СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 4-с/759/39/21
ун. № 2-2398-1/2007
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Журибеда О.М., розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ), заінтересована особа: ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у серпні 2020 року звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із скаргою на дії (бездіяльність ) державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ).

Зі змісту скарги вбачається, що на виконанні у Печерському районному відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) знаходиться виконавчий лист № 2-2398-1/2007 виданий Святошинським районним судом м. Києва 18.07.2007 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 21.06.2007 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі постанови від 03.03.2017 року державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) було винесено постанову про арешт майна боржника у ВП № 10042696 в зв`язку з наявною заборгованість за виконавчим листом № 2-2398-1/2007. Зазначив, що вказана заборгованість виникла з об`єктивних причин та була сплачена боржником. Крім того, зазначив, що в подальшому заборгованості у нього не виникало. Звернувшись до Печерського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) із заявою про зняття арешту із його майна у зв`язку з відсутністю заборгованості йому було відмовлено у знятті арешту та рекомендовано звернутись до суду. Посилаючись на викладені обставини просив суд задовольнити скаргу.

В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду скарги повідомлялись належним чином.

Частинами першою й другою статті 450 ЦПК України передбачено, що скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи Н приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржується. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26 грудня 2003 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби і звернень учасників виконавчого провадження" неявка в судове засідання в зазначених справах заявника або заінтересованої особи, якім повідомлено про час та місце його проведення, не перешкоджає розгляду скарги.

Враховуючи вимоги статті 450 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути скаргу у відсутності сторін, що не з`явились та які були повідомлені своєчасно та належним чином про розгляд скарги.

Суд, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги скаржника, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно даних АСВП у Печерському районному відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) знаходиться виконавчий лист № 2-2398-1/2007 виданий Святошинським районним судом м. Києва 18.07.2007 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 21.06.2007 року і до досягнення дитиною повноліття.

18.11.2008 року державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) було винесено постанову при відкриття виконавчого провадження ВП № 10042696 на підставі виконавчого листа № 2-2398-1/2007.

03.03.2017 року державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) було винесено постанову про арешт майна боржника, в зв`язку з наявністю заборгованості понад три місяці.

В подальшому в ході проведення виконавчих дій боржником було сплачено заборгованість у ВП № 10042696.

Як вбачається з листа від 23.07.2020 року № 10042696/12 Печерського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ), що згідно довідки від 23.07.2020 року заборгованість по сплаті аліментів по виконавчому листу № 2-2398-1 відсутня (а.с. 54).

Крім того, з вищевказаного листа вбачається що Печерським районним відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) Захар`ящеву А.С. було відмовлено у знятті арешту.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно до статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» Засади виконавчого провадження1. Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад:1) верховенства права;2) обов`язковості виконання рішень;3) законності;4) диспозитивності;5) справедливості, неупередженості та об`єктивності;6) гласності та відкритості виконавчого провадження;7) розумності строків виконавчого провадження;8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями;9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

У відповідності до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ст.56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Відповідно до п.7.ч.4ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна(коштів) божника або його частини, в тому числі, є погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Отже, оскільки у боржника відсутня заборгованість зі сплати аліментів, тому вжиті державним виконавцем заходи у вигляді арешту майна боржника суперечить вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до положень ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За вказаних обставин суд вважає, що скарга є такою, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ЗУ «Про виконавче провадження», ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ), заінтересована особа: ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Скасувати арешт майна, накладений постановою Печерського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 03.03.2017 року у ВП № 10042696.

В решті скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання.

Суддя Журибеда О.М.