Справа № 171/293/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2021 р. м. Апостолове

Апостолівський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Семенової Н.М. за участі секретаря судового засідання Ровної Н.А., представника позивача ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Апостолове цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 25 червня 2018 року ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 379 000 (триста сімдесят дев`ять тисяч) грн.00коп., про що було укладено договір позики від 25.06.2018 року, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ю.Є.Зінковою, за реєстраційним номером №1058. Відповідно до п.2 Договору Відповідач зобов`язаний повернути Позивачу в строк до 26 рудня 2018 року в порядку та на умовах цього Договору грошові кошти в розмірі 379 000 грн. В разі несплати в зазначений термін Відповідач зобов`язаний сплатити за час прострочення 3% річних з простроченої суми, а також суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь період прострочення. Проте, до теперішнього часу Відповідач борг не сплатив. На прохання позивача про добровільне повернення боргу не відповідає і не реагує. На разі Відповідач геть не відповідає на телефонні дзвінки. Таким чином, Відповідач, позичені грошові кошти у Позивача повернути відмовляється, чим порушив взяті на себе зобов`язання. На підставі цього, просить суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти за договором позики від 25.06.2018 року у розмірі 443 160 (чотириста сорок три тисячі сто шістдесят) гривень 02 копійок яка складається з: 419174,00 грн. - сума основного боргу з урахуванням індексу інфляції за період прострочення з 27.12.2018 року по 09.02.2021 року; 23986,02 грн., - 3 % річних від простроченої суми заборгованості за період прострочення з 27.12.2018 року по 09.02.2021 року , та сплачену суму судового збору в сумі 4431,61грн.

Ухвалою судді від 10.03.2021 року провадження у справі відкрито та постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, до суду не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 25 червня 2018 року ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 379 000 (триста сімдесят дев`ять тисяч) грн.00коп., про що було укладено договір позики від 25.06.2018 року, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ю.Є.Зінковою, за реєстраційним номером №1058. Відповідно до п.2 Договору Відповідач зобов`язаний повернути Позивачу в строк до 26 рудня 2018 року в порядку та на умовах цього Договору грошові кошти в розмірі 379 000 грн. В разі несплати в зазначений термін Відповідач зобов`язаний сплатити за час прострочення 3% річних з простроченої суми, а також суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь період прострочення (а.с.5).

Відповідно до вимог статей 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України: за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей; позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, не повернув позику ані в установлений договором термін, ані в подальшому.

Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14, застосування якої є обов`язковим в силу ст. 370-1 ЦПК України, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Згідно з вимогами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, які звичайно ставляться.

Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до положень ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що відповідач у визначені договором позики строки не повернув в повному обсязі суму позики, вимоги позивача щодо повернення суму позики є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Проценти, передбачені ст.625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3 % річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором.

Враховуючи зазначене, 3% річних, передбачені частиною другою ст.625 ЦК України, підлягають застосуванню до порушеного грошового зобов`язання, складовою якого, зокрема, є також нараховані проценти за користування кредитними коштами, строки сплати яких передбачено договором.

На підставі вищезазначених норм чинного законодавства, з урахуванням встановлених судом обставин та обставин визнаних сторонами, суд вважає, що на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сума боргу за договором позики від 25.06.2018 року - 443 160 (чотириста сорок три тисячі сто шістдесят) гривень 02 копійок яка складається з: 419174,00 грн. - сума основного боргу з урахуванням індексу інфляції за період прострочення з 27.12.2018 року по 09.02.2021 року; 23986,02 грн., - 3 % річних від простроченої суми заборгованості за період прострочення з 27.12.2018 року по 09.02.2021 року, та сплачений судовий збір.

На підставі ст.141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст. 10, 13, 81,141, 258, 263, 265, 273, 280-283, 354 ЦПК України, ст.ст. 192, 524, 526, 533, 625, 1046-1050 ЦК України суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задовольнити .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_2 грошові кошти за договором позики від 25.06.2018 року у розмірі 443 160 (чотириста сорок три тисячі сто шістдесят) гривень 02 копійок яка складається з: 419174,00 грн. - сума основного боргу з урахуванням індексу інфляції за період прострочення з 27.12.2018 року по 09.02.2021 року; 23986,02 грн., - 3 % річних від простроченої суми заборгованості за період прострочення з 27.12.2018 року по 09.02.2021 року .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 4431 (чотири тисячі чотириста тридцять одна) гривня 50 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Апостолівський районний суд Дніпропетровської області.

Повний текст рішення виготовлено 05.08.2021 року.

Суддя: Семенова Н. М.