П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2021року м. Київ

Справа № 357/2777/15-ц

Провадження: № 22-ц/824/7042/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Борисової О.В., Пікуль А.А.

секретарі Гулієв М.Д.о, Івасенко І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»

на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 січня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Цукурова В.П.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и в :

У лютому 2015 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» звернулось до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 05 серпня 2008 року між АКБ «Східно-Європейський банк» (далі-банк) та ОСОБА_3 (після зміни прізвища - ОСОБА_4 ) був укладений кредитний договір № 64/2008, відповідно до умов якого банк відкрив позичальнику відкличну відновлювальну кредитну лінію з урахуванням її платоспроможності з лімітом у сумі 60 000 доларів США на будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1 зі сплатою 18,0 % річних та з кінцевим терміном повернення до 04 серпня 2011 року включно. Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 06 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_5 укладено іпотечним договір, згідно якого ОСОБА_5 передав в іпотеку банку належні йому на праві власності житловий будинок загальною площею 106,4 кв.м з відповідними господарськими будівлями та спорудами, земельну ділянку пл. 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд та земельну ділянку пл. 0,0889 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовуються по АДРЕСА_1 . 25 квітня 2014 року на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги № 23/ФК-14 від АКБ «Східно-Європейський банк» до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» перейшло право вимоги за кредитними договорами, у тому числі, і за кредитним договором від 05 серпня 2008 року № 64/2008. Згідно договору про відступлення прав за іпотечним договором від 22 травня 2014 року позивач також набув усіх прав за іпотечним договором, укладеним між АКБ «Східно-Європейський банк» та ОСОБА_5 . Позичальником порушено умови взятого на себе зобов`язання щодо своєчасного погашення суми кредиту та процентів за його користування у порядку і на умовах зазначених у кредитному договорі та станом на 02 лютого 2015 року у неї утворилась заборгованість у розмірі 343 437,05 грн. ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» у рахунок погашення заборгованості просило звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом надання права продажу предмета іпотеки ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» від свого імені будь-якій особі-покупцеві відповідно до статті 38 ЗУ «Про іпотеку» та шляхом надання права ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» зареєструвати право власності на предмет іпотеки у Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (т. 1 а.с. 2-31).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 липня 2016 року позов ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» задоволено.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» за кредитним договором від 05 серпня 2008 року № 64/2008 в розмір 343 437,05 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 загальною площею 106,4 кв. м., житловою пл. 71,3 кв. м., з господарськими спорудами: сарай з прибудовою , літ «Б», сарай з погрібом , літ. «В», колодязь зазначений на плані цифрою «2», який зареєстрований за ОСОБА_5 . Білоцерківським МБТІ в реєстрі прав власності на об`єкти нерухомого майна 07 квітня 2008 року за номером 20291238, номером запису 2131 в книзі 15 та на земельну ділянку пл. 0,1000 га, що розташована АДРЕСА_1 , цільового призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер - :05:021:0049, що зареєстрована за ОСОБА_5 , на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 207934, виданим Узинською міською радою Білоцерківського р-ну Київської області від 18 червня 2008 року, зареєстрованого Управлінням земельних ресурсів у Білоцерківському р-ні в книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 17 та на земельну ділянку площею 0,0889 га, що розташована АДРЕСА_1 , цільового призначення - ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер - :05:021:0050, що зареєстрована за ОСОБА_5 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 207935, виданого Узинською міською радою Білоцерківського р-ну Київської області від 18 червня 2008 року, зареєстрованого Управлінням земельних ресурсів у Білоцерківському р-ні в книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 18.

Надано право ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на вчинення продажу нерухомого майна, зазначеного у договорі іпотеки від 05 серпня 2008 року з укладенням від свого імені договору купівлі - продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем за ціною визначеною суб`єктом оціночної діяльності на момент укладення договору купівлі - продажу з правом зареєструвати право власності на об`єкти нерухомого майна, зазначені в договорі іпотеки від 05 серпня 2008 року шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» судові витрати - 3 654,00 грн (т. 1 а.с. 250-256).

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу (т. 2 а.с. 2-19).

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 30 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено. Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 липня 2016 року залишено без змін (т. 2 а.с. 71-85).

30 листопада 2016 року ОСОБА_3 подала касаційну скаргу (т. 2 а.с. 93-99).

Постановою Верховного Суду від 12 вересня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 30 листопада 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 2 а.с. 172-183).

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2019 року справу прийнято до провадження (т. 2 а.с. 189-190).

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2020 року провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_5 закрито у зв`язку з його смертю (т. 2 а.с. 233-234).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 січня 2021 року у задоволені позову ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» відмовлено (т. 3 а.с. 32-37).

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 в інтересах ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та неправильну оцінку наданих доказів, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким позов ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» задовольнити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що у зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору у позичальника утворилась заборгованість. АКБ «Східно-Європейський банк» було подано позов про стягнення кредитної заборгованості. Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 січня 2011 року стягнуто з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 солідарно на користь АКБ «Східно-Європейський банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 413 431, 16 грн. та судові витрати в сумі 1820 грн., всього 415 251,16 грн. (справа № 2-648/11). 25 квітня 2014 року на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги № 23/ФК-14 від АКБ «Східно-Європейський банк» до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» перейшло право вимоги за кредитними договорами, зокрема, за кредитним договором від 05 серпня 2008 року №64/2008 та за іпотечним договором від 22 травня 2014 року. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 червня 2014 року замінено стягувача у справі № 2-648/11 на ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Майновий поручитель за кредитним договором ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Претензія кредитора ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» була прийнята та зареєстрована 02 червня 2015 року Узинською міською державною нотаріальною конторою Київської області. У відповідності до спадкової справи № 145 постановами державного нотаріуса єдиному спадкоємцю за заповітом ( ОСОБА_9 ) було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, у зв`язку з неподанням документів необхідних для вчинення такої нотаріальної дії. Під час судового розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_3 є єдиним спадкоємцем ОСОБА_5 за заповітом. На дату ухвалення оскаржуваного рішення вищезазначений заповіт не було скасовано чи визнано недійсним. ОСОБА_3 (донька іпотекодавця) не відмовилась від прийняття спадщини, а їй лише було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з неподанням документів, необхідних для вчинення такої нотаріальної дії. З 2015 року спадкоємцем не було подано до нотаріальної контори необхідний перелік документів задля отримання свідоцтва про право на спадщину, а також не були проведені дії щодо оскарження відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до кредитного договору № 64/2008 від 05 серпня 2008 року та паспортних даних, місцем проживання позичальника ( ОСОБА_3 ) є АДРЕСА_2 , отже, ОСОБА_3 є «фактичним власником»: будинку (предмету іпотеки) без права розпорядження даним нерухомим майном.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 17 травня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Шумейко П.М. в інтересах ОСОБА_10 заперечував проти апеляційної скарги та зазначив, що після смерті ОСОБА_11 не було залучено до участі у справі його правонаступників, зокрема, ОСОБА_10 . Також вказав, що згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником предмета іпотеки є ОСОБА_5 . Зветав увагу і на те, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 січня 2021 року стягнуто з ОСОБА_12 та ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором у розмірі 414 437,05 грн. З метою виконання даного рішення 17 жовтня 2014 року відповідачкою була сплачена частина боргу у розмірі 71 000 грн шляхом внесення коштів до каси банку, проте позивач не зазначив та не підтвердив на погашення якої заборгованості ним було віднесено вказану суму. Вважаючи доводи апеляційної скарги необґрунтованими, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні адвокат Шумейко П.М. в інтересах ОСОБА_10 заперечував проти апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У поданих до суду клопотаннях від 03.06.2021, 08.07.2021 про проведення судового засідання без участі скаржника ОСОБА_1 в інтересах ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» просив слухати справу без участі представника товариства, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за відсутності представника скаржника.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Вислухавши пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як убачається із матеріалів справи, 05 серпня 2008 року між АКБ «Східно-Європейський банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 64/2008, відповідно до умов якого банк відкрив позичальнику відкличну відновлювальну кредитну лінію з урахуванням її платоспроможності з лімітом в сумі 60 000 доларів США на будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1 зі сплатою 18,0 % річних та з кінцевим терміном повернення до 04 серпня 2011 року включно.

Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 06 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_5 укладено іпотечним договір, згідно якого ОСОБА_5 передав в іпотеку банку належні йому на праві власності житловий будинок загальною площею 106,4 кв. м з відповідними господарськими будівлями та спорудами, земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд та земельну ділянку площею 0,0889 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовуються по АДРЕСА_2 .

Відповідно до пункту 1.5. іпотечного договору заставна вартість предмета іпотеки визначена сторонами у сумі 468 782,26 грн, у тому числі ПДВ - 78 130,38 грн.

Пунктом 3.1.4.іпотечного договорупередбачено, що у випадку не виконання боржником та іпотекодавцем зобов`язань за цим договором або за кредитним договором іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до п. 6 цього Договору, та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена момент на фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, пов`язаних з реалізацією предмета іпотеки.

У п. 5.5.2 договору іпотеки сторони передбачили, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Іпотекодержатель має право організувати продаж предмета іпотеки шляхом укладення договору купівлі-продажу між іпотекодавцем та покупцем, який укладається за письмовою згодою з іпотеко держателем в порядку, визначеному статтею 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати». Право вибору способу задоволення вимог іпотекодержателя, встановлених п. 5.5 цього договору , та вибір способу задоволення таких вимог належить іпотеко держателю (п.п. 5.5.3, 5.6 договору іпотеки).

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, проте позичальник не забезпечила своєчасне погашення кредиту, а тому, станом на 28 вересня 2011 року вона мала заборгованість у загальному розмірі 414 437,05 грн, що складалася із заборгованості за кредитом та відсотками. Вказаний розмір заборгованості, окрім довідки позивача про стан заборгованості за кредитним договором від 05 серпня 2008 року № 64/2008, підтверджується заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 січня 2012 року, яке ухвалене у справі за позовом АКБ «Східно-Європейський банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості. З метою виконання даного рішення 17 жовтня 2014 року відповідачем сплачена частина боргу у розмірі 71 000 грн шляхом внесення грошових коштів до каси позивача.

11 серпня 2011 року банк надіслав позичальнику та іпотекодавцю вимоги про виконання порушеного зобов`язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі непогашення заборгованості за кредитним договором.

25 квітня 2014 року між ТОВ «Брокінвестгруп», яке діяло від імені АКБ «Східно-Європейський банк», на підставі договору про передачу в управління непроданих активів від 13 грудня 2013 року, та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено договір купівлі-продажу права вимоги № 23/ФК-14, згідно з яким ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», як новий кредитор, набув право вимоги, належне первісному кредитору за кредитними зобов`язаннями ОСОБА_3 , а також забезпечувальні права.

У додатку № 2 до вказаного договору визначено перелік боржників та контрактів, стосовно яких відбулося відступлення права вимоги, в тому числі і за кредитним договором від 05 серпня 2008 року № 64/2008, за яким ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набули прав кредитора відносно ОСОБА_3

22 травня 2014 року між АКБ «Східно-Європейський банк», від імені якого діяло ТОВ «Брокінвестгруп», та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», укладено договір про відступлення прав за іпотечним договором від 06 серпня 2008 року, відповідно до якого іпотекодержателем стало ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

ІНФОРМАЦІЯ_1 іпотекодавець ОСОБА_5 помер і ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2015 року провадження було зупинено до вступу у справу правонаступника.

Відповідно до спадкової справи № 145, заведеної 12 жовтня 2015 року Узинською міською державною нотаріальною конторою Київської області, із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5 звернулася його дочка ОСОБА_3 , однак постановами державного нотаріуса від 17 листопада 2015 року їй було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, у зв`язку з неподанням документів необхідних для вчинення такої нотаріальної дії.

Зверненню відповідачки до нотаріальної контори передувала претензія від 26 травня 2015 року № 6010, в якій позивач вказував на підставі статей 1281, 1282 ЦК України про доведення до відома спадкоємців іпотекодавця вимоги ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про погашення кредитної заборгованості за рахунок спадкового майна, яка встановлена відповідним судовим рішенням та виникла у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачка ОСОБА_3 не є власником іпотечного майна, оскільки після смерті іпотекодавця ОСОБА_5 постановами державного нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину як на спірний житловий будинок, так і на спірні земельні ділянки. Позовні вимоги заявлені позивачем до ОСОБА_5 помилково, правових підстав для їх задоволення у суду немає.

Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.575 ЦК України - іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно з ст.ст.575, 589 ЦК України - у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Аналогічна норма ст.1 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що в силу іпотеки іпотеко держатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновокпро те, що у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотеко держатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотеко держателя залишається без задоволення, іпотеко держатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Згідно ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (частина перша статті 1296 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину є його правом, а не обов`язком, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови у задоволенні пред`явлених до нього вимог кредитора.

Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті.

Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 192/2761/14 (провадження 61-4724св18).

Приписи статей 1281 і 1282 ЦК України та статті 23 Закону України «Про іпотеку» регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника, зокрема і в зобов`язаннях, забезпечених іпотекою. За змістом цих приписів: у разі переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування право іпотеки є чинним для спадкоємця; спадкоємець, до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця; спадкоємець (фізична особа) не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником такий спадкоємець відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки; спадкоємець зобов`язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього; кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги; наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги.

Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» визначає підстави для припинення іпотеки, серед яких немає такої як смерть іпотекодавця, оскільки за змістом частини першої статті 1282 ЦК України та частини першої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який як спадкоємець набуває статусу іпотекодавця. Отже, іпотека у зв`язку з фактом набуття її предмета у власність спадкоємцями боржника-іпотекодавця не припиняється.

Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою.

У справі, яка переглядається, встановлено, що іпотекодавець (майновий поручитель) ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У зв`язку зі смертю спадкодавця відкрилась спадщина, яку прийняла відповідачка, перебравши на себе обов`язки іпотекодавця в межах вартості предмета іпотеки.

Та обставина, що ОСОБА_3 , звернувшись із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, його не отримала у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, не позбавляє її, як спадкоємця іпотекодавця, обов`язку щодо виконання зобов`язань за кредитним договором від 06 серпня 2008 року. При цьому, слід зазначити, що видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена. Отримання свідоцтва про право на спадщину є правом спадкоємця, яке він може використати у будь-який час. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, адже, прийнявши спадщину в порядку, передбаченому ст. ст. 1268, 1270 ЦК України, він забезпечив своє право на отримання свідоцтва в майбутньому.

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про те, що відповідачка ОСОБА_3 не є власником іпотечного майна, оскільки після смерті іпотекодавця ОСОБА_5 їй як його спадкоємцю було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину, а тому не може відповідати за вказаним позовом, є помилковим.

Верховний Суд, направляючи справу на новий розгляд, вказав на певні порушення процесуального закону, допущені судом першої інстанції, зокрема, що, суд першої інстанції, відновивши провадження у справі, не вирішив питання про залучення до участі у справі правонаступника ОСОБА_5 , якою є ОСОБА_3 .

Відповідно до вимог ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

За змістом пункту 1 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво.

Провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктами 1, 3 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до залучення до участі у справі правонаступника чи законного представника (пункт 1 частини першої статті 253 ЦПК України).

Як зазначено вище, правовідносини у даній справі допускають правонаступництво.

Незважаючи на вказівки Верховного Суду та положення процесуального закону, суд першої інстанції після прийняття справи до розгляду після її касаційного перегляду, ухвалою від 06 лютого 2020 року, постановленою у підготовчому засіданні, закрив провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_5 у зв`язку з його смертю, не залучивши до участі у справі його правонаступника - ОСОБА_12 , яка прийняла спадщину після померлого батька (т. 2 а.с. 233-234).

Незалучення судом правонаступника померлого відповідача, яким є відповідачка ОСОБА_4 ( ОСОБА_3 ), в подальшому вплинуло на правильність висновків суду при вирішенні справи по суті.

Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Під матеріальними межами судового розгляду слід розуміти обов`язок суду вирішити справу на підставі тільки тих вимог, які заявлені заінтересованими особами. Процесуальні межі полягають у тому, що суд розпочинає розгляд справи не інакше як за заявою (скаргою) заінтересованої особи.

Звертаючись до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки у лютому 2015 року, ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» визначило відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

При цьому, прохальна частина позовної заяви містить вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки лише до ОСОБА_3 , який був власником нерухомого майна. Будь-яких вимог до ОСОБА_3 як боржника за кредитним договором ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» заявлено не було.

Як зазначено вище, ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2020 року провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_5 закрито у зв`язку з його смертю, при цьому, ОСОБА_3 як його правонаступника до участі у розгляді справи залучено не було.

Вказана ухвала суду першої інстанції в апеляційному порядку оскаржена не була, і не є предметом даного апеляційного перегляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (ч. 2 ст. 376 ЦПК України).

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: 1) справу розглянуто неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою; 3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; 4) суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі; 5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні; 6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; 7) суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження (ч. 3 ст. 376 ЦПК України).

Подана апеляційна скарга не містить будь-яких доводів щодо неправомірності постановленої у справі ухвали про закриття провадження в частині позовних вимог до ОСОБА_5 .

Отже, ухвала суду першої інстанції від 06 лютого 2020 року не оскаржується, а в силу приписів статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не може вийти за межі вимог поданої апеляційної скарги та входити в обговорення питання щодо законності ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2020 року і самостійно вчинити дії щодо залучення до участі у справі правонаступника померлого відповідача ОСОБА_5 .

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Зважаючи на те, що самостійних позовних вимог до ОСОБА_12 як до боржника, який не є іпотекодавцем, без вирішення питання щодо його правонаступництва, позивачем не заявлено, а провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_5 закрито у зв`язку з його смертю, правонаступника померлого до участі у справі не залучено, висновок суду першої інстанції про відмову у позові є правильним.

Однак, зважаючи на помилковість висновку суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 не може відповідати за пред`явленим позовом, оскільки не є власником іпотечного майна, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 січня 2021 року підлягає зміні шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Лукаша Олексія Анатолійовича в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 січня 2021 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 04 серпня 2021 року.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді О.В. Борисова

А.А. Пікуль