Справа № 454/3042/19 Головуючий у 1 інстанції: Адамович М.Я.
Провадження № 22-ц/811/1479/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.,

при секретарі Ждан К.О.

з участю представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сокальського районного суду Львівського області від 24 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання,-

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом ОСОБА_1 , в якому просить розірвати договір довічного утримання, укладений між ними 06 квітня 2019 року.

Свої вимоги мотивує наступним.

За умовами договору, відповідачу передано у власність житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 та земельну ділянку для обслуговування вказаного житлового будинку.

Відповідач зобов`язався забезпечувати та утримувати її довічно, а у випадку втрати здоров`я - здійснювати довічний догляд.

Однак, відповідач неналежним чином виконує передбачені договором обов`язки, а саме: ремонт житлового будинку вона здійснювала за власні кошти, комунальні платежі відповідач оплатив лише за два місяці, лікування та придбання медикаментів здійснює за власні кошти, продукти харчування купує також за свої кошти. Звертає увагу, що лише одноразово на Великдень відповідач надав їй 500 грн.

Вважає, що з вказаних підстав, договір підлягає розірванню.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 24 лютого 2021 року позов задоволено.

Розірвано договір довічного утримання (догляду), укладений 06.04.2019 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений і зареєстрований за №555 приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Львівської області Бойчук Н.І.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 768 (сімсот шістдесят вісім)грн. 40 коп. судового збору.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 . Вважає його незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Звертає увагу, що позивач звертаючись до суду з даним позовом не надала жодних доказів на підтвердження неналежного виконання ним умов договору. Звертає увагу, що він сумлінно виконував усі вимоги договору, здійснював роботи по господарству, проводив ремонтні роботи у будинку і на прибудинкові території та інше. Окрім цього, надавав регулярно кошти позивачці. Відношення позивачки щодо нього змінилося раптово, причин такої поведінки позивач йому не пояснює. В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Сокальського районного суду Львівського області від 24 лютого 2021 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

12 липня 2021 року від ОСОБА_4 , представника ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що про законні оскаржуваного рішення і безпідставність доводів апеляційної скарги. Звертає увагу, що спірний договір носить довготривалий характер та вимагає від набувача постійного і систематичного виконання своїх зобов`язань. Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

06.04.2019р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір довічного утримання, за умовами якого позивачка передала у власність відповідачу житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташовані по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1166га, призначені для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), розташовану за тією ж адресою.

Взамін вказаного майна відповідач зобов`язаний здійснювати утримання (догляд) позивачки наступним чином:

- виконувати ремонт житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами в разі необхідності на вимогу відчужувача;

- сплачувати у встановлені строки комунальні платежі, вартість послуг з користування електроенергією, газо- та водопостачання, телефонним зв`язком;

- витрат на придбання для позивачки лікарських засобів на підставі виданих лікарями рецептів та на її лікування;

- забезпечувати надання позивачці медичної допомоги удома лікарями загального профілю та лікарями-спеціалістами;

- щотижнево забезпечувати позивачку продуктами харчування, шляхом організації доставки таких до за місцем її проживання та оплати їх вартості.

Також, договором передбачено надання відповідачем позивачці щомісячно грошових коштів у сумі 500 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3 , суд виходив з тих обставин, що відповідач належним чином не виконував вз`яті на себе зобов`язання щодо позивачці, а відповідачем такі обставини не спростовано.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Статтею ст.744 ЦК України регламентовано, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду, зокрема, на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Згідно п.1 ч.1 ст.755 ЦК України, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій.

Аналогічні положення передбачені п.8.1 оспорюваного договору.

З витягів від 06.04.2019р. вбачається, що на житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1166га накладено заборону, на підставі зазначеного вище договору довічного утримання.

З квитанції від 06.04.2019р. вбачається, що ОСОБА_1 оплатив 17449 грн. за нотаріальні послуги по посвідченню договору довічного утримання від 06.04.2019р.

19.10.2019 р. ОСОБА_1 направив поштовим зв`язком ОСОБА_3 , лист з проханням не ігнорувати його та впустити до будинку з метою надання ним забезпечення останній.

З представлених відповідачем чеків та квитанцій встановлено, що 21.10.2019р., 15.11.2019р., 18.12.2019р., 14.01.2020р., 20.01.2020р. здійснено оплату за електроенергію, газопостачання; 08.08.2019р., 06.09.2019р., 05.10.2019р., 25.11.2019р., 08.12.2019р., 11.01.2020р. переведено грошові кошти на номер мобільного телефону позивачки; 31.10.2019р., 05.11.2019р., 12.12.2019р., 26.12.2019р., 29.01.2020р. відповідач поштовим зв`язком перевів позивачці грошові кошти на загальну суму 3500грн.; видаткових накладних від 15.05.2019р., 20.06.2019р., 25.07.2019р., 05.09.2019р. встановлено, що відповідачем придбано піну монтажну на загальну суму 599,70 грн.

З наданих стороною позивачки фіскальних чеків встановлено, що позивачка сплачувала за електроенергію та за спожитий природній газ - з травня 2019 року по січень 2020 року.

Також, позивачка купували лікарські засоби, що стверджується фіскальними чеками за листопад 2019 року та грудень 2019 року.

З фіскальних чеків від 21.11.2019р., 02.12.2019р., 08.12.2019р., 15.12.2019р., 23.12.2019р., 30.12.2019р., 09.01.2020р., 13.01.2020р., 25.01.2020р. та актів від 22.11.2019р., 02.12.2019р., 08.12.2019р., 15.12.2019р., 23.12.2019р., 30.12.2019р., 09.01.2020р., 13.01.2020р., 25.01.2020р. вбачається, що відповідач приготував для позивачки продукти харчування, які остання не прийняла.

Також, стороною відповідача надано фіскальні чеки про придбання лікарських засобів від 01.08.2019р., 18.09.2019р., однак докази того, що такі необхідні для позивачки та їй адресовані, відсутні.

Згідно з положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно норм ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З наданих позивачкою доказів беззаперечно встановлено, що відповідач неналежним чином виконував взяті на себе обов`язки, згідно умов спірного договору, відносно ОСОБА_3 .

ОСОБА_1 , в свою чергу, доводи ОСОБА_3 відносно того, що ним неналежним чином виконувалися умови спірного договору, не спростовано.

Суд першої інстанції доречно звернув увагу, що відповідачем надані документи на підтвердження придбання продуктів харчування та оплату комунальних послуг, а також надання грошових коштів, стосуються період після виникнення спору, а саме після звернення позивачки до суду з даним позовом.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Сокальського районного суду Львівського області від 24 лютого 2021 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сокальського районного суду Львівського області від 24 лютого 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 06 серпня 2021 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк