ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи №522/17521/20

Апеляційне провадження № 22-ц/813/8338/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів - Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу адвоката Дмітрієва Руслана Борисовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 07 квітня 2021 року, постановлене під головуванням судді Науменка А. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та відзиву на позов

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Буракова О.І., про дострокове розірвання договору.

Позовні вимоги мотивував тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 лютого 2014 року, який рішенням суду від 01 березня 2016 року розірвано. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 .

Зазначав, що 08 серпня 2016 року він та відповідачка уклали договір про сплату аліментів на дитину, який посвідчений нотаріально, та відповідно до умов якого він зобов`язався щомісячно сплачувати на утримання сина 6 500 грн. Крім іншого, за домовленістю сторін, син до досягнення ним десятирічного віку проживає з матір`ю, а в подальшому його місце проживання мало визначатися за спільною згодою батьків та дитини.

Вказував, що зверненням відповідачки восени 2019 року до суду з позовами до нього про зміну розміру аліментів, що підлягали стягненню з нього на утримання син з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу), який задоволений рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 30 січня 2020 року; про визначення місця проживання малолітньої дитини разом із матір`ю, пункти 2 та 4 договору, які визначали відповідно розмір стягнення аліментів та умови проживання дитини після досягнення нею десятирічного віку, втратили сенс.

Крім того, вважав, що умови договору є частково недійсними, оскільки:

-пунктом 5 договору встановлено, що право власності на аліменти належить матері, чим порушено права та інтереси малолітньої дитини (ст.189 СК України);

-пунктом 9 договору, у порушення ст.196 СК України, встановлено наслідки невиконання чи несвоєчасного виконання умов договору в розмірі 3% замість пені в розмірі 1% суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Посилаючись на те, що істотні умови договору містяться в наведених вище пунктах 2 і 4, які порушені відповідачкою, а також в пунктах 5 та 10, які є недійсними, оскільки протирічать нормам ЦК України та СК України; що при укладенні договору він розраховував, зокрема, на можливість необмеженого спілкування з сином без будь-яких умов; що вжитими відповідачкою заходами він позбавлений можливості приймати участь в житті дитини, що умовами договору на нього покладено лише обов`язки, позивач просив розірвати договір про сплату аліментів на дитину на підставі ст.203,651 ЦК України (а.с.1-6).

У відзиві на позовну заяву представниця відповідачки просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів ОСОБА_1 .

Зокрема, зазначала, що підставою для звернення ОСОБА_2 до судів з позовами стало те, що позивач з серпня 2019 року припинив сплату аліментів, у визначеному договорі розмірі, незважаючи на те, що його майновий стан покращився. Крім того, представник відповідачки вказала, що ОСОБА_1 порушив умови договору про місце проживання дитини, здійснював дії щодо відібрання дитини без повідомлення матері, що підтверджено судовим рішенням, яке набрало законної сили (а.с.41-42).

У відповіді на відзив та письмових запереченнях представники сторін наполягали на обраній ними правовій позиції та просили розглянути справу за їх відсутності (а.с.61-65,67-68,91-94).

Третя особа: приватний нотаріус Буракова О.І. свого ставлення до позову не висловила.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 07 квітня 2021 року ОСОБА_1 у позові відмовлено (а.с.99-102).

Доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник позивача адвокат Дмітрієв Р.Б. просить рішення суду скасувати і постановити нове рішення про задоволення позову.

Неправильність судового рішення суду мотивувала порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, доводи апелянта зводяться до того, що суд першої інстанції помилково не взяв до уваги, що обставини, на які посилався ОСОБА_1 у позові, підтверджено рішеннями суду по інших справах, якими змінені ті умови спірного договору, на які він розраховував при його укладенні (а.с.105-109).

Правом на відзив відповідачка та її представниця не скористалися.

Згідно ч.13ст.7,ч.1ст.368 ЦПК України розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження.

З урахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів палати з розгляду цивільних справ зменшилась з 48 до 14 суддів), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факт порушення відповідачкою умов договору та зловживання нею правами, а тому не встановлено підстав для розірвання договору, що передбачені ч.2ст.651 ЦК України.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду, проте вважає, що мотиви відмови у позові мають бути викладені в редакції цієї постанови, оскільки суд першої інстанції, крім іншого, надав оцінку обставинам (фактам), які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, а також помилково послався в мотивувальній частині на прізвища інших сторін ( ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ) тощо.

Так, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.

ОСОБА_1 , який вважав себе потерпілим від правопорушень, допущених відповідачкою, заявлено вимогу про розірвання договору про сплату аліментів, з підстав істотного порушення договору другою стороною, які викладені у пунктах 2 та 4 договору.

Вимогу про визнання вказаного договору частково недійсним з тих підстав, що його пункти 5 та 9 не відповідають вимогам закону, прохальна частина позову ОСОБА_1 не містить.

За таких обставин, відповідно до правил ч.6ст.367 ЦПК України, апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції лише в межах заявленої позивачем вимоги про розірвання договору на підставі істотного порушення відповідачкою умов пунктів 2 та 4, оскільки позовна заява не містить посилання на те, що саме ОСОБА_2 істотно порушила умови пунктів 5 та 9 договору, а вимога про визнання договору частково недійсним на підставі вказаних пунктів позивачем не заявлялася.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 лютого 2014 року, який рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 01 березня 2016 року розірвано. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 .

08 серпня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 укладено договір про сплату аліментів, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бураковою О.І. за реєстровим №698.

Відповідно до п.2 цього договору за домовленістю батьків встановлюється обов`язок батька сплачувати на утримання дитини аліменти в розмірі 6 500 грн. щомісяця. Аліменти повинні бути сплачені батьком не пізніше 20 (двадцятого) числа кожного поточного місяця за наступний місяць шляхом перерахування суми аліментів на відкритий на- ім`я матері рахунок № НОМЕР_1 в АБ «Кліринговий Дім», МФО 300647.

Згідно п.3 договору, крім сплати суми аліментів, зазначених в п.2, батько зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). За домовленістю батьків, додаткові витрати на дитину сплачуються батьком щомісяця в сумі 1 000 грн. за реквізитами та у строки , вказаними в п.2 договору.

Пунктом 8 вказаного договору встановлено, що розмір аліментів та/або розмір додаткових витрат на дитину, визначений у даному договорі, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом батька або матері у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених законом.

Крім того, згідно п.4 договору батьки домовились, що до досягнення дитиною десятирічного віку вона буде проживати разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .

Після досягнення дитиною десятирічного віку місце проживання дитини буде визначатися за спільною згодою батьків та дитини.

Судом також встановлено, що заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 30 січня 2020 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів задоволено.

Змінено розмір аліментів, встановлений п.2 договору про сплату аліментів на дитину, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 08 серпня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бураковою О.І. за реєстровим №698 та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення суду, крім іншого, мотивовано тим, що позивачка довела факт покращення майнового стану відповідача.

Апеляційним судом також встановлено, що у жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця проживання дитини. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що не зважаючи на домовленість між батьками, встановленими п.4 договору про сплату аліментів від 08 серпня 2016 року, відповідач ОСОБА_1 з вересня 2019 року, бажаючи самовільно змінити місце проживання дитини, почав забирати дитину з дитячого садочка, не повідомляючи її про свої дії.

На дату ухвалення оскаржуваного рішення Приморського районного суду м.Одеси від 07 квітня 2021 року рішення судом першої інстанції у вказаній цивільній справі прийнято не було.

Крім того, встановлено, що постановою Одеського апеляційного суду від 14 серпня 2020 року постанова Приморського району м.Одеси від 06 грудня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст. 173-2 КУпАП, залишена без змін.

Постановою суду першої інстанції встановлено, що 27 вересня 2019 року ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 намагався взяти сина ОСОБА_7 , 2014 року народження, без дозволу колишньої дружини та злякав сина, чим вчинив домашнє насилля в сім`ї.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд, та застосовані норми права

Нормами сімейного законодавства встановлюється порядок укладення договору про сплату аліментів на дитину та зазначаються правові наслідки у разі невиконання такого договору.

Згідно з ч.2ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Частиною 1ст.189 СК України передбачено, що батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

Установлено, що спірний договір містить усі істотні умови, які необхідні для укладення такого виду договору, умови надання коштів на утримання дітей, їх розмір, що відповідає інтересам дітей та є обов`язковими для сторін договору. Цей договір укладений у письмовій формі і нотаріально посвідчений.

Відповідно до положень ст.ст. 526, 527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно із частиною четвертою статті 15 СК України невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно ст.652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Аналіз змісту позовної заяви ОСОБА_1 про розірвання договору сплати аліментів свідчить про те, що те, що істотним порушенням відповідачкою ОСОБА_2 умов пунктів 2 та 4 даного договору, позивач вважав факт звернення останньої до суду із позовами про зміну розміру аліментів, що підлягали стягненню з нього на утримання син з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) та про визначення місця проживання малолітньої дитини разом із матір`ю.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші обмеження прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист.

Відповідно до ч.ч.1,3ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

За таких обставин, звернення ОСОБА_2 до суду з наведеними позовами не може бути підставою для висновку про зловживанням нею правами та порушенням умов договору.

Крім того, наведеним вище змістом п.8 договору встановлено, що розмір аліментів на дитину, визначений сторонами, може бути згодом збільшено за рішенням суду за позовом матері у разі зміни матеріального стану.

Тому реалізація наданого ОСОБА_2 права, встановленого п.8 договору, змінити на підставі судового рішення розмір аліментів на дитину, за будь - яких обставин не може бути визнана судом зловживанням відповідачкою правами та порушенням умов договору.

Керуючись ст.ст.368,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Дмітрієва Руслана Борисовича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 07 квітня 2021 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених п.2ч.3ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: