Справа № 372/705/21 Головуючий 1 інстанція- Тиханський О.Б.
П О С Т А Н О В А

іменем України

09 серпня 2021 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 травня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

У березні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувсядо суду із вказаним позовом, який мотивував тим, що 30 жовтня 2013 року між банком і відповідачкою ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг, який включає анкету-заяву позичальника, «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою», а також «Тарифи банку». Згідно вказаного договору банк надав відповідачці кредит на споживчі цілі у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою процентів на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а відповідачка зобов`язалася повернути отриманий кредит та сплатити проценти за його користування.

Вказував, що за умовами кредитного договору позичальниця мала своєчасно повертати кредит та проценти платежами, однак не виконувала цих обов`язків, мала прострочену заборгованість, у зв`язку з чим 11 січня 2019 року сторони підписали додаткову угоду, відповідно до якої сторони узгодили розмір боргу по кредиту у сумі 79605,26 грн., а також погодили прощення (анулювання) частини боргу, зокрема процентів у розмірі 4642,12 грн., а також пені у розмірі 58492,77 грн. і штрафу на суму 2798,86 грн., за умови сплати кредиту на суму 12671,53 грн. не пізніше 11 січня 2019 року та послідуючої протягом місяця платежів по 999,98 грн. У зв`язку із невиконанням відповідачкою умов додаткової угоди і несплатою коштів, просив стягнути із відповідачки на користь банку заборгованість станом на 04 січня 2021 року, ку розмірі 64932,75 грн.. яка включає проценти 4642,12 грн. та пеню 60290,63 грн.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 21 травня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задоволити вимоги банку в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального та неправильне застосування

- 2 -

норм матеріальногоправа.

Скарга мотивована хибністю висновків суду про відсутність підстав для стягнення коштів з огляду на укладення між сторонами додаткової угоди від 11 січня 2019 року, де відповідачка визнала як розмір боргу, так і зобов`язалася його погасити у визначений строк, а у випадку своєчасного погашення тіла кредиту, банк анулює частину боргу, а саме проценти - 4642,12 грн., пеню - 58492,77 грн. та штраф - 2798,86 грн. Суд залишив поза увагою, що відповідачка погодила вказані умови, підписавши угоду і графік погашення кредиту, а тому вони є обов`язковими до виконання. Незважаючи на це, відповідачка не виконала умови додаткової угоди і не внесла передбачені угодою платежі, що є підставою для стягнення процентів і пені. Суд не врахував, що факт погашення відповідачкою боргу за тілом кредиту не є підставою для відмови у стягненні процентів і пені.

Відповідачка ОСОБА_1 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася. Про розгляд справи повідомлена належним чином засобами телефонного зв`язку (тел. НОМЕР_1 ), що стверджується телефонограмою, складеною помічником судді.

Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 64932,75 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження,апеляційний розгляд справиздійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено, що 30 жовтня2013 року відповідачка ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та заповнив і підписала анкету-заяву, на підставі якої банк надав відповідачці грошові кошти на споживчі цілі у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, що стверджується копією анкети-заяви (а.с.6), копією паспорта (а.с.11-12).

- 3 -

У анкеті-заяві відповдіачка погодила, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, а також Тарифами банку складать договір про надання банківських послуг.

Отже, між сторонами виникли права і обов`язки, які грунтуються на кредитних правовідносинах, врегульованих параграфом 2 глави 71 ЦК України «Кредит».

Також, судом встановлено, що 11 січня 2019 року сторони підписали додаткову угоду до договору, відповідно до якої сторони узгодили розмір боргу по кредиту у сумі 79605,26 грн., а також погодили прощення (анулювання) частини боргу, зокрема процентів у розмірі 4642,12 грн., а також пені у розмірі 58492,77 грн. і штрафу на суму 2798,86 грн., за умови сплати відповдіачкою тіла кредиту наступним чином: на суму 12671,53 грн. не пізніше 11 січня 2019 року та послідуючого погашення решти у сумі 999,98 грн. протягом місяця не пізніше 25 лютого 2019 року (а.с.7-8)

Окрім того, встановлено, що відповідачка не виконала умов додаткової угоди від 11 січня 2019 року про погашення кредиту шляхом сплати суми 12671,53 грн. не пізніше 11 січня 2019 року та послідуючого погашення протягом місяця платежами по 999,98 грн., останній не пізніше 25 лютого 2019 року. Із наданого банком розрахунку боргу та виписки по рахунку вбачається, що відповідачка внесла 11 січня 2019 року кошти у розмірі 9830,96 грн. і до 25 лютого 2019 року інших платежів на погашення боргу не здійснювала.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що анкета-заява, підписана відповідачкою, не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, а надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, суд виходив з того, що фактично отримані та використані позичальницею кошти повернуті, борг за тілом кредиту відсутній, а тому тому підстави для стягнення процентів і пені відсутні.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду, які не грунтуються на обставинах справи та вимогах закону.

Зосередившись виключно на оцінці змісту анкети-заяви відповідачки, суд не дав належної оцінки укладеній між сторонами 11 січня 2019 року додатковій угоді до договору від 30 жовтня 2013 року.

За умовами вказаної додаткової угоди сторони погодили, як розмір боргу за кредитом, так і порядок його погашення. Зокрема сторони узгодили наявність боргу за кредитом у розмірі 79605,26 грн., який включає тіло кредиту - 13671,51 грн., проценти - 4642,12 грн., пеню - 58492,77 грн. і штраф - 2798,86 грн., а також порядок погашення боргу і прощення (анулювання) його частини.

Згідно положень ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору (ст.627 ЦК України).

Згідно ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів

- 4 -

даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Суд наведених положень закону не врахував, та не звернув уваги, що укладена між сторонами за взаємною згодою додаткова угода, породжує для них права і обов`язкита є обов`язковою для виконання сторонами, в тому числі дана угода свідчить про визнання відповідачкою свого боргу за кредитом у розмірі 79605,26 грн. та визнання нею своїх зобов`язань перед позивачем щодо повернення цього боргу за певних умов.

Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не грунтується на матеріалах спарви та вимогах закону і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, колегія суддів вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Як вище вказувалося 30 жовтня 2013 рокувідповідачка ОСОБА_1 звернулася до ПриватБанку і підписала анкету-заяву, на підставі якої банк надав відповідачці грошові кошти на споживчі цілі у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

11 січня 2019 року сторони підписали додаткову угоду до договору, відповідно до якої узгодили розмір боргу по кредиту у сумі 79605,26 грн., а також погодили прощення (анулювання) частини боргу, зокрема процентів у розмірі 4642,12 грн., а також пені у розмірі 58492,77 грн. і штрафу на суму 2798,86 грн., за умови сплати відповдіачкою тіла кредиту наступним чином: на суму 12671,53 грн. не пізніше 11 січня 2019 року та послідуючої сплати протягом місяця 999,98 грн. не пізніше 25 лютого 2019 року.

У п.1.6 додаткової угоди сторони погодили, що ця угода згідно ст.212 ЦК України укладається під відкладальну обставину, а саме: умови про прощення (анулювання) процентів, пені та штрафу вступають в дію у випадку своєчасного внесення платежів (п.1.5 угоди), а у випадку порушення строків та розміру погашення кредиту, умови додаткової угоди по анулювання частини боргу не застосовуються.

Встановлено, що відповідачка не виконала умов додаткової угоди від 11 січня 2019 року про погашення кредиту шляхом сплати суми 12671,53 грн. не пізніше 11 січня 2019 року та послідуючої сплати до 25 лютого 2019 року решти боргу за тілом кредиту у розмірі 999,98 грн. Із наданого банком розрахунку боргу та виписки по рахунку вбачається, що відповідачка внесла 11 січня 2019 року лише кошти у розмірі 9830,96 грн. і до 25 лютого

- 5 -

2019 року інших платежів на погашення боргу не здійснювала.

За таких обставин умова п.1.2 додаткової угоди про прощення (анулювання) боргу за процентами і пенею на підставі п.1.6 цієї угоди не застосовується, а відтак проценти і пеня підлягають стягненню на користь банку.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд стягує з відповідачки на користь позивача борг за процентами у розмірі 4642,12 грн.

Щодо пені, то заявлений банком розмір пені у сумі 58492,77 грн. апеляційний суд вважає очевидно неадекватним.

Вирішуючи питання про розмір пені, який підлягає стягненню, апеляційний суд вважає за необхідне наголосити на тому, що відповідно до п.6 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права, з шануванням прав і інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо. При цьому справедливість можна трактувати як визначення нормою права обсягу, межі здійснення і захисту цивільних прав та інтересів особи адекватно її ставленню до вимог правових норм. Добросовісність означає прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов?язків. Розумність - це зважене вирішення питань регулювання цивільних відносин з урахуванням інтересів усіх учасників, а також публічного інтересу.

Нормами цивільного законодавства встановлено, що порушення однією із сторін договору зобов`язань перед іншою стороною має своїм наслідком передбачену законом або договором відповідальність порушника, в тому числі у вигляді неустойки (пеня, штраф). Однак, така відповідальність повинна ґрунтуватися на вищезгаданих засадах цивільного права і бути адекватною як тяжкості порушення, так і розумним межам захисту прав потерпілої сторони.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена у рішенні Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11 липня 2013 року.

Пеня у розмірі58492,77 грн., яку просить стягнути банк, очевидно та поза всяким розумним сумнівом порушує засади справедливості, добросовісності, розумності, буде тягарем для споживача і призведе до отримання банком невиправданих додаткових прибутків.

Згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істостне значення.

При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд має оцінити співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, з розміром збитків кредитора, а також повинен врахувати інші інтереси сторін (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16-ц та від 20 березня 2019 року у справі № 761/26923/16-ц).

Під розміром збитків за змістом ч.3 ст. 551 ЦК України слід розуміти суму, на яку нараховано неустойку, а не будь-яку іншу суму збитків (правовий висновок Верховного Суду України у постанові від 14 жовтня 2016 року у справі № 6-473 цс16).

Крім того, обов`язковим є встановлення судом інших обставин, які мають істотне

- 6 -

значення. Це питання є оціночним і вирішується на підставі аналізу конкретної ситуації. Зокрема, істотне значення можуть мати обставини, які стосуються ступеня виконання зобов`язання, причин невиконання або неналежного виконання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків тощо.

З урахуванням того, що борг по тілу кредиту відповідачкою погашено в повному обсязі, а також враховуючи ступінь виконання нею зобов`язання, добровільність викоанння, апеляційний суд визначає пеню у розмірі 1000 грн., що на думку суду відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності.

Загальний розиір боргу, який суд стягує із відповідачки становить 5642,12 грн.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПКУкраїни у зв`язку із скасуванням судового рішення суд змінює покладає на відповідачку судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Окрім того, відповідно до ст.141, п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України, суд покладає на відповідачку витрати по оплаті судового збору за подачу апеляційної скарги пропорційно розміру задоволених вимог.

Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятидесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задоволити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 травня 2021 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов задоволити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 (мешкає: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: м.Київ, вул.Грушевського 1-д, МФО 305299, ) заборгованість у розмірі 5642 гривень 12 коп. та судовий збір у розмірі 197 гривень.

В решті позову відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 (мешкає: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: м.Київ, вул.Грушевського 1-д, МФО 305299, ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 296 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: