Ухвала

Іменем України

02 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 740/1518/15

провадження № 61-12030ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

заявник -Ніжинський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми),

боржник - ОСОБА_1 ,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 03 червня 2021 року у складі колегії суддів: Губар В. С., Онищенко О. І., Скрипки А. А.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року державний виконавець відділу державної виконавчої служби Ніжинського міськрайонного управління юстиції Лисенко О. С. звернувся із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України посилаючись на те, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Ніжинського міськрайонного управління юстиції Чернігівської області знаходиться виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 2-1528/10 Ніжинського міськрайонного суду від 14 січня 2011 року по стягненню боргу ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у розмірі 106 442,27 грн; по виконавчому листу № 2/740/128/14 від 28 січня 2014 року по стягненню боргу на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» у розмірі 11 603,53 грн; по виконавчому листу № 2/740/128/14 від 28 січня 2014 року по стягненню судового збору на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» у розмірі 229,40 грн. З часу відкриття виконавчого провадження боржником заборгованість, яка станом на 23 березня 2015 року становить 117 975,20 грн не сплачується. Боржник ОСОБА_1 ігнорує виклики, попередження, ухиляється від сплати боргу.

У зв`язку з чим, на підставі статті 377-1 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції, що діяла на момент звернення з поданням, просив вирішити питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

24 травня 2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02 квітня 2015 року у вищевказаній справі.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 03 червня 2021 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що заявник звернувся до суду з апеляційною скаргою після спливу одного року з дня складення повного тексту оскаржуваного судового рішення, що відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження.

12 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся засобами поштового зв`язку до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 03 червня 2021 року у вищевказаній справі, в якій посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке обґрунтовує тим, що ухвалу апеляційного суду він отримав засобами поштового зв`язку 15 червня 2021 року, на підтвердження чого надав копію конверта апеляційного суду про направлення йому копії оскаржуваної ухвали із трек номером 873 та витяг з офіційного веб-порталу Акціонерного товариства «Укрпошта» про відстеження поштового пересилання за вказаним вище трек номером.

Відповідно до частини першої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Перевіривши доводи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали апеляційного суду та надані заявником докази, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню, оскільки встановлені обставини свідчать про наявність поважних причин пропуску строку на оскарження, що є згідно із статтею 390 ЦПК України підставою для його поновлення.

Разом із цим, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 03 червня 2021 року у цій справі необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Згідно з абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Касаційна скарга ОСОБА_1 обґрунтована тим, що з моменту винесення ухвали Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області від 02 квітня 2015 року до моменту першої спроби перетину кордону України у 2021 році не знав про її існування. Оскільки у відповідності до норми частини другої статті 377 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду подання державного виконавця) таке подання розглядається без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пунктом 13 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частиною 2 статті 294 ЦПК України (в редакції, яка була чинною станом на момент розгляду подання державного виконавця) було передбачено, що апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

У той же час, вимогами частини 3 статті 3 нині діючого ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження апеляційний суд, врахувавши правовий висновок, висловлений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18), обґрунтовано керувався тим, що скаржником не доведено обставин передбачених пунктами 1, 2 частини другої статті 358 ЦПК України, за наявності яких можливо було визнати поважними причини пропуску на апеляційне оскарження.

Крім того, апеляційний суд правильно зазначив, що ОСОБА_1 не позбавлений права звернутись із заявою про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України на підставі частини п`ятої статті 441 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди із висновками апеляційного суду, неправильного тлумачення заявником норм процесуального права. Такі доводи оцінені судом апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Для цілей перевірки дотримання особою, яка бере участь у справі, процесуальних строків, визначених законом, суди мають керуватися нормами процесуального права та враховувати фактичні обставини справи. Посилання особи на свою необізнаність не може розцінюватися як безумовний факт підтвердження або спростування таких обставин.

Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно з частиною першою статті статтею 126 ЦПК право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України» від 21 жовтня 2010 року).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі № 3236/03 «Пономарьов проти України» зазначено, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначені у касаційній скарзі доводи щодо порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги та відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Доказів, які б свідчили про добросовісну реалізацію ОСОБА_3 своїх процесуальних прав та належне виконання процесуальних обов`язків, зокрема вчинення усіх можливих та залежних від неї дій, спрямованих на виконання своїх процесуальних обов`язків щодо оскарження ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку, заявник не надала.

Таким чином, оскаржувана ухвала апеляційного суду є законною та обґрунтованою, постановлена із додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

З урахуванням зазначеного вище, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 03 червня 2021 року відмовити з підстав, передбачених частиною четвертою статті 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 390, пунктом 1 частини другої статті 394, частинами четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Чернігівського апеляційного суду від 03 червня 2021 року.

У відкритті касаційного провадженняу справі за поданням Ніжинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - ОСОБА_1 , за межі України, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 03 червня 2021 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик