Постанова

Іменем України

04 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 524/2186/19

провадження № 61-1779св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г. І.,

Яремка В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «Полтаваобленерго»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

особа, яка подавала апеляційну скаргу, - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 27 січня 2021 року у складі судді Андрієць Д. Д.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У березні 2019 року Публічне акціонерне товариство «Полтаваобленерго», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Полтаваобленерго» (далі - АТ «Полтаваобленерго») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 23 травня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 05 березня 2020 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Полтаваобленерго» заборгованість за надані послуги з теплопостачання за період з червня 2015 року до квітня 2019 року у розмірі 23 975,12 грн та три відсотки річних у сумі 607,15 грн за період з березня 2016 року до лютого 2019 року, інфляційні втрати у сумі 2 164,93 грн.

Не погоджуючись із ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 23 травня 2019 року та рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 05 березня 2020 року, ОСОБА_2 як особа, яка не брала участі у справі, у грудні 2020 року подала апеляційну скаргу на зазначені судові рішення.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 04 січня 2021 року апеляційну скаргу заявниці залишено без руху та надано десятиденний строк з дня вручення ухвали для подання мотивованої заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження судових рішень суду першої інстанції.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 27 січня 2021 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука від 23 травня 2019 року та рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 05 березня 2020 року відмовлено.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що у поданій заяві ОСОБА_2 не ставить питання про поновлення пропущеного строку та не наводить аргументів щодо поважності пропуску строку на оскарження судових рішень, а лише зазначає, що строк на оскарження вона не пропустила. Крім того, за обставинами справи заявниця була обізнана про наявність рішення суду першої інстанції станом на вересень 2020 року.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги і позиції інших учасників

У лютому 2021 року ОСОБА_2 через електронну поштузвернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просилаухвалу Полтавського апеляційного суду від 27 січня 2021 року скасувати.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд у мотивувальній частині ухвали зазначив, що вона має подати клопотання про поновлення строків на апеляційне оскарження судових рішень суду першої інстанції, проте у січні 2021 року електронною поштою вона надіслала заяву про поновлення строків. Апеляційний суд не врахував, що вона подала апеляційну скаргу на судові рішення як особа, яка не брала участі у справі, тому не є учасником справи і на неї не поширюються вимоги, визначені Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України) для учасників справи щодо строків виконання процесуальних дій, зокрема й щодо строку на апеляційне оскарження. На думку заявниці, з урахуванням того, що вона не є учасником справи, строк на оскарження судового рішення відповідає строку позовної давності в один рік, відповідно до частини другої статті 258 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Тому вона має право на звернення до суду апеляційної інстанції впродовж одного року з дня ухвалення рішення. Зазначений строк вона не пропустила.

У квітні 2021 року надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому АТ «Полтаваобленерго» просило касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 17 березня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали.

Підставою відкриття касаційного провадження у цій справі є підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, - порушення норм процесуального права: статей 354, 358 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 26 липня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, в тому числі ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Статтею 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною третьою статті 18 ЦПК України обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Статтею 352 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи.

Згідно з частиною першою статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Системний аналіз змісту наведених норм процесуального права дозволяє дійти висновку, що початок перебігу передбаченого статтею 354 ЦПК України строку апеляційного оскарження рішень суду першої інстанції поширюється як на випадки оскарження цих судових рішень учасниками справи, так і особами, які не брали участі у справі.

Водночас особа, яка не брала участі у справі та пропустила строк на апеляційне оскарження судових рішень, встановлений статтею 354 ЦПК України, має подати клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення із зазначенням підстав поновлення строку та доказів поважності причин його пропущення.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до частини третьої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

За правилами частини четвертої статті 357 ЦПК України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення ЄСПЛ від 07 липня 1989 року у справі «Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» (Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії), № 11681/85). При цьому безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Зазначена конвенційна норма зобов`язує щоб судові процедури були справедливі для обох сторін справи.

ЄСПЛ зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка і Шереметьєв проти України», № 17160/06 та № 35548/06).

У справах «Osman v. the United Kingdom» (Осман проти Сполученого королівства) від 28 жовтня 1998 року та «Kreuz v. Poland» (Креуз проти Польщі) від 19 червня 2001 року ЄСПЛ роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

Звертаючись у грудні 2020 року до суду із апеляційною скаргою на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука від 23 травня 2019 року та рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 05 березня 2020 року, ОСОБА_2 як особа, яка не брала участі у справі клопотання про поновлення строку на оскаржувані судові рішення не подала та не просила поновити строк на їх оскарження.

У зв`язку з цим ухвалою Полтавського апеляційного суду від 04 січня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху та надано десятиденний строкз дня вручення ухвали для подання мотивованої заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

У січні 2021 року на виконання вимог ухвали Полтавського апеляційного суду від 04 січня 2021 року на електронну адресу апеляційного суду надійшла заява із найменуванням «заява про поновлення строку на апеляційне оскарження».

Проте у зазначеній заяві ОСОБА_2 посилалася на те, що строк на апеляційне оскарження вона не пропустила, а тому просила відкрити апеляційне провадження за її апеляційною скаргою.

Найменування заяви «про поновлення строку на апеляційне оскарження» не відповідає змісту заяви, який не містить обґрунтованих мотивів щодо пропуску строку на апеляційне оскарження судових рішень та прохання заявниці про поновлення пропущеного строку.

Отже, як правильно зазначив суд апеляційної інстанції, заявниця не порушувала питання про поновлення їй строку на апеляційне оскарження судових рішень суду першої інстанції, незважаючи на роз`яснення такого обов`язку та надану можливість.

ОСОБА_2 проігнорувала вимогу суду апеляційної інстанції щодо подання мотивованого клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги ОСОБА_2 про те, що як особа, яка не брала участі у справі, строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції вона не пропустила. Ці доводи зводяться до власного неправильного тлумачення норм процесуального права. Таке інше тлумачення зазначених норм означало б порушення, передбачене статтею 12 ЦПК України, засади рівності учасників процесу та осіб, які не брали участі у справі.

Відмовляючи у відкритті провадження, апеляційний суд також виходив з неповажності причин пропущення заявницею строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції. Зокрема, врахував, що 15 вересня 2020 року ОСОБА_2 у цій справі зверталася до Полтавського апеляційного суду із заявою, в якій просила залучити її до участі у справі як третю особу, оскільки результати розгляду справи вплинуть на її законні права та інтереси.

Також ОСОБА_2 23 та 29 вересня 2020 року у цій справі подавала до Верховного Суду касаційні скарги, зокрема на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука від 23 травня 2019 року та рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 березня 2020 року, про що свідчить ухвала Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року (провадження

№ 61-14030св20).

Отже, заявниця була обізнана про наявність рішення суду першої інстанції станом на вересень 2020 року.

Крім того, у касаційній скарзі заявниця посилається на те, що із рішенням суду першої інстанції від 05 березня 2020 року вона ознайомилася ще 11 березня 2020 року.

Водночас із апеляційною скаргою на оскаржувані судові рішення ОСОБА_2 звернулася лише 16 грудня 2020 року.

З урахуванням наведеного, оскільки заявниця після надання стоку на усунення недоліків, зазначених в ухвалі Полтавського апеляційного суду від 04 січня 2021 року, не виконала вимог ухвали суду та не заявила клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судових рішень суду першої інстанції та не зазначила поважних причин пропуску такого строку, апеляційний суд обґрунтовано, відповідно до вимог статей 357, 358 ЦПК України відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Приписи пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України є імперативними та зобов`язують суд у разі, якщо особою у визначений строк не буде подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або у поданій заяві будуть наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, визнані судом неповажними, відмовити у відкритті апеляційного провадження.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 квітня 2021 року у справі № 640/3393/19 (провадження № 11-24апп21) при тлумаченні аналогічної норми - пункту 4 частини першої статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України.

Посилання заявниці на те, що для осіб, які не брали участі у справі, строк на апеляційне оскарження встановлюється в один рік, відповідно до частини другої статті 258 ЦК України (спеціальна позовна давність) є помилковим тлумаченням норм матеріального та процесуального права, оскільки позовна давність не є інститутом процесуального права та не регулює порядок оскарження судових рішень. Строк оскарження судових рішень суду першої інстанції визначений статтею 354 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції не врахував її заяви про поновлення строків є безпідставними, оскільки у мотивувальній частині ухвали апеляційний суд надав правову оцінку змісту поданої заяви та дійшов правильного висновку про відсутність у поданій заяві доводів про поважність причин пропуску строку та прохання щодо його поновлення.

Касаційна скарга не містить викладу причин неподання ОСОБА_2 мотивованої заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, а її доводи зводяться до власного тлумачення норм процесуального права.

Прецедентна практика ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення ЄСПЛ від 12 липня 2007 року у справі «Stankov v. Bulgaria» (Станков проти Болгарії), № 68490/01).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на те, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського апеляційного суду від 27 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко