Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді Виниченко Л.М.,

при секретарях Сіренко Д.В., Коваленко Д.В., Ганжа Д.О.,

за участі:

позивача (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 ,

представника позивача (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

представника відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

третьої особи за первісним позовом ОСОБА_6 ,

представника третьої особи ОСОБА_6 - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 755/10082/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_6 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності на квартиру,-

У С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у якому просить в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ним право власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , та покласти в рівних частках на нього з відповідачем виконання зобов`язання по поверненню грошових коштів у розмірі 40 000 дол. США за договором позики, укладеним між ним та третьою особою ОСОБА_6 .

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі з 11.10.2016 р. На початку грудня 2017 року з метою придбання спільної квартири ним та відповідачем ОСОБА_8 було позичено у батька дружини ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 40 000 дол. США. У подальшому в грудні 2017 року за спільні кошти подружжя в загальному розмірі 79 000 дол. США було придбано квартиру АДРЕСА_2 .

Позивач стверджує, що 01.01.2018 року на вимогу ОСОБА_6 ним було складено письмову розписку про повернення позичених раніше 40 000 дол. США в строк до 31.12.2032 шляхом здійснення щомісячних платежів у розмірі 235 дол. США.

Позивач зазначає, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17.07.2019 у справі № 755/9596/19 шлюб з відповідачем розірвано. Вищевказана квартира була придбана за отримані грошові кошти від ОСОБА_6 за договором позики, тобто використаних в інтересах сім`ї, є спільною сумісною власністю подружжя, а боргове зобов`язання в розмірі 40 000 дол. США за даним договором є солідарною відповідальністю обох з подружжя та має враховуватись при поділі спільного майна. Однак, відповідач свої боргові зобов`язання за договором позики не визнає. В той же час ОСОБА_6 було подано позовну заяву до нього про стягнення боргу за договором позики в розмірі 40 000 дол. США до Обухівського районного суду Київської області.

З посиланням на норми ст. ст. 60, 61, 65 СК України позивач просить задовольнити позов (т. 1 а.с. 43-47).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21.07.2020 року позовну заяву було залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків позовної заяви (т. 1 а.с. 36, 37).

На виконання вимог ухвали суду позивачем 28.07.2020 року подане клопотання з квитанцією про сплату судового збору (т. 1 а.с. 40-42).

Ухвалою суду від 03.08.2020 року відкрите провадження у справі у порядку загального позовного провадження (т. 1 а.с. 48-50).

31.08.2020 до суду надійшов відзив на позов у якому відповідач ОСОБА_3 просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з посиланням на їх безпідставність. Зазначає, що спірна квартира була придбана за грошові кошти, які були її особистою власністю, зокрема за кошти, що надала її матір ОСОБА_9 . Жодних коштів для купівлі квартири від позивача не надходило. Позивач ОСОБА_1 власноручно написав заяву про те, що він не претендує на квартиру АДРЕСА_2 . Придбання квартири відбулося 07.12.2017, при цьому кошти в позику за наданою розпискою позивач отримав 01.01.2018, про що він особисто зазначив у розписці. Вона не була обізнана про взяття в борг позивачем грошових коштів у третьої особи та не давала жодної згоди на написання такої розписки. Отримані ОСОБА_1 грошові кошти не використовувались в інтересах сім`ї (т. 1 а.с. 89-97).

31.08.2020 до суду надійшли пояснення на позовну заяву від третьої особи ОСОБА_6 з проханням відмовити в позові. Третя особа вказує, що квартира, яка є предметом спору, була придбана його донькою ОСОБА_10 за особисті кошти, які належали їй та які напередодні купівлі квартири ОСОБА_11 надала його дружина ОСОБА_9 . Будучи подружжям ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не мали спільних грошових коштів для придбання квартири та таких коштів позивач не надавав. 01.01.2018 позивач ОСОБА_1 взяв у нього в борг 40 000 дол. США, на підтвердження чого надав розписку. Ці гроші позивач брав для власних потреб та для потреб своєї матері. Відповідач не була обізнана про надання ним 01 січня 2018 грошових коштів позивачу. Вже з часом він повідомив ОСОБА_11 про позику ОСОБА_12 грошових коштів (т. 1 а.с. 77-80).

09.09.2020 до суду надійшли пояснення третьої особи ОСОБА_6 на відзив на позов з проханням відмовити в позові (т. 1 а.с. 121, 122).

04.11.2020 до суду надійшла відповідь на відзив у якій представник позивача ОСОБА_2 просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зазначено, що відзив є необґрунтованим, відповідач у період шлюбу та на день придбання квартири ніде не працювала. Правочин щодо передачі відповідачу грошових коштів від ОСОБА_13 належним чином оформлений не був, тобто будь якого зв`язку між грошима матері та доньки не має. Відповідно до попереднього висновку спеціаліста фактична вартість спірної квартири на момент укладення договору купівлі-продажу квартири в грудні 2017 складала від 75 000 до 80 000 дол. США без ПДВ. З метою придбання вказаної квартири для сім`ї позивачем під час шлюбу з відповідачем 16.11.2017 було продано іншу квартиру, що належала йому на праві спільної власності, вартість якої орієнтовно складала 30 000 дол. США. Ці грошові кошти позивачем були витрачені саме придбання квартири по АДРЕСА_3 . На виданій позивачем розписці третій особі у період шлюбу сторін по справі відсутня відмова дружини ОСОБА_3 на отримання позивачем коштів в сумі 40 000 дол. США. Тому відповідач була обізнана про факт отримання коштів в борг та використання їх в інтересах сім`ї (т. 1 а.с. 133-135).

31.08.2020 відповідачем поданий зустрічний позов до ОСОБА_1 про визнання за ОСОБА_3 права особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Зустрічний позов ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що наприкінці 2017 вона з відповідачем, перебуваючи у шлюбі, бажали купити квартиру та жити окремо від батьків. Однак, на купівлю квартири спільних коштів не мали, тому у листопаді 2017 року звертались до ПАТ «ВіЕс Банк» для отримання кредитних коштів, які через відсоткову ставку 21% відмовились від надання кредиту. У грудні 2017 вона перебувала на дев`ятому місяці вагітності та після пологів мала на меті заїхати з дитиною у нову квартиру. Тому попросила кошти для придбання квартири у своїх батьків, які є забезпеченими та мають власний бізнес. Для цього її мати ОСОБА_9 напередодні укладення угоди з метою надання їй грошових коштів на купівлю квартири знімала з власної картки ПриватБанку 30.11.2017 готівку в сумі: 7 000 грн., 8 000 грн., 5 000 грн. 01.12.2017 знімала 50 000 грн. 06.12.2017 знімала 5 000 грн. 07.12.2017 ОСОБА_9 , як засновник на той момент ТОВ «Лакі Натс» отримала поворотну фінансову допомогу в сумі 100 800 грн. та 50 400 грн. Всі ці гроші були надані на купівлю спірної квартири. Договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_4 було укладено 07.12.2017 між нею та ОСОБА_14 за ціною 217 400 грн. В день укладення угоди вона перебувала у пологовому будинку, тому нотаріус виїжджав до лікарні для підписання з її сторони договору купівлі-продажу. Оскільки вона знаходилася у пологовому будинку, грошові кошти які раніше їй надала її матір вона передала своїй матері для розрахунку з продавцем ОСОБА_14 . Жодних коштів для придбання квартири від позивача ОСОБА_1 не надходило. При цьому останній написав власноручно заяву, якою підтверджує, що він не претендує на квартиру.

З посиланням на ст. ст. 57, 60 СК України ОСОБА_3 просить задовольнити зустрічний позов (т. 1 а.с. 152-153).

Ухвалою суду від 22.01.2021 року задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 про прийняття зустрічного позову, зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності на квартиру прийнято до спільного розгляду із первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_15 , третя особа ОСОБА_6 про поділ майна подружжя. Вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом (т. 1 а.с. 209, 210).

28.01.2021 до суду надійшли пояснення третьої особи ОСОБА_6 з проханням задовольнити зустрічний позов ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 216-218).

17.02.2021 до суду надійшов відзив на зустрічний позов у якому представник відповідача за зустрічним позовом просить задовільнити позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_1 та відмовити у задоволенні зустрічного позову. Зазначено, що договір купівлі-продажу спірної квартири від 07.12.2017 є дійсним. Зі змісту цього договору купівля квартири здійснювалась за спільні кошти подружжя, а не за власні кошти ОСОБА_3 , правочин укладено згідно з письмової заяви про згоду чоловіка покупця - ОСОБА_1 . Матеріали справи не містять нотаріально посвідченої письмової відмови ОСОБА_1 від права власності на спірну квартиру (т. 1 а.с. 229-232).

24.02.2021 до суду надійшла відповідь на відзив у якій представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 просить задовольнити зустрічний позов та відмовити у задоволенні первісного позову (т. 1 а.с. 235-243).

Ухвалою суду від 12.03.2021 клопотання представника позивача за первісним позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2 про виклик свідків задоволено частково, клопотання представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 ОСОБА_5 про виклик свідків задоволено (т. 2 а.с. 23-25).

Ухвалою суду від 12.03.2021 підготовче провадження у справі закрито та призначена справа до судового розгляду по суті (т. 2 а.с. 19).

В судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 , який є відповідачем за зустрічним позовом, та його представник ОСОБА_2 підтримали основний позов з викладених у ньому підстав, у задоволенні зустрічного позову просили відмовити з підстав, викладених у відповіді на відзив та у відзиві на зустрічну позовну заяву.

Представники відповідача - позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечували проти задоволення первісного позову, підтримали зустрічний позов з підстав, викладених у зустрічній позовній заяві, у відзиві на первісний позов та у відповіді на відзив на зустрічний позов.

Третя особа ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_16 просили відмовити у задоволенні первісного позову, посилаючись на його безпідставність і недоведеність, та задовольнити зустрічний позов з підстав, викладених у письмових поясненнях.

Суд, вислухавши пояснення позивача (відповідача за зустрічним позовом), його представника, представників відповідача (позивача за зустрічним позовом), третю особу за первісним позовом, представника третьої особи, свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач - відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 та відповідач - позивач за зустрічним позовом ОСОБА_17 перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 жовтня 2016 року (т. 1 а.с. 15).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17.07.2019 року ухваленим у цивільній справі № 755/9596/19 шлюб між сторонами розірвано (т. 1 а.с. 16, 17).

Згідно свідоцтва про зміну імені, 06 березня 2020 року ОСОБА_18 змінила прізвище на ОСОБА_19 (т. 1 а.с. 99).

07 грудня 2017 року за Договором купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Секістовою Т.І., зареєстрованого у реєстрі за № 1641, відповідач (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_20 придбала квартиру АДРЕСА_1 (далі - договір купівлі-продажу квартири, т. 1 а.с. 98).

Відповідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22.06.2020, спірна квартира АДРЕСА_2 на праві власності 07.12.2017 зареєстрована за ОСОБА_18 (т. 1 а.с. 19, 20).

Отже, вищевказане спірне нерухоме майно придбане у період перебування сторін по справі в шлюбі.

Відповідно положень ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Позивач за первісним позовом просить в порядку поділу майна подружжя визнати за ним право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 .

Позивач - відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 надав суду пояснення у якості свідка, при цьому засвідчив, що з сім`єю відповідача ОСОБА_10 була домовленість про те, що половину коштів на квартиру дає він, а половину - батьки його колишньої дружини. Перед народженням доньки він у грудні 2017 продав свою квартиру в м. Українка, гроші віддав ОСОБА_6 , зокрема віддав 27 000 дол. США отриманих від продажу належної йому квартири та 13 000 дол. США, які йому дали його родичі. Перед призначеною датою купівлі спірної квартири вартістю 80 000 дол. США у відповідача трапився ризик припинення вагітності, тому вона була госпіталізована у клініку. Угоду вони не хотіли відміняти, тому прийняли рішення, що батьки ОСОБА_11 поїдуть до нотаріуса в офіс, щоб розрахуватися за квартиру з продавцем, та для підписання договору нотаріус приїде в клініку, при цьому він весь час був біля відповідача. Розписку про позику 40 000 дол. США видав на вимогу батька відповідача ОСОБА_6 , щоб вся квартира була майном лише його з відповідачем сім`ї. Після купівлі квартири на нього почали чинити тиск, відповідач влаштовувала скандали, шантажувала дитиною, він не хотів розлучатися з відповідачем, мав на меті зберегти свою сім`ю, тому написав, що не претендує на квартиру. За виданою ним розпискою від 01.01.2018 гроші він не брав. У договорі написали занижену ціну на квартиру. У період шлюбу він працював неофіційно.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує, в даному випадку на відповідача - позивача за зустрічним позовом.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Позивач за зустрічним позовом просить визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 , посилаючись на те, що квартира була куплена за кошти її матері ОСОБА_9 .

Третя особа на стороні відповідача за первісним позовом ОСОБА_6 надав пояснення у якості свідка, засвідчив, що спірна квартира по АДРЕСА_3 була придбана виключно за кошти його сім`ї. За ремонт у квартирі також сплачували вони. Відповідач ОСОБА_10 працювала постійно. Позивач ОСОБА_1 вчиняв фізичне насилля по відношенню до відповідача. Спірну квартиру вони купили за ціною, яка вказана в договорі. Від ОСОБА_1 гроші для купівлі квартири він не отримував. Він особисто давав в борг позивачу 40 000 дол. США для його власних потреб - для бізнесу його матері. Куди витратив ОСОБА_1 гроші його не відомо. Погроз позивачу він не робив.

Свідок ОСОБА_14 зі сторони відповідача (позивача за зустрічним позовом) засвідчила, що свою квартиру АДРЕСА_2 вона продала 07.12.2017 року ОСОБА_21 , проте фактично купувала у неї квартиру ОСОБА_9 , яка в день підписання договору передала їй гроші в сумі 217 400 грн., як вказано в договорі, в нотаріальній конторі в присутності нотаріуса. З ОСОБА_22 вона не знайома.

Свідок ОСОБА_23 зі сторони відповідача (позивача за зустрічним позовом) засвідчила, що в грудні 2017 року вона працювала бухгалтером в ТОВ «Лакі Натс». Тоді вона оформлювала та перевіряла безпроцентний договір зворотної фінансової допомоги для надання коштів ОСОБА_9 , як співзасновнику товариства, для купівлі квартири. Гроші виплачувались через банк готівкою.

Свідок ОСОБА_9 зі сторони відповідача (позивача за зустрічним позовом) засвідчила, що вона є матір`ю ОСОБА_10 . Для придбання квартири гроші у неї просила ОСОБА_11 . Мати ОСОБА_24 вигнала ОСОБА_11 вагітну з квартири де вона попередньо жила, після чого у ОСОБА_11 був зрив. Тому вони вирішили допомогти доньці у придбанні житла. В листопаді 2017 вона (свідок) знімала кошти зі свого рахунку в ПриватБанку які отримувала за здачу квартир в оренду та віддавала ОСОБА_11 , останню суму 150 000 грн. вона зняла зранку 07.12.2017 за замовленням через бухгалтерію. 06.12.2017 вночі ОСОБА_11 забрали в лікарню де остання знаходилася з ОСОБА_12 . Тоді ОСОБА_11 віддала їй всі гроші та попросила купити квартиру за яку домовилась з продавцем. При купівлі спірної квартири в нотаріуса гроші продавцю за квартиру передавала вона особисто в сумі 217 400 грн. Тоді ж ОСОБА_12 приїхав з лікарні, взяв помічника нотаріуса якого возив до ОСОБА_11 у лікарню для підписання договору купівлі-продажу квартири. За все життя у них ОСОБА_12 гроші ніколи їм не приносив, продавцю за квартиру також грошей не давав.

Судом безспірно встановлено, що в день укладення договору купівлі-продажу квартири відповідач - позивач за зустрічним позовом знаходилась в акушерському відділенні лікарні, що підтверджується випискою із історії пологів № 1705 ОСОБА_18 (т. 2 а.с. 29), кошти за оплату вартості квартири продавцю ОСОБА_14 від імені покупця ОСОБА_18 сплачувала матір останньої ОСОБА_9 в нотаріальній конторі, де підписувала договір сторона продавця. Відповідач (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_18 договір відписувала в лікарні.

Відповідно пункту 3 договору купівлі-продажу квартири, продаж квартири вчинено за 217 400 грн., які продавець одержав від покупця до підписання цього договору.

Позивач заперечує факт зазначеної у договорі вартості квартири, стверджуючи, що спірна квартира коштувала 80 000 дол. США. Однак, такі доводи ОСОБА_1 суд до уваги не приймає, оскільки належних та достовірних доказів щодо вказаних обставин суду не надано, договір купівлі-продажу є дійсним, зміни до нього не вносились, до того ж свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_9 підтвердили вартість квартири у розмірі 217 400 грн.

Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_6 засвідчили, що квартира АДРЕСА_2 придбана за кошти їхньої сім`ї, зокрема за кошти які надавала ОСОБА_18 ОСОБА_9 . При цьому суду надано виписки по рахунку видані АТ КБ «ПриватБанк», відповідно яких 30.11.2017 було знято готівкові кошти у розмірі 8 000 грн., 7 000 грн., 5 000 грн.; 01.12.2017 було знято 50 000 грн.; 06.12.2017 було знято 5 000 грн., що загалом становить суму 75 000 грн. (т. 1 а.с. 164-166). Також надано виписку по рахунку ТОВ «Лакі Натс», відповідно якої 07.12.2017 ОСОБА_9 отримала кошти у розмірі 50 400 грн. та 100 800 грн. за договором про надання поворотної фінансової допомоги № 07/12-17 від 07.12.2017 року (т. 1 а.с. 167).

З пояснень позивача ОСОБА_1 , як свідка, на купівлю квартири він надав 40 000 дол. США ОСОБА_6 , що включали 27 000 дол. США від продажу належної йому квартири та 13 000 дол. США, які йому дали його рідні.

При цьому позивачем за первісним позовом надано договір купівлі-продажу квартири від 16.11.2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Дідковською Ю.В., зареєстрований у реєстрі за № 1302, відповідно якого ОСОБА_25 та ОСОБА_1 продали квартиру в АДРЕСА_5 , за яку отримали кошти у розмірі 130 000 грн. (т. 1 а.с. 137-140). Відповідно цього договору, позивач за первісним позовом відчужив належну йому Ѕ частку квартири.

Отже, спірна квартира, яка придбана 07.12.2017 року, коштувала 217 400 грн.

Суд приймає до уваги покази свідка ОСОБА_23 , яка засвідчила, що кошти за договором зворотної фінансової допомоги у грудні 2017 ОСОБА_9 отримувала з цільовим використанням - для купівлі квартири, оскільки такі кошти у розмірі 151 200 грн. були отримані саме 07.12.2017 року, тобто в день укладення договору купівлі-продажу квартири. Продавець квартири свідок ОСОБА_14 підтвердила отримання оплати вартості квартири від ОСОБА_9 .

Решта коштів на загальну суму 75 000 грн., на які посилається відповідач (позивач за зустрічним позовом), були зняті з рахунку в АТ КБ «ПриватБанк» 30.11.2017, 01.12.2017 та 06.12.2017, що не підтверджує їх цільового використання для купівлі спірного нерухомого майна, до того ж сума таких коштів з урахуванням отриманих коштів за договором зворотної фінансової допомоги перевищує вартість квартири, що свідчить про використання знятих 30.11.2017, 06.12.2017 у банкоматі грошових коштів та отриманих 01.12.2017 готівкових у відділенні банку коштів на інші цілі.

За викладених обставин суд вважає, що при купівлі спірної квартири позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_20 було внесено 151 200 грн. особистих коштів. До того ж сам позивач ОСОБА_1 пояснював про те, що він надавав гроші на половину вартості квартири.

Суд також враховує ті обставини, що ОСОБА_1 до купівлі спірної квартири відчужив квартиру у м. Українка, Ѕ частка якої належала на праві власності позивачу за первісним позовом, від реалізації якої було отримано 130 000 грн., з яких ОСОБА_1 належало 65 000 грн.

За повідомленням позивача за первісним позовом ОСОБА_1 він офіційно не працював, влітку 2018 року зареєстрував приватне підприємство, проте діяльності не здійснював. Відповідач за первісним позовом ОСОБА_20 , відповідно довідки від 30.03.2018 № 01/03, працювала в ТОВ «Лакі Натс» на посаді менеджера з продажу з 02.10.2014 року по 13.03.2018 р. де отримувала заробітну плату (т. 1 а.с. 244).

Сторони по справі мають малолітню дитину ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 100).

Свідок ОСОБА_1 - позивач (відповідач за зустрічним позовом) та свідки ОСОБА_6 і ОСОБА_9 , як батьки відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_3 , є зацікавленими особами у справі, тому суд не приймає їх покази в частині пояснень, що ОСОБА_1 сплатив половину вартості спірної квартири належними йому особистими коштами 40 000 дол. США та пояснення, що ОСОБА_1 не надавав будь яких коштів для купівлі квартири.

Суд також критично відноситься до наданої ОСОБА_1 розписки від 30.12.2018 про те, що він не претендує на спірну квартиру, оскільки будь яких нотаріально посвідчених угод щодо нерухомого майна, у тому числі розподілу майна подружжя між сторонами не укладалось, з пояснень ОСОБА_1 таку розписку він писав через сварки в сім`ї та погрози відповідача розірвати шлюб і забрати дитину, при цьому він хотів зберегти сім`ю (т. 1 а.с. 112).

З урахуванням наданих суду вищевказаних доказів суд вважає, що за ОСОБА_3 слід визнати право особистої приватної власності на 7/10 частки квартири АДРЕСА_2 , виходячи з того, що при купівлі цієї квартири вартість якої 217 400 грн. було внесено особисті кошти матері позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 в сумі 151 200 грн., що становить 69,55%, тобто 7/10 частки.

Решта 3/10 частки квартири є спільним майном сторін по справі, як подружжя, у зв`язку з чим кожному з них належить по 3/20 частки квартири АДРЕСА_2 .

Отже, частка ОСОБА_1 у спірному нерухомому майні становить 3/20, частка ОСОБА_3 складає 17/20, що включає: 7/10 частку особистої приватної власності та 3/20 частку майна подружжя.

За правилами ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Також позивач ОСОБА_1 просить в порядку поділу спільного майна подружжя покласти в рівних частках на нього з відповідачем виконання зобов`язання по поверненню грошових коштів у розмірі 40 000 дол. США за договором позики, укладеним між ним та третьою особою ОСОБА_6 .

В цій частині позову суд враховує наступне.

За приписами ч. 4 ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Встановлено, що 01 січня 2018 року ОСОБА_1 надав розписку за змістом якої позивач за первісним позовом отримав від третьої особи ОСОБА_6 у борг при підписанні розписки грошові кошти в сумі 40000 доларів США зі строком повернення до 31.12.2032 року (т. 1 а.с. 18).

В обґрунтування вимог ОСОБА_1 вказує, що таку розписку він надавав на вимогу ОСОБА_6 та з метою подальшої виплати вказаних коштів, які були внесені для купівлі квартири, щоб вся квартира була його з відповідачем власністю.

Проте, факт використання коштів за позикою в інтересах сім`ї, у тому числі для оплати вартості спірної квартири, позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 суду не доведено.

Попередньо ОСОБА_6 звертався до Обухівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів за борговою розпискою від 01.01.2018 року.

За результатами розгляду спору рішенням Обухівського районного суду Київської області від 14.09.2020 року у справі 372/4452/19, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 02.12.2020 року, позов ОСОБА_6 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 заборгованість за договором позики у розмірі 1 122 688,92 грн. (т. 1 а.с. 187-191).

Зі змісту вищевказаної мотивувальної частини постанови Київського апеляційного суду від 02.12.2020 року убачається, що судами першої та апеляційної інстанції надавалась оцінка укладеному між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 договору позики від 01.01.2018 року, що є предметом цього спору, при цьому було встановлено, що позичені кошти не використовувались ОСОБА_1 в інтересах його сім`ї для купівлі квартири АДРЕСА_2 .

За приписами ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно правових висновків викладених у постановах Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц, від 28 липня 2021 року у справі № 755/10979/19, преюдиційність, це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

З урахуванням викладеного, основний та зустрічний позов слід задовольнити частково.

Позивачем за первісним позовом було сплачено судовий збір у розмірі 10 510 грн. в частині майнових вимог та у розмірі 840,80 грн. в частині немайнових вимог (т. 1 а.с. 6, 42).

Позивачем за зустрічним позовом сплачено судовий збір у розмірі 10 510 грн. (т. 1 а.с. 160).

Відповідно частин 1, 10 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи, що основний позов задоволено частково в частині майнових вимог (задоволено 3/20 від заявленої Ѕ, тобто спільною частковою власністю визнано 30% спірної квартири) та частково задоволено зустрічний позов, у зв`язку з чим у порядку розподілу між сторонами судових витрат по сплаті судового збору з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 3 153 грн. та з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню 7 357 грн.

Отже, шляхом взаємозарахування зобов`язання кожної із сторін сплати іншій стороні судовий збір, суд присуджує до стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 різницю у сплаті судового збору у розмірі 4 204 грн. (7 357 - 3 153).

Керуючись ст. ст. 60, 61, 65, 70 СК України, ст. ст. 355, 356 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 року № 11, ст. ст. 4, 12, 76, 77, 81, 89, 133, 137, 141, 158, 259, 265, 268, 273, 289, 354 ЦПК України суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_24 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_6 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_22 право власності на 3/20 частини квартири АДРЕСА_2 , загальна площа якої 80,5 кв.м., жилова площа 46,1 кв.м..

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_10 право власності на 3/20 частини квартири АДРЕСА_2 , загальна площа якої 80,5 кв.м., жилова площа 46,1 кв.м.

У іншій частині позову відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_24 про визнання права особистої приватної власності на квартиру задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_10 право особистої приватної власності на 7/10 частини квартири АДРЕСА_2 , загальна площа якої 80,5 кв.м., жилова площа 46,1 кв.м.

У іншій частині зустрічного позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_24 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 4 204 (чотири тисячі двісті чотири) грн.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Третя особа за первісним позовом ОСОБА_6 , місце проживання: АДРЕСА_8 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Повне судове рішення складено 06.08.2021 року.

Суддя