Постанова

Іменем України

02 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 199/168/18-ц

провадження № 61-12705св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «АСТА», Публічне акціонерне товариство «Платинум Банк», Товарна біржа «Електронні торгові системи», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрсервісстрой»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2020 року у складі судді Антонюк О. А. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 липня 2020 року у складі колегії суддів: Пищиди М. М., Ткаченко І. Ю., Каратаєвої Л. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів попередніх інстанцій

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТА» (далі - ТОВ «АСТА»), Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» (далі - ПАТ «Платинум Банк»), Товарної біржі «Електронні торгові системи» (далі - ТБ «Електронні торгові системи»), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрсервісстрой» (далі - ТОВ «Укрсервісстрой»), про визнання такими, що не відбулися, електронних публічних торгів, визнання недійсним протоколу електронних торгів, визнання недійсним договору про відступлення права вимоги суми заборгованості, визнання недійсним договору відступлення права вимоги за іпотечним договором.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що свого часу він уклав кредитний та іпотечний договори, взяв кошти, придбав квартиру, але не розрахувався з банком і рішенням суду, в рахунок погашення його заборгованості, звернуто стягнення на предмет іпотеки, рішення набрало законної сили. Відповідачами укладено договори відступлення права вимоги за його боргами та організовано і проведено аукціон, відбулися електронні торги з продажу його майна. Вважає, що вказані торги і аукціон, протокол і договори відбулися з порушенням закону і його прав, він фактично був позбавлений можливості приймати участь у аукціоні та викупі належної йому квартири. Таким чином, єдиним вирішенням спірного питання є захист у судовому порядку, шляхом визнання торгів, аукціону і протоколу торгів недійсними, договорів відступлення права вимоги - недійсними. Отже, відповідачі при проведенні торгів і укладанні вказаних договорів діяли недобросовісно, не виказавши своїх дійсних намірів, а ТОВ «АСТА» взагалі не є фінансовою установою. На його звернення до відповідача про з`ясування обставин вказаного та укладання договорів, спірне питання не вирішено.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив визнати такими, що не відбулися, електронні публічні торги, проведені ТБ «Електронні торгові системи», від 30 листопада 2017 року щодо продажу права вимоги за кредитним договором від 08 лютого 2008 року № 10.840.08.40 та права вимоги за договором іпотеки від 08 лютого 2008 року № 0.840.08.40; визнати недійсним протокол електронних торгів № UА-ЕА-2017-11-16-000094-b, сформований 30 листопада 2017 року ТБ «Електронні торгові системи»; визнати недійсним договір від 26 грудня 2017 року № 15 К про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги суми заборгованості в розмірі 247 418,10 дол. США за кредитним договором від 08 лютого 2008 року № 10.840.08.40, укладений між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «АСТА»; визнати недійсним договір від 26 грудня 2017 року № 15і про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги за іпотечним договором від 08 лютого 2008 року № 0.840.08.40 на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 36,6 кв. м, загальною - 70,9 кв. м, що належить на праві власності ОСОБА_1 , укладений між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «АСТА».

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2020року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 як не мав права брати участь в електронних торгах, так і не брав у них участі. Враховуючи те, що аукціон проведено відповідно до чинного Регламенту ЕТС, договори відступлення (купівлі-продажу) права вимоги укладені у повній відповідності до положень чинного законодавства, у позивача відсутні підстави для звернення з відповідним позовом, навіть з огляду на те, що він не був учасником аукціону, і його права не були порушені. Виникнення розбіжності в часі формування протоколу електронних торгів та завершення часу роботи модулю електронного аукціону при проведенні торгів UА-ЕА-2017-11-16-000094-b викликане тимчасовим зависанням одного з серверів, яке призвело до некоректної роботи модулю планування часу початку/завершення модулю електронного аукціону в частині розрахунку коректного часу завершення роботи модулю електронного аукціону. Водночас, з урахуванням відсутності будь-яких скарг від учасників/переможця вказаного електронного аукціону в частині роботи ЕТС щодо можливого порушення їх прав під час проведення вищевказаних електронних торгів (аукціону), цей інцидент не призвів до порушення/обмеження прав учасників електронних торгів (аукціону).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 липня 2020року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що після проведення аукціону та визначення ТОВ «АСТА» переможцем, 26 грудня 2017 року між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «АСТА», як новим кредитором, укладений договір № 15К про відступлення (купівлі-продажу) права, договір № 15і про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги. Ціна продажу права вимоги встановлювалась не сторонами договору, а в результаті проведеного аукціону. За умовами договору про відступлення права вимоги, права кредитора за основним договором переходять до нового кредитора відповідно до цього договору у обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги. До нового кредитора не переходить право і нарахування процентів за користування боржниками кредитними коштами та право на здійснені договірного списання коштів з рахунку/рахунків боржника, що надані банку відповідно до умов основного договору. Таким чином, судом першої інстанції правильно вирішена справа, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, є правильним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У серпні 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Судукасаційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 липня 2020 року, в якій просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує на те, що суди в оскаржуваних судових рішеннях не врахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18), у постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 161/13889/17 (провадження № 61-10897св19). Крім того, спірний договір відступлення права вимоги на користь ТОВ «ACTA» за своєю природою є договором факторингу, а ТОВ «ACTA» не є ні банком, ні фінансовою установою, а тому цей договір та договір про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги за іпотечним договором укладені з порушенням закону.

У жовтні 2020 року Фондом гарантування вкладів фізичних осіб подано відзив на касаційну скаргу, у якому зазначено, що нормативно-правовими актами, що передбачають продаж активів неплатоспроможних банків не перебачено, що відступлення права вимоги за кредитним договорами має відбуватись лише на користь фінансових установ. За обставинами справи, відбувалось відступлення права вимоги від неплатоспроможного банку - ПАТ «Платинум Банк» (у якого відкликана банківська ліцензія Національним банком України, який відповідно також немає статусу фінансової установи) на користь юридичної особи, що не заборонено чинним законодавством. ПАТ «Платинум Банк» перебуває в процедурі ліквідації у відносинах із ним пріоритетними є норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та нормативно-правові акти в сфері гарантування вкладів фізичних осіб, які не забороняють відступлення права вимоги за договорами на користь будь-якої фізичної чи юридичної особи.

У жовтні 2020 року ТОВ «АСТА» подано відзив на касаційну скаргу, у якому зазначено, що Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» не застосовується до відносин щодо реалізації активів неплатоспроможних банків. Договір не є договором факторингу, а є правочином з відступлення права вимоги (цесії). Така ж правова позиція, з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16, наведена у постановах Верховного Суду, зокрема, від 16 жовтня 2018 року у справі № 923/151/17, від 16 квітня 2019 року у справі № 916/144/17, від 17 січня 2020 року у справі 916/2286/16.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 29 вересня 2020 року відкрито провадження у справі, витребувано справу та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

09 жовтня 2020 року справа надійшла до суду касаційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 25 січня 2021 року зупинено касаційне провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 346/1305/19-ц.

Ухвалою Верховного Суду від 27 липня 2021 року відновлено касаційне провадження у справі.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставами для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, аоскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам статей ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Обставини встановлені судами

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2013 року позовну заяву ПАТ «Платинум Банк» задоволено, в рахунок заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «Платинум Банк» за договором від 08 лютого 2008 року № 10.840.08.40 у сумі 2 223 176,39 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 36,6 кв. м, загальною - 70.9 кв. м, що належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом реалізації з публічних торгів за ціною, яка встановлюється на рівні цін не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

На підставі рішення Правління Національного банку України від 10 січня 2017 року № 14-рш/БТ «Про віднесення ПАТ «Платинум Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 11 січня 2017 року № 85 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Платинум Банк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

На підставі вказаного рішення розпочато процедуру виведення ПАТ «Платинум Банк» із ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації на один місяць із 11 січня до 10 лютого 2017 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «Платинум Банк», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Ірклієнку Юрію Петровичу на один місяць із 11 січня до 10 лютого 2017 року включно.

04 січня 2018 року ОСОБА_1 отримав від ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «АСТА» м. Дніпро спільний лист від 26 грудня 2017 року № 10/10736-1, яким позивача повідомлено про те, що 26 грудня 2017 року між ними укладений договір № 15К про відступлення (купівлі-продажу) прав, договір № 15і про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, за якими ПАТ «Платинум банк» 26 грудня 2017 року відступив ТОВ «АСТА» права вимоги за договорами: від 08 лютого 2008 року № 10.840.08.40, угодою від 23 березня 2009 року № 1 до кредитного договору від 08 лютого 2008 року № 10.840.08.40; поруки від 08 лютого 2008 року № 10.840.08.40.1 і договору від 08 лютого 2008 року № 10.840.08.40.1.

Відповідно до пунктів 1.2 договорів, сторони цим визнають, що жодне з положень цього договору, а також будь-які платежі, які здійснюватимуться на виконання цього договору, не вважаються та не можуть вважатися фінансуванням банку новим кредитором.

Згідно з пунктами 1.3 договорів, сторони цим безвідклично відмовляються від будь-яких своїх претензій, які можуть виникнути у майбутньому, стосовно правової природи цього договору.

Відповідно до пункту 4.1 договору № 15К сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за основним договором, відповідно до цього договору новий кредитор сплачує банку грошові кошти у сумі 607 108 грн. Ціна договору сплачується новим кредитором банку у повному обсязі до моменту набуття чинності цим договором, відповідно до пункту 6.5 цього договору, на підставі протоколу, складеного за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став новий кредитор.

Пунктом 4.1 договору № 15і сторони погодили, що за відступлення прав вимоги за основним договором, відповідно до цього договору новий кредитор сплачує банку грошові кошти у сумі 607 108 грн, відповідно до умов договору № 15К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 26 грудня 2017 року та протоколу електронних торгів № UА-ЕА-2017-11-16-000094-b, сформованого 30 листопада 2017 року.

Цього ж дня позивачу з веб-сайтів Товарної біржі «ІННЕКС», ПАТ «Платинум Банк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб стало відомо про те, що ПАТ «Платинум Банк» 30 листопада 2017 року шляхом проведення електронних торгів уклав із переможцем цих торгів ТОВ «АСТА» м. Дніпро: договір від 26 грудня 2017 року № 15 К про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги до позивача, суми заборгованості в розмірі 247 418,10 дол. США за кредитним договором від 08 лютого 2008 року № 10.840.08.40, договір від 26 грудня 2017 року № 15і про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги за іпотечним договором від 08 лютого 2008 року № 10.840.08.40.1 на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 36,6 кв. м, загальною площею 70,9 кв. м, що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Крім того, з веб-сайтів Товарної біржи «ІННЕКС», ПАТ «Платинум Банк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб позивачу стало відомо, що під час проведення електронних торгів складений протокол електронних торгів від 30 листопада 2017 року № UА-ЕА-2017-11-16-00004-b. Згідно з вказаним протоколом переможцем електронних торгів було визначено ТОВ «АСТА» м. Дніпро.

Щодо визнання недійсними електронних торгів

З врахуванням правил статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

У Рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004надано офіційне тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес» як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Тобто інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституціїі законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині зазначеного Рішення Конституційного Суду України.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі, належним позивачем. При цьому обов`язком позивача є доведення/підтвердження в установленому законом порядку наявності факту порушення та/або оспорювання його прав та інтересів.

Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Звертаючись до суду з позовом у справі, яка переглядається, ОСОБА_1 наполягав на порушенні його прав проведеними банком електронними торгами, предметом яких були кредитний та іпотечний договори, укладені між ним та ПАТ «Платинум Банк». На переконання заявника, має місце порушення його прав на можливість участі в електронних торгах щодо придбання права вимоги за кредитним та іпотечним договорами.

Відповідно до частин шостої, сьомої статті 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»майно (активи) банку або кількох банків (пули активів) може бути реалізоване у такий спосіб, зокрема, на відкритих торгах (аукціоні). Продаж майна (активів) банку у спосіб, передбачений цією частиною, може проводитися в електронній формі (на електронних майданчиках). Порядок реалізації майна банку під час проведення ліквідаційної процедури регламентується нормативно-правовими актами Фонду.

Реалізація активів неплатоспроможних банків відбувається відповідно та на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, Регламенту роботи електронної торгової системи щодо організації та проведення відкритих торгів (аукціонів) з продажу активів (майна) банків, що виводяться з ринку та банків, що ліквідуються.

Електронна торгова система (ЕТС) - сукупність спеціалізованого програмного забезпечення, торгових систем, баз даних, модуля бізнес-аналітики (BI), технічних, програмно-апаратних комплексів, телекомунікаційних та інших засобів та систем електронного документообігу, що забезпечують можливість введення, зберігання та обробки інформації, необхідної для проведення електронних торгів та встановлення їх результатів у вигляді протоколу, що генерується центральною базою даних (абзац 4 пункту 1 розділу ІІ Положення).

Відповідно до пункту 1.1 Регламенту ЕТС учасник - фізична особа, що має повну дієздатність, або юридична-особа, в особі уповноваженого представника, яка є користувачем ЕТС. виявила намір прийняти участь в електронних торгах, відповідає вимогам, встановленим цим Регламентом ЕТС та законодавством, сплатила гарантійний внесок, пройшла процедуру реєстрації для участі в електронних торгах відповідно до Регламенту ЕТС, отримала відповідне підтвердження про реєстрацію та індивідуальний код учасника. Учасником електронних торгів, предметом продажу на яких є права вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення, не може бути користувач, який є позичальником (боржником відносно банку) та/або поручителем (майновим поручителем) за такими кредитними договорами та/або договорами забезпечення.

Розділом VII Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, передбачено, що торги можуть бути скасовані у разі якщо переможець відкритих торгів (аукціону) з продажу прав вимоги або за договором забезпечення виконання зобов`язання є боржником та/або поручителем за такими договорами.

Установивши, що ОСОБА_1 у розумінні Положення щодо організації продажу активів (майна) банків є божником за кредитним договором та договором забезпечення (іпотеки), суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відсутність порушених прав позивача електронними торгами, проведеними банком у процедурі ліквідації, оскільки він не мав права брати участь у таких торгах.

Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_1 не брав участі у проведенні електронних торгів банку, який перебував у процедурі ліквідації, та не мав права брати в них участь, Верховний Суд погоджується з обґрунтованими висновками судів попередніх інстанцій про відсутність порушених прав позивача.

Щодо договорів відступлення права вимоги

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.

Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом(частина третя статті 656 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.

Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункти 37, 38)).

Договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом є надання фінансової послуги за плату; 2) мета полягає у наданні фактором й отриманні клієнтом фінансової послуги; 3) зобов`язання, в якому клієнт відступає право вимоги, може бути тільки грошовим; 4) такий договір має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, але й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 5) укладається тільки у письмовій формі та має містити визначені Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» умови (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункт 48)).

Якщо предметом і метою договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору притаманні як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункт 51)).

Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути зумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не означає наявність фінансової послуги, яку новий кредитор надає попередньому (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункт 57)).

Суб`єктний склад правочинів з відступлення права вимоги законом не обмежений, на відміну від договорів факторингу, однією зі сторін якого обов`язково має бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (пункти 51-52)).

Оскільки сторони договору купівлі-продажу майнових прав у процедурі ліквідації банку фактично уклали договір купівлі-продажу права вимоги, на виконання якого здійснена цесія, а її сторонами можуть бути будь-які фізичні або юридичні особи.

Крім того, положення нормативно-правових актів, які врегулювали процедуру ліквідації банку, допускають продаж на конкурсних засадах майна банку, що перебуває у стадії виведення з ринку (ліквідації), шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та за договорами забезпечення виконання зобов`язання будь-яким суб`єктам правовідносин, зокрема і без статусу банку або іншої фінансової установи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 грудня 2020 року у справі № 640/14873/19).

У постанові від 08 червня 2021 року у справі № 346/1305/19-ц (провадження № 14-181цс20) Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок про те, що продаж і відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання у процедурі ліквідації банку може відбутися на конкурсних засадах на користь будь-якої особи.

У процедурі ліквідації ПАТ «Платинум Банк» відбулись електронні торги з продажу його майна. За результатами торгів, переможцем яких став ТОВ «АСТА», яке на підставі відступлення (купівлі-продажу) права вимоги, отримало майнове право вимоги виконання кредитного та іпотечного договорів.

Таким чином, ТОВ «АСТА» могло бути стороною договору відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договорами, оскільки продаж і відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання у процедурі ліквідації банку може відбутися на конкурсних засадах на користь будь-якої особи.

У своїй касаційній скарзі заявник стверджує, що суди в оскаржуваних судових рішеннях не врахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18), у постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 161/13889/17 (провадження № 61-10897св19).

Проте зазначена підстава касаційного оскарження не знайшла свого підтвердження під час перегляду справи у межах доводів касаційної скарги ОСОБА_1 .

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18) висловлено правову позицію про те, що Договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону України«Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Правочин, якому не притаманні перелічені ознаки, є не договором факторингу, а правочином з відступлення права вимоги. Порушення вимог до форми, змісту, суб`єктного складу договору факторингу відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України зумовлює його недійсність.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18) сформульовано позицію про те, що кредитна установа не має права відступати право вимоги за кредитним договором.

У постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 161/13889/17 (провадження № 61-10897св19) висловлено позицію про те, що з укладенням договору про відступлення права вимоги відбулася заміна первісного кредитора, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу - підприємця ОСОБА_3 , який не включений до фінансових установ у розумінні Закону України«Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та може надавати фінансові послуги, у тому числі і у формі факторингу.

Верховний Суд зазначає, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

При цьому, під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

Отже, доводи заявника, що стали підставою для відкриття касаційної провадження, не підтвердилися, оскільки у цих постановах Верховним Судом встановлено обставини, відмінні, від тих, які встановлено в оскаржуваних судових рішеннях суду у розглядуваній справі.

Висновки, викладені у вказаних постановах Верховного Суду не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки продаж і відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання у процедурі ліквідації банку може відбутися на конкурсних засадах на користь будь-якої особи, а отже, ТОВ «АСТА» мала право на придбання права вимоги за кредитним та іпотечним договорами.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваних рішеннях, питання вичерпності висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд виходить із того, що у справі, що переглядається, судові рішення відповідають вимогам вмотивованості.

Верховний Суд розглянув справу в межах доводів, наведених заявником у касаційній скарзі, які стали підставою для відкриття касаційного провадження; і підстав вийти за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 401, 402, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

В. В. Яремко