П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2021року м. Київ

Справа № 761/16418/20

Провадження: № 22-ц/824/2805/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Іванової І.В., Пікуль А.А.

секретар Гулієв М.Д.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу начальника Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нещадима Івана Сергійовича

на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 04 червня 2020 року, постановлену під головуванням судді Пономаренко Н.В.,

у справі за поданням головного державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві Руденка Юрія Олексійовича про тимчасове обмеження виїзду за кордон України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа, стягувач: Акціонерне товариство «Сбербанк», правонаступником якого є ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и в :

У червні 2020 року головний державний виконавець Руденко Ю.О. звернувся до суду із вказаним поданням, обґрунтовуючи його тим, що на виконанні у Шевченківському РВ ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Мінстерства юстиції (м.Київ) перебуває ВП № 34756239 з виконання виконавчого листа № 2?226 від 19.03.2012 року, виданого Шевченківським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Сбербанк» боргу у розмірі 2 766 373,20 грн. В ході здійснення виконавчого провадження було встановлено, що боржник ОСОБА_1 у добровільному порядку рішення суду не виконав, поштову кореспонденцію не отримує, ухиляється від виконання зобов`язань покладених на нього рішенням суду, а тому, у разі його виїзду за кордон та не повернення в Україну, буде ускладненим або неможливим виконання рішення суду. Державним виконавцем зі свого боку вжито усіх, передбачених законодавством України заходів примусового виконання рішення, однак, у зв`язку із свідомим невиконанням боржником своїх обов`язків, покладених на нього рішенням суду, останнє досі залишається невиконаним. Враховуючи викладене, просив суд задовольнити подання та тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 червня 2020 року у задоволенні подання головного державного виконавця Шевченківського РВ ДВС у м. Києві ГТУЮ у м. Києві Руденка Ю.О. про тимчасове обмеження виїзду за кордон України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа відмовлено.

Не погодившись із таким судом рішенням, начальник Шевченківського РВ ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нещадим І.С. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм процесуального права та порушення норм матеріального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про задоволення подання.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що обізнаність боржника про існування рішення суду та відкрите виконавче провадження, не виконання боржником рішення суду (повністю або частково) при наявності такої можливості, не надання боржником декларації про його доходи та майно, відкриття боржником нових рахунків після накладення на них арешту в рамках виконавчого провадження, систематичне перетинання боржником державного кордону України, свідчать про його свідоме ухилення від виконання рішення суду. Вказував, що висновок суду першої інстанції про те, що із матеріалів справи не вбачається, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, не відповідає дійсності, оскільки в матеріалах виконавчого провадження наявні заяви від представника боржника про зупинення виконавчого провадження у зв`язку із зверненням до суду з питання відстрочення виконання рішення суду. Окрім того, в матеріалах справи міститься підтвердження факту направлення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження та інших документів, а тому висновок суду першої інстанції щодо необізнаності боржника про існування виконавчого провадження є хибним.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 11 та 13 січня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Павличенко С.С. в інтересах ОСОБА_1 зазначив, що державним виконавцем до подання не було надано жодного доказу на підтвердження факту ухилення боржника від виконання рішення суду, в тому числі, шляхом залишення території України. Відсутні в матеріалах справи і докази виходів державного виконавця за адресою проживання ОСОБА_1 та його виклики боржника на прийом. Суд першої інстанції вірно зазначив, що в матеріалах справи взагалі відсутні відомості щодо належного повідомлення боржника ОСОБА_1 про існування виконавчого провадження, оскільки додана до подання копія конверту не є таким доказом. Посилання скаржника на заяви ОСОБА_1 до суду щодо зупинення виконавчого провадження у зв`язку із порушенням питання про відстрочення виконання рішення суду не є підтвердженням факту ухилення ОСОБА_1 від виконання рішення суду, а навпаки, свідчить про бажання виконати рішення суду за згодою стягувача у більш пізній термін. Також вказував, що виконавчий лист № 2-226/11 був виданий на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 як поручителя ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором № 07-12-06/ФО, що був укладений між ОСОБА_3 та АТ «Сбербанк» 21.12.2006 року. Однак, 29.04.2014 року договір поруки, що був укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», розірвано, зобов`язання сторін, в тому числі, ОСОБА_1 , за договором поруки припинились. Отже, у ОСОБА_1 відсутні зобов`язання щодо виконання виконавчого листа № 2-2296/11. Окрім того, 22.01.2020 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні №34756239 правонаступником - ОСОБА_2 06.05.20220 року та 28.01.2021 року ОСОБА_4 до відділу державної виконавчої служби було направлено заяви про заміну стягувача та повернення виконавчого документу стягувачу, проте, станом на 05.02.2021 року виконавчий документ не повернутий. 05.02.2021 року ОСОБА_2 як стягувач у ВП № 34756239 надала ОСОБА_1 лист про відсутність його зобов`язань як поручителя ОСОБА_3 за кредитним договором від 21.12.2006 року та про відсутність у нього зобов`язань щодо виконання виконавчого документу № 2-226/11 від 19.03.2012 року, що був виданий на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва. Зважаючи на викладене, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а подану апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні адвокат Павличенко С.С. в інтересах ОСОБА_1 та адвокат Кузьмін Д.В. в інтересах ОСОБА_2 заперечували проти апеляційної скарги, просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Державний виконавець в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за відсутності скаржника.

Заслухавши пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2011 року задоволено позов ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» заборгованість за кредитним договором в розмірі 2 764 553,20 грн.

На виконанні в Шевченківському РВ ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває ВП № 34756239 з виконання виконавчого листа № 2-226/11 від 19.03.2012, виданого Шевченківським районним судом м. Києва.

Самостійно рішення суду боржником не виконано, будь-яких документів від боржника стосовно виконання рішення не надходило.

Відмовляючи у задоволенні подання про тимчасове обмеження виїзду за кордон України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа, суд першої інстанції виходив із того, що старшим державним виконавцем не надано до суду доказів, які б свідчили, що боржник належним чином повідомлений про існування виконавчого провадження та ухиляється від виконання зобов`язань за рішенням суду.

Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно положень пункту 2 частини 1 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну» громадянин України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань або розв`язання спору у передбачених законом випадках.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених у порядку, передбаченому статті 11 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Відповідно до статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Відповідно до пункту 18 частини 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішення.

Отже, зміст норм зазначеного Закону передбачає юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за умови доведеності ухилення від їх виконання.

«Ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у пункті 5 частини 1 статті 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та у пункті 18 частини 3 статті 11 ЗУ «Про виконавче провадження», з об`єктивної сторони означає такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. Це є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань, покладених на нього рішенням, є оціночним поняттям.

Задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази про те, що боржник ОСОБА_1 викликався до державного виконавця чи уникав такого виклику, не виконував вимоги виконавця, приховував майно, змінив місце проживання чи роботи з метою ухилення від сплати коштів.

При цьому, слід відмітити, що з початком запровадження карантину на території України звернення до відділів ДВС в цей період здійснюється через направлення заяв, скарг, тощо, як у письмовому вигляді поштою, так і з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку, тобто, особистий прийом громадян не ведеться.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги щодо ігнорування боржником викликів державного виконавця колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими.

Не приймаються до уваги колегії суддів і доводи апеляційної скарги про те, що ухилення боржника від виконання рішення суду підтверджується наявними в матеріалах виконавчого провадження заявами його представника про зупинення виконавчого провадження у зв`язку із зверненням боржника до суду щодо відстрочення виконання рішення суду.

Згідно ч. 6 ст. 367 ЦПК України, в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 367 ЦПК України).

За наведених підстав, колегія суддів не приймає до уваги долучені скаржником до апеляційної скарги копії заяв представника ОСОБА_1 про зупинення виконавчого провадження у зв`язку із зверненням боржника до суду щодо відстрочення виконання рішення суду, оскільки такі документи не були предметом розгляду в суді першої інстанції, а скаржником не наведено підстав неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що головним державним виконавцем Руденком Ю.О. не доведено належними та допустимими доказами факту навмисного чи іншого свідомого ухилення боржником ОСОБА_1 від виконання обов`язків, покладених на нього рішенням суду.

При цьому, колегія суддів відмічає, що саме по собі невиконання боржником зобов`язань протягом встановленого строку, про що вказує державний виконавець, не може свідчити про ухилення боржника від сплати заборгованості, і як наслідок, не може бути підставою для застосування до боржника тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Окрім того, колегія суддів ураховує, що 29.04.2014 року між ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір про розірвання договору поруки, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Ємець К.Є. 22 грудня 2006 року за реєстровим номером 1859, згідно умов якого з моменту набрання чинності цим договором зобов`язання сторін, що виникли з договору поруки, припиняються і сторони не вважають себе пов`язаними будь-якими правами та обов`язками, що виникли із його умов. Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами, скріплення печаткою кредитора та його нотаріального посвідчення (а.с. 120).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.01.2020 року замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні №34756239 правонаступником - ОСОБА_2 (а.с. 114-118).

ОСОБА_2 як стягувач у ВП № 34756239 повідомила ОСОБА_1 листом від 05.02.2021 року про відсутність у нього будь-яких зобов`язань щодо виконання виконавчого листа № 2-226/11. ОСОБА_2 підтвердила і своїх письмових поясненнях в суді апеляційної інстанції. (а.с. 121).

Відсутність у ОСОБА_1 будь-яких зобов`язань щодо виконання виконавчого листа № 2-226/11 представник ОСОБА_2 підтвердив в суді апеляційної інстанції.

Кузьмін Д.В. в інтересах ОСОБА_2 також зазначив, що ОСОБА_2 як стягувач у ВП № травня 2020 року та 29 січня 2021 року направляла до Шевченківського РВ ДВС у м. Києві заяви про заміну сторони виконавчого провадження, однак, до теперішнього часу виконавчі листи їй не повернуті (а.с. 112,113).

Отже, державному виконавцю станом на травень 2020 року, тобто, за місяць до звернення до суду із поданням про тимчасове обмеження виїзду за кордон України боржника ОСОБА_1 , було достеменно відомо про вищевикладені обставини.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для обмеження виїзду за кордон України боржника ОСОБА_1 та погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні подання головного державного виконавця Руденка Ю.О.

Апеляційна скарга за своїм змістом є повторенням правової позиції, викладеної в поданні державного виконавця, аргументи якої знайшли належну оцінку в ухвалі суду першої інстанції. Доводів на спростування висновків суду апеляційна скарга не містить.

Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За таких підстав, колегія суддів доходить висновку про залишення апеляційної скарги начальника Шевченківського РВ ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нещадима І.С. без задоволення, а ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 04 червня 2020 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 367-368, 375, 381- 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу начальника Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нещадима Івана Сергійовича залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 04 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 02 квітня 2021 року.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: І.В. Іванова

А.А.Пікуль