справа № 208/6726/21
№ провадження 2/208/1739/21
УХВАЛА

Іменем України

05 серпня 2021 р. м. Кам`янське

Суддя Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області Івченко Т.П., розглянув матеріали позовної заяви:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;

відповідач Слідчий відділ Кам`янського РУП Головне управління національної поліції в Дніпропетровській області;

предмет спору скасування арешту майна,

встановив:

02 серпня 2021 року до провадження Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, надійшов зазначений позов, згідно до якого позивачем заявлено наступні позовні вимоги:

-Скасувати накладений ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 23.08.2018 року, арешт на тимчасово вилучене майно, а саме на автомобіль BMW 323 д.з. НОМЕР_1 номер шасі НОМЕР_2 , який знаходиться на зберіганні на майданчику для зберігання автомобілів Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, відповідно до огляду місця події від 21.08.2018 року;

-Арештоване майно, а саме автомобіль BMW 323 д.з. НОМЕР_1 номер шасі НОМЕР_2 , який знаходиться на зберіганні на майданчику для зберігання автомобілів Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, відповідно до огляду місця події від 21.08.2018 року, - повернути законному володільцю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкає за адресою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог та пред`явлення позову, ОСОБА_1 послався на те, що в межах кримінального провадження зареєстрованого в ЄРДР за № 0001341 від 21.08.2018 року, було накладено арешт на вищезазначений автомобіль за ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23.08.2018 року.

Постановою слідчого СВ Кам`янського ВП Леонова Д.Р. від 22.06.2019 року кримінальне провадження , яке внесено до ЄРДР за № 0001341 від 21.08.2018 року за ч. 1 ст. 358 КК України, з підстав відсутності об`єктивної сторони злочину, згідно до п. 2 ч. 1 ст. 248 КПК України, провадження закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

При цьому рішення про скасування арешту на майно, як захід забезпечення кримінального провадження, на час його закриття, вирішено не було, арешт не скасований і майно не повернуто власнику (володільцю) майна.

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа передана у провадження судді 04.08.2021 року.

Вирішуючи питання про віднесення даного спору до цивільного, встановлюючи підстави для відкриття провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , суддя приходить до наступного.

Так, згідно до ч. 1 ст. 1 ЦПК України, Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Згідно до аб. 1ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Стаття 124 Конституції України передбачає, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини перша та третя статті 3 ЦПК України).

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, ОСОБА_3 є особою учасником кримінального провадження внесеного в ЄРДР за № 0001343 від 21.08.2018 року, що відображено у постанові слідчого про закриття кримінального провадження від 22.06.2019 року.

Частиною першою статті 1 КПК України 2012 року встановлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК України 2012 року. За змістом статті 173 цього Кодексу питання про накладення арешту на майно вирішують слідчий суддя або суд.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (частина перша статті 174 КПК України 2012 року).

Отже, у випадках, визначених вказаною статтею, власник або інший володілець майна під час досудового розслідування не позбавлений права звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

Згідно із частиною третьою статті 26 КПК України 2012 року слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Окремою формою судової діяльності відповідно до КПК України 2012 року є судовий контроль, який реалізує слідчий суддя, за додержанням законів органами досудового розслідування та прокурором. Зміст і характер судового контролю в межах кримінального процесу пов`язаний передусім із необхідністю забезпечення прав і свобод людини як на стадії досудового розслідування кримінального провадження, так і після його закінчення.

На слідчого суддю покладена функція судового контролю за дотриманням прав і свобод осіб у кримінальному провадженні, зокрема, під час досудового розслідування (пункт 18 частини першої статті 3 КПК України 2012 року), і він наділений повноваженнями накладати арешт на майно та його скасовувати (статті 173 і 174 цього Кодексу). Крім того, у КПК України 2012 року немає заборони ініціювати перед слідчим суддею, коли кримінальне провадження вже закрив слідчий, питання про скасування арешту на майно, накладеного під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді на підставі приписів цього Кодексу. З огляду на вказане, беручи до уваги відсутність у слідчого повноважень, при закритті кримінального провадження самостійно скасувати арешт, накладений на майно ухвалою слідчого судді, Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 30 червня 2020 року у справі № 727/2878/19 зазначила - що для гарантування прав і свобод осіб, на майно яких ухвалою слідчого судді за КПК України 2012 року накладений арешт у кримінальному провадженні, саме слідчий суддя, здійснюючи судовий контроль, повноважний за клопотанням власника або іншого володільця відповідного майна в порядку, передбаченому частиною другою статті 174 цього Кодексу, вирішити питання про скасування такого арешту після закриття слідчим кримінального провадження.

Таким чином, у разі, якщо арешт на майно накладено в порядку, передбаченому КПК України 2012 року, особа, яка вважає, що такими діями порушено її право на майно, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, а останнє закрив своєю постановою слідчий, має право звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту в порядку кримінального судочинства. Такий порядок захисту права на майно є ефективним, оскільки забезпечить відновлення права власника або іншого володільця майна, на яке був накладений арешт слідчим суддею у кримінальному провадженні.

Отже, установивши, що арешт на транспортний засіб накладено в кримінальному провадженні за правилами КПК України 2012 року, суддя при вирішенні питання про відкриття провадження в порядку цивільного судочинства, приходить до висновку про те, що питання про зняття такого арешту треба розглядати за правилами кримінального судочинства.

Зазначений висновок пов`язаний із позицією Великої Палати Верховного Суду викладений під час розгляду справи № 755/10947/17, згідно до якого під час вирішення тотожних спорів має враховуватись саме остання правова позиція.

Згідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Так, згідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Виходячи з вище наведеного та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 186, ст. 260 ЦПК України, -

постановив:

Відмовити у відкритті провадження за цивільним позовом ОСОБА_1 до Слідчий відділ Кам`янського РУП Головне управління національної поліції в Дніпропетровській області «про скасування арешту майна».

Роз`яснити позивачеві право на звернення із клопотанням про скасування арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження внесеного в ЄРДР за № 0001343 від 21.08.2018 року, в порядку КПК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя Івченко Т. П.