Справа № 201/9477/20
Провадження № 2/201/673/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2021р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в особі головуючого - судді Ткаченко Н.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дельмар Дніпро сервіс» про стягнення пені та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В провадження Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 06.10.2020р. надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ТОВ «Дельмар Дніпро сервіс» про стягнення пені (а.с. № 3-6).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 12.10.2020р. позов прийнято до розгляду, відкрито провадження, розгляд призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у відповідності до ч.3 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України (а.с. № 51).

Цією ж ухвалою було витребувано у ТОВ «Дельмар Дніпро сервіс» певні докази (а.с. № 51).

Ухвала судді Ткаченко Н.В. від 12.10.2020р. в частині витребування доказів директором ТОВ «Дельмар Дніпро сервіс» Рященком О.О. виконана 09.03.2021р. та суду скеровано копію акту-приймання передачі об`єкта нерухомості від 28.09.2020р. (а.с. № 68, 72).

В обґрунтування позовних вимог представник позивача адвокат Стрижак Є.Ю. (діє за договором про надання правової допомоги від 02.09.2020р. та ордеру від 05.10.2020р. а.с. № 26, 28-31) зазначав, що 13.07.2018р. між сторонами було укладено Договір №909А купівлі-продажу майнових прав. Пунктом 2.1. Договору встановлено, що відповідач продає, а позивач купує майнові права на об`єкт нерухомості у порядку та на умовах, передбачених цим Договором, та у відповідності до норм ЦК України, що визначають загальні положення про купівлю-продаж. Згідно п.2.2. Сторони домовились, що об`єктом нерухомості, майнові права на який передаються за даним Договором, є об`єкт нерухомості визначений Додатком №1 до цього договору, розташований в об`єкті капітального будівництва за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.5.4.1. Договору позивач зобов`язався здійснити оплату майнових прав в порядку та на умовах, передбачених даним Договором. Пунктом 4.1. Договору встановлено, що загальна вартість майнових прав на об`єкт нерухомості складає 469 450грн.

Як вбачається із Витягу з реєстру власників від 18.09.2019р.,Вих.№909А станом на 18.09.2019р. за Договором №909А від 13.07.2018р. заборгованості немає. Таким чином позивач свої зобов`язання щодо оплати майнових прав виконав в повному обсязі.

Пунктом 5.2.4. Договору передбачено, що відповідач зобов`язаний забезпечувати будівництво об`єкту капітального будівництва та введення його в експлуатацію, та після цього здійснити передачу об`єкту нерухомості за актом приймання-передачі для оформлення права власності у власність позивача.

Крім того, п.2.5. Договору встановлено, що плановий-орієнтовний термін закінчення загально-будівельних робіт та передача об`єкта нерухомості позивачеві за актом приймання-передачі для виконання внутрішніх оздоблювальних робіт до кінця ІІІ кварталу 2018р.

Відповідно п.7.1.Договору у разі прострочення виконання відповідачем зобов`язання по передачі об`єкту нерухомості по акту приймання-передачі для виконання внутрішніх оздоблювальних робіт позивачеві, відповідач сплачує на користь позивача пеню у розмірі 0,025% від розміру грошових коштів, сплачених позивачем згідно умов цього Договору, за кожен день прострочення.

Акт приймання-передачі було складено 18.09.2019р., що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. На підставі акту приймання-передачі від 18.09.2019р. та інших документів було здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:101), номер запису про право власності: 33722201, власником являється ОСОБА_1 .

Таким чином, відповідач прострочив виконання зобов`язання щодо передачі об`єкта нерухомості за актом приймання-передачі, за що Договором передбачена відповідальність.

Представник позивача, посилаючись на ст.ст. 526, 530 ЦК України, просив задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача пеню за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 41 310 грн. 72коп. (а.с. № 3-6).

10.11.2020р. представником позивача було уточнено (у бік збільшення) позовні вимоги та заявлено позовні вимоги і про відшкодування моральної шкоди (а.с. № 61-65).

В обґрунтування цієї частини позовних вимог представник позивача посилався на те, що відповідно до положень договору планово-орієнтовний термін передачі об`єкта нерухомості покупцеві до кінця ІІІ кварталу 2018р. Виходячи з вказаного строку позивач розраховував свої подальші дії з виконання внутрішньо-оздоблювальних робіт та заселення у квартиру.

Зобов`язання було прострочене відповідачем на 352 дні, що спричинило ряд труднощів та незручностей для позивача, оскільки останній був змушений відкласти проведення внутрішньо-оздоблювальних робіт та переїзд у новозбудовану квартиру. Крім того позивач був вимушений винаймати собі житло на період затримки виконання відповідачем зобов`язань по договору. Жодної інформації щодо дати належного виконання зобов`язання відповідач позивачу не надавав, а лише уникав будь-яких питань з цього приводу. Також відповідач жодним чином не намагався врегулювати конфлікт, що виник між сторонами договору, через що позивач був змушений звернутись до суду з даною позовною заявою про стягнення пені. Таким чином, позивач переніс сильні душевні хвилювання, що виникли внаслідок порушення виконання зобов`язання Відповідачем з передачі об`єкта нерухомості, перебував в постійному незнанні реальної дати виконання зобов`язання, постійно змінював місце проживання та винаймав житло на цей період, погіршив свою ділову репутацію, оскільки не розпочав внутрішньо-оздоблювальні роботи у вказаний строк. У зв`язку з перенесеними душевними хвилюваннями позивач був вимушений приймати заспокійливі препарати та снодійні засоби, оскільки постійний стрес негативно позначився на його самопочутті та сні. Враховуючи викладене, посилаючись на ст.ст. 16, 23, 201, 611 ЦК України, ст. ст. 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», представник позивача просив стягнути з відповідача компенсацію за спричинену моральну шкоду у розмірі 40 000 грн.

Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 41 310 грн. 72 коп. були залишені незмінними.

Також представник позивача просив рішенням суду стягнути з відповідача на користь позивача понесені ОСОБА_1 судові витрати по справі, а саме судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 840 грн. 80коп. та судові витрати по оплаті професійної правової допомоги у розмірі 10 000грн.

Відповідач позовні вимоги не визнав. 09.03.2021р. директором ТОВ «Дельмар Дніпро сервіс» - Рященком О.О. подано відзив на позов (а.с. №68, 69-71), в якому керівник товариства, заперечуючи проти позову, зауважував на тому, що п.2.5. Договору встановлено саме плановий-орієнтовний термін закінчення загально-будівельних робіт та передача об`єкта нерухомості позивачеві за актом приймання-передачі для виконання внутрішніх оздоблювальних робітдо кінця ІІІ кварталу 2018р

Пунктом 2.8. укладеного сторонами Договору передбачено можливість перенесення планового-орієнтовного терміну закінчення загально-будівельних робіт та передачі об`єкта нерухомості позивачеві актом приймання-передачі для виконання внутрішніх оздоблювальних робіт більше, ніж на 90 днів. Починаючи з 01.01.2019р. загально-будівельні роботи на об`єкті нерухомості було завершено. Про можливість початку виконання внутрішніх оздоблювальних робіт позивача було повідомлено належним чином. Після отримання відповідачем сертифікату відповідності закінченого будівництвом об`єкта та готовності його до експлуатації від 19.06.2019р. позивача було неодноразово запрошено для підписання акту приймання-передачі об`єкта, що є предметом Договору від 13.07.2018р. №909А, для оформлення права власності. Однак, підписання вищевказаного акту сторонами Договору було здійснено лише 18.09.2019р. у зв`язку з попередніми неявками позивача без поважних причин.

З огляду на викладене, директор ТОВ «Дельмар Дніпро Сервіс» не вбачав порушень відповідачем умов Договору від 13.07.2018р. №909А.

Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди відповідно до заяви про збільшення позовних вимог від 09.11.2020р., то представник відповідача зазначав наступне. Відшкодуванню моральної шкоди передують дві обставини: по-перше, порушення прав однієї особи, а по-друге, наявність вини в діях іншої, що спричинили їх порушення. Представник відповідача вважав помилковими твердження ОСОБА_1 , що договір купівлі-продажу майнових прав передбачав в подальшому набуття покупцем права власності на квартиру, що має здатися в експлуатацію до кінця ІІІ кварталу 2018р. Так представник відповідача зауважував на тому, що жоден пункт Договору не передбачав строк здачі в експлуатацію об`єкта будівництва до кінця ІІІ кварталу 2018р. Отже, на думку директора товариства, має місце не порушення прав позивача, а «вільне» трактування ним умов укладеного сторонами Договору.

У зв`язку з викладеним просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представником позивача 28.04.2021р. адвокатом Стрижаком Є.Ю. в порядку ст. 179 ЦПК України подано відповідь на відзив (а.с. № 85-87), де адвокат звертав увагу суду на те, що у відзиві зазначається, що п.2.5. Договору встановлено саме плановий-орієнтовний термін закінчення загально-будівельних робіт та передача об`єкта нерухомості позивачеві за актом приймання-передачі для виконання внутрішніх оздоблювальних робіт до кінця ІІІ кварталу 2018р. Таким чином, посилаючись на планово-орієнтовний термін, відповідач вважав, що міг передати об`єкт нерухомості і через п`ять, і через десять років.

Відповідно до п.2.8. Договору, продавець письмово повідомляє покупця про перенесення планово-орієнтовного терміну закінчення загально-будівельних робіт та передачі об`єкта нерухомості покупцеві за актом приймання-передачі для виконання внутрішніх оздоблювальних робіт більш ніж на 90 днів.

Однак жодних доказів письмового сповіщення громадянина ОСОБА_1 про перенесення планово-орієнтовного терміну закінчення загально-будівельних робіт та передачі об`єкта нерухомості покупцеві за актом приймання-передачі для виконання внутрішніх оздоблювальних робіт ТОВ «Дельмар Дніпро Сервіс» разом із відзивом не надав.

Окрім цього, представник відповідача вказував на те, що 01.01.2019р. забудовником було завершено загально-будівельні роботи на об`єкті нерухомості. Втім, сертифікат відповідності закінченого будівництвом об`єкта та готовності його до експлуатації було отримано лише 19.06.2019р.

Твердження забудовника про те, що ОСОБА_1 було належним чином повідомлено про можливість початку виконання внутрішніх оздоблювальних робіт, а, також, про те, що позивача неодноразово запрошували для підписання акту приймання-передачі об`єкта не відповідає дійсності, належних доказів на підтвердження цих обставин не надано.

Директором ТОВ «Дельмар Дніпро сервіс» в порядку ст. 180 ЦПК України 25.06.2021р. подано заперечення на відповідь на відзив (а.с. № 91-94), де ОСОБА_2 звертав увагу суду на те, що позивач зазначав, що «посилаючись на планово-орієнтовний термін відповідач вважає, що міг передати об`єкт нерухомості і через п`ять і через десять років». Втім, на думку представника відповідача, вказане твердження є необґрунтованим припущенням, що не має жодної доказової цінності, зокрема, для вирішення цієї справи. Щодо перенесення планово-орієнтованого терміну закінчення загально-будівельних робіт директор товариства зазначав, що відповідно до умов Договору, викладених у п.п. 2.6., 2.7., 2.8., правомірність реалізації продавцем свого права перенести вищевказаний термін не визначається формою повідомлення покупця про настання відповідних обставин. Здійснення загально-будівельних робіт було завершено відповідачем 01.01.2019р., що відповідає взятим ним на себе зобов`язанням, передбаченим п.п. 2.6., 2.7., 2.8., тобто протягом погодженого сторонами Договору строку.

Суд, вивчивши матеріали справи, зміст заперечень стосовно позовних вимог, а також інших заяв по суті справи (ст.ст. 179-180 ЦПК України), всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення стосовно них, об`єктивно оцінивши докази за принципами ст. 89 ЦПК України у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

13.07.2018р. між ОСОБА_1 та ТОВ «Дельмар Дніпро сервіс» було укладено Договір №909А купівлі-продажу майнових прав (а.с. № 7-13).

Пунктом 2.1. Договору встановлено, що відповідач продає, а позивач купує майнові права на об`єкт нерухомості у порядку та на умовах, передбачених цим Договором, та у відповідності до норм ЦК України, що визначають загальні положення про купівлю-продаж. Згідно п.2.2. Сторони домовились, що об`єктом нерухомості, майнові права на який передаються за даним Договором, є об`єкт нерухомості визначений Додатком №1 до цього договору, розташований в об`єкті капітального будівництва за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.5.4.1. Договору позивач зобов`язався здійснити оплату майнових прав в порядку та на умовах, передбачених даним Договором. Пунктом 4.1. Договору встановлено, що загальна вартість майнових прав на об`єкт нерухомості складає 469 450грн.

Як вбачається із Витягу з реєстру власників від 18.09.2019р. (а.с. № 16),Вих.№909А станом на 18.09.2019р. за Договором №909А від 13.07.2018р. заборгованості немає. Таким чином позивач свої зобов`язання щодо оплати майнових прав виконав в повному обсязі.

Пунктом 5.2.4. Договору передбачено, що відповідач зобов`язаний забезпечувати будівництво об`єкту капітального будівництва та введення його в експлуатацію, та після цього здійснити передачу об`єкту нерухомості за актом приймання-передачі для оформлення права власності у власність позивача.

Крім того, п.2.5. Договору встановлено, що плановий-орієнтовний термін закінчення загально-будівельних робіт та передача об`єкта нерухомості позивачеві за актом приймання-передачі для виконання внутрішніх оздоблювальних робіт до кінця ІІІ кварталу 2018р.

Відповідно п.7.1.Договору у разі прострочення виконання відповідачем зобов`язання по передачі об`єкту нерухомості по акту приймання-передачі для виконання внутрішніх оздоблювальних робіт позивачеві, відповідач сплачує на користь позивача пеню у розмірі 0,025% від розміру грошових коштів, сплачених позивачем згідно умов цього Договору, за кожен день прострочення.

Акт приймання-передачі було складено 18.09.2019р. (а.с. № 72), що також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. № 20-21).

На підставі акту приймання-передачі від 18.09.2019р. та інших документів було здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:101), номер запису про право власності: 33722201, власником являється ОСОБА_1 (а.с. № 20-21).

Таким чином, відповідач прострочив виконання зобов`язання щодо передачі об`єкта нерухомості за актом приймання-передачі, за що Договором передбачена відповідальність.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк/термін.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 1-1 Закон України «Про захист прав споживачів» передбачено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Як вбачається з положень п. 2.1 Договору, продавець продає, а покупець купує майнові права на об`єкт нерухомості.

Отже, до спірних правовідносин підлягає застосуванню Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки договір купівлі-продажу майнових прав передбачає в подальшому набуття їх покупцем права власності на квартиру, що має здатися в експлуатацію до кінця ІІІ кварталу 2018р., а отже на такі правовідносини поширюється дія вказаного Закону.

Суд оцінює критично заперечення представника відповідача стосовно того, що, після отримання відповідачем сертифікату відповідності закінченого будівництвом об`єкта та готовності його до експлуатації від 19.06.2019р. позивача було неодноразово запрошено для підписання акту приймання-передачі об`єкта, що є предметом Договору від 13.07.2018р. №909А, для оформлення права власності. Однак, підписання вищевказаного акту сторонами Договору було здійснено лише 18.09.2019р. у зв`язку з попередніми неявками позивача без поважних причин, з огляду на те, що відповідачем не надано доказів належного повідомлення позивача про можливість виконання внутрішніх оздоблювальних робіт.

Стосовно заперечень проти позову, які додатково зазначив директор ТОВ «Дельмар Дніпро сервіс» - Рященко О.О. в запереченнях на відповідь на відзив від 25.06.2021р., а саме, що жоден пункт Договору не передбачав строк здачі в експлуатацію об`єкта будівництва (до кінця ІІІ кварталу 2018р.), суд зазначає, що п.2.5. Договору, укладеного між сторонами, встановлено, що плановий-орієнтовний термін закінчення загально-будівельних робіт та передача об`єкта нерухомості позивачеві за актом приймання-передачі для виконання внутрішніх оздоблювальних робіт до кінця ІІІ кварталу 2018р.

За вищезазначеного, суд дійшов висновку, що відповідач прострочив виконання зобов`язання щодо передачі об`єкта нерухомості за актом приймання-передачі, за що Договором передбачена відповідальність, отже позовні вимоги в частині стягнення пені за прострочення виконання грошового зобов`язання підлягають задоволенню в повному обсязі, з ТОВ «Дельмар Дніпро сервіс» слід стягнути на користь ОСОБА_1 - 41 310грн. 72коп.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Дельмар Дніпро сервіс» про відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що ця частина позовних вимог задоволенню не підлягає з наступних підстав.

По тексту уточненої редакції позовних вимог від 10.11.2020р. представник позивача зазначає, що відшкодування моральної шкоди у випадку з позивачем передбачено як ст.ст. 23, 201, 611 ЦК України, так і Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частини другої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Втім, суд не находить підстав для задоволення цієї частини позовних вимог, оскільки представник позивача по тексту уточненого позову не навів жодної підстави (із наведеного в ст. 23 ЦК України переліку), якою б він обґрунтував моральну шкоду спричинену, на його думку позивачу, на відшкодування якої у розмірі 40 000грн., він наполягає (а.с. № 61-65).

Отже, в цій частині позовних вимог суд вважає заперечення представника відповідача такими, що заслуговують на увагу.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦК України та приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволено частково, суд вважає, що з ТОВ «Дельмар Дніпро сервіс» на користь ОСОБА_1 слід стягнути судові витрати по оплаті судового збору пропорційно задоволеній частині позовних вимог, а саме у розмірі 427 грн. 18коп. (41 310грн. 72коп. х 840грн. 80коп. :+ 81 310грн. 72коп.).

Стосовно судових витрат по оплаті позивачем ОСОБА_1 професійної правничої допомоги, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів, тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів, щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

У постанові Верховного Суду від 17.10.2018р. у справі № 301/1894/17 зазначено, що суд, вирішуючи питання розподілу судових витрат, має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Суд зазначає, що представником позивача на підтвердження понесення судових витрат ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу надано наступні документи: копія договору про надання професійної правничої допомоги № 0209/20 від 02.09.2020р., який укладено позивачем з адвокатським об`єднанням «КС партнерс» в особі керуючого партнера Стрижака В.Г. (а.с. № 28-31), ордер від 05.10.2020р. на ім`я адвоката Стрижака В.Г. (а.с. № 26), акт виконаних робіт від 05.10.2020р. (а.с. № 32), рахунок-фактура від 17.09.2020р. та квитанція про внесення ОСОБА_1 на рахунок адвокатського об`єднання 17.09.2020р. 10 000грн. (а.с. № 33).

Суд вважає, що вказані документи можна визнати належними доказами на підтвердження понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу та з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн., оскільки ця сума відповідає обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та складності справи (вимоги ч. 4 ст. 137 ЦПК України).

Суд не вирішує питання про зменшення розміру понесених ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу, оскільки представник відповідача Карпенко Ю.П. (діє за довіреністю від 16.02.2021р. - а.с. № 67), отримавши 16.02.2021р. копію позовної заяви, до якої були долучені, в тому числі і документи про понесені судові витрати на оплату послуг адвоката (а.с. № 6), заяв про зменшення розміру цього виду судових витрат не подала. А у відповідності до вимог ч.5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правову допомогу може бути зменшено за заявою сторони.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.509, 526, 530, 546, 549, 610, 629 ЦК України, постановою Верховного Суду від 17.10.2018р. у справі № 301/1894/17, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 133, 137, 141, 259, 263-265, ч.3 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дельмар Дніпро сервіс» про стягнення пені за прострочення виконання грошового зобов`язання та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дельмар Дніпро сервіс» (ЄДРПОУ - 40715848) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пеню за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 41 310 грн. 72коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дельмар Дніпро сервіс» про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дельмар Дніпро сервіс» (ЄДРПОУ - 40715848) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 427 грн. 18коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дельмар Дніпро сервіс» (ЄДРПОУ - 40715848) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати по оплаті професійної правової допомоги у розмірі 10 000 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Ткаченко Н.В.