при секретарі Русан А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди завданої в результаті ДТП в порядку суброгації,-

В С Т А Н О В И В :

21 жовтня 2021 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія АРКС» (далі по тексту ПАТ «СК «АРКС») звернулося до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 , яким просило стягнути з відповідача на власну користь в порядку суброгації 14167 грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102 грн. 00 коп.

Вимоги обґрунтовувалися тим, що 09 травня 2020 року відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі по тексту - ДТП) за участю автомобіля Renault Sandero, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , цивільно - правова відповідальність якого застрахована у позивача, та Daewoo Lanos, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , цивільно - правова відповідальність якого застрахована у ТДВ «СК «Альфа-Гарант», внаслідок якої автомобілі зазнали механічних ушкоджень.

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаче-ного ст. 124 КУпАП.

На підставі страхового акту за № ARX2565322 від 20 травня 2020 року ОСОБА_2 виплачено страхове відшкодування в розмірі 33048 грн. 60 коп. Позивач, з метою досудового врегулювання спору, звернувся до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» із заявою про виплату страхового відшкодування. 07 серпня 2020 року страхова компанія відповідача здійснила виплату страхового відшкодування позивачу в розмірі 18881 грн. 60 грн. (з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу), що підтверджується Випискою по рахунку.

Відповідач, як безпосередньо винна особа у ДТП, зобов`язаний відшкодувати ПАТ «СК «АРКС» різницю між завданою шкодою та страховою виплатою, здійсненою ТДВ «СК «Альфа-Гарант» у розмірі 14167 грн. 00 коп. (33048 грн. 60 коп. 18881 грн. 60 коп.).

13 серпня 2020 року позивач направив на адресу відповідача претензію, яка отримана ним 18 серпня 2020 року, з вимогою компенсувати страховій компанії відшкодування в розмірі 14167 грн. 00 коп.. Однак дана вимога залишена ОСОБА_1 без виконання. Наведене слугувало підставою для звернення ПАТ «СК «АРКС» до суду з позовом з метою захисту невизнаних та порушених прав.

Ухвалою суду від 30 листопада 2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встанов-лено строки для вчинення процесуальних дій.

Відповідач своїм процесуальним правом на подачу до суду відзиву на позовну заяву, клопотань, пояснень, не скористався.

Ухвалою суду від 03 березня 2021 року у справі закрито підготовче судове засідання та призначено її до розгляду по суті.

Представник позивача в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Разом з тим, подав до суду заяву, якою про розгляд справи просив здійснити за його відсутності. Позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання до суду не з`явився. Про причини неявки суд не повідомив, заяви, клопотань чи пояснень до суду не направив.

Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Згідно статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу.

Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1-3 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що 09 травня 2020 року о 12 год. 40 хв. в Київській області на 28 км. автодороги Київ Харків Довжанський, М-03, з`їзд на Т 1026 водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Daewoo Lanos, д.н.з. НОМЕР_2 , не дотримався безпечного бокового інтервалу та допустив зіткнення з автомобілем Renault Sandero, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 . Внаслідок даного ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Наведене підтверджується довідкою Національної поліції України, схемою місця ДТП (а.с. 22 - 28).

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, проте звільнено від адміністративної відповідальності обмежившись оголошен-ням усного попередження (а.с. 29).

Згідно довідки поліції та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 26 листопада 2019 року власником автомобіля Renault Sandero, д.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_2 (а.с. 21).

26 листопада 2019 року між ПАТ «СК «АРКС» та ОСОБА_2 укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту «Класік» за № 308047а9кг на підставі якого застраховано цивільно правову власника транспортного засобу щодо автомобіля Renault Sandero, д.н.з. НОМЕР_1 (а.с. 5-18).

На підставі заяви ОСОБА_2 від 09 травня 2020 року про подію та на виплату за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу, акту огляду транспортного засобу від 14 травня 2020 року, рахунку за № НОМЕР_4 від 14 травня 2020 року, розрахунку страхового відшкодування, страхового акту за № ARX2565322 від 20 травня 2020 року та платіжного доручення за № 670517 від 21 травня 2020 року ОСОБА_2 виплачено товариство «СК «АРКС» страхове відшкодування в розмірі 33048 грн. 00 коп. (а.с. 19-20, 30 - 37).

Судом також встановлено, визнається і не заперечується сторонами, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована у ТДВ «СК «Альфа-Гарант» за Полісом серії АО № 5890162 від 27 вересня 2020 року (а.с. 23).

Позивач з метою досудового врегулювання спору звернувся до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» із заявою про виплату страхового відшкодування, у зв`язку з чим 07 серпня 2020 року отримав від страхової компанії відповідача відшкодування з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в розмірі 18881 грн. 60 коп. (а.с. 83).

13 серпня 2020 року позивач направив на адресу відповідача претензію, яка отримана ним 18 серпня 2020 року, з вимогою компенсувати страховій компанії відшкодування в розмірі 14167 грн. 00 коп.. Однак дана вимога залишена ОСОБА_1 без виконання. Доказів протилежного суду сторонами не надано (а.с. 38-39).

Згідно ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулась і з настанням якої, виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідаль-ності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно ст. 29 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу, відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

За приписами ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодуван-ня завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Статтею 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків, має право на їх відшкодування у розмірі витрат, які вона зробила чи мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно ст. 1166 ЦК України шкода завдана неправомірними діями майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У статті 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України вказано, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальній за заподіяний збиток.

Аналогічну позицію викладено у Постанові Верховного Суду України від 31 травня 2017 року у справі за № 6- 2969цс16 року де зазначено, що з метою захисту інтересів потерпілого на страхувальника (зокрема, винуватця ДТП) покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність. В даній Постанові зазначено, що, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування завданої потерпілому шкоди, то страховик, який виплатив страхове відшкодування, на підставі ст. 1194 ЦК України має право звернутися безпосередньо до страхувальника з вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Також, аналогічну позицію викладено у Постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі за № 754/1114/15-ц де встановлено, що одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною.

Цією ж Постановою зазначено, що потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування, або шляхом звернення до страховика, в якого особа, яка завдала шкоди застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка задала шкоди, за наявності передбачених ст.1194 ЦК підстав.

Постановою Верховного Суду від 07 лютого 2019 року у справі за № 645/3746/16-ц викладено позицію, згідно якої, якщо для відновлення попереднього стану речі, яка мала певну зношеність, зокрема автомобіля, було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). З урахуванням наведеного, правиль-ним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахуванням коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці.

За змістом ч. 4 ст. 263 ЦПК України та ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зважаючи на вказане, суд вважає, що право вимоги, яке виникає в порядку та на умовах передбачених ст. 993 ЦК України, а також ст. 27 Закону України «Про страхування», є суброгаційним, а відповідний обов`язок відшкодування шкоди винною особою, з огляду на положення ст. 1166 ЦК України є деліктним зобов`язанням. Такий перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

Положеннями ст. 512, 514 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках встановлених законом, при цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зокрема положеннями ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхуван-ня» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.27 Постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» за № 4 від 01 березня 2013 року, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика, суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Так, у випадку суброгації, відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні, із збереженням самого зобов`язання, на підставі договору страхування, а також ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування». У випадку регресу, одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється нормами ст. 1191 ЦК України.

Відповідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За змістом ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Аналізуючи викладене у сукупності, суд приходить висновку, що позивач виконав всі покладені на нього зобов`язання, а тому у нього виникло право звернутися безпосередньо до відповідача з вимогою про відшкодування завданої йому матеріальної шкоди у порядку суброгації.

За змістом п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Аналізуючи наведені норми законів та надані докази у справі, суд приходить висновку, що ПАТ «СК «АРКС» набуло право звернутись до суду з вимогою про відшкодування збитків, завданих в результаті ДТП, до ОСОБА_1 , як особи, винної у вчиненні вказаного ДТП.

Враховуючи те, що позивач виплатив суму страхового відшкодування за договором страхування у розмірі 33048 грн. 60 коп. до нього в порядку та на умовах передбачених ст. ст. 512, 514, 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» перейшло суброгаційне право вимоги до відповідача. При цьому, зобов`язання не було припинено зміною кредитора.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між завданою шкодою та виплатою фактично здійсненою виплатою ТДВ «СГ «Альфа-Гарант» в розмірі 14167 грн. 00 коп. (33048,60 18881,60).

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Позивач при зверненні до суду з даним позовом сплатив судовий збір в розмірі 2102 грн. 00 коп.. Наведене підтверджується платіжним дорученням за № 707930 від 25 вересня 2020 року (а.с. 4).

Відповідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору в сумі 2102 грн. 00 коп., підлягають стягненню на його користь з відповідача.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 993, 1166, 1188, 1194 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Закону України «Про страхування», ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 258-259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди завданої в результаті ДТП в порядку суброгації- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» в порядку суброгації 14 167 (чотирнадцять тисяч сто шістдесят сім) гривень 00 (нуль) копійок, а також суму понесених витрат на оплату судового збору в розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) гривні 00 (нуль) копійок.

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС», юридична адреса : 04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи - НОМЕР_5 , паспорт серії НОМЕР_6 виданий 30 травня 1999 року Дебальцівським МВ УМВС України в Донецькій області, місце проживання: АДРЕСА_1 .

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлено 05 серпня 2021 року.

Суддя Л.В. Яковлєва