ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 року

м.Суми

Справа №591/5235/20

Номер провадження 22-ц/816/543/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

сторони:

позивач АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21 січня 2021 року в складі судді Ніколаєнко О.О., ухвалене в м. Суми, повний текст якого складено 21 січня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

31 серпня 2020 року АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 25 лютого 2009 року.

При укладення договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку», складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Скориставшись кредитними коштами, взятих на себе зобов`язань із своєчасного їх повернення ОСОБА_1 не виконав, тому станом на 24 травня 2020 року утворився борг на загальну суму 63727 грн 23 коп., з яких: 44876 грн 54 коп. заборгованість за тілом кредита, в т.ч.: 0,00 грн заборгованість за поточним тілом кредита; 44876 грн 54 коп. заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками, 18850 грн 69 коп. заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 0,00 грн нарахована пеня, 0,00 грн нараховано комісії, яку банк просив стягнути на свою користь.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 21 січня 2021 року позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором в сумі 20 000 грн 00 коп. та 651 грн 62 коп. в рахунок відшкодування судового збору.

В іншій частині вимог відмовлено у зв`язку з необґрунтованістю.

Вказане рішення суду позивач оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК», не погоджуючись з рішенням суду в частині незадоволених позовних вимог, посилаючись на те, що рішення суду в цій частині ухвалено без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в частині відмови у стягненні заборгованості за частиною тіла кредиту, заборгованості за простроченими відсотками та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а в іншій частині - рішення залишити без змін.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що банком разом з анкетою-заявою надано до суду першої інстанції копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», особисто підписану відповідачем, проте місцевий суд на даний доказ взагалі уваги не звернув, натомість цілком безпідставно зменшив заборгованість за тілом кредиту до 20 000 грн, а стягнення заборгованості за процентами вважав необґрунтованою, оскільки останні нібито не встановлені умовами договору.

Вказує, що встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні заборгованості по кредиту, враховуючи, що при укладенні договору відсоткова ставка була визначена, про що зазначено у довідці про умови кредитування.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 до апеляційного суду не направив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає не в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 лютого 2009 року відповідач підписав заяву № б/н та 13 березня 2009 року довідку про умови кредитування з метою отримання банківських послуг кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом 2,5 % в місяць, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 31- 32).

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки початковий кредитний ліміт був встановлений в сумі 500 грн, у подальшому неодноразово змінювався. 23 червня 2018 року кредитний ліміт збільшено до 20 000 грн, 27 грудня 2018 року кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн (а.с. 29).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачу були надані наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 з датою відкриття 26.02.2009 і з терміном дії до 02/13, № НОМЕР_2 з датою відкриття 21.05.2018 і з терміном дії до 03/22 (а.с. 30).

На підтвердження позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надано розрахунок, згідно з яким загальний розмір заборгованості за кредитним договором станом на 24 травня 2020 року становить 63727 грн 23 коп., з яких: 44876 грн 54 коп. заборгованість за тілом кредита, в т.ч.: 0,00 грн заборгованість за поточним тілом кредита; 44876 грн 54 коп. заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками, 18850 грн 69 коп. заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 0,00 грн нарахована пеня, 0,00 грн нараховано комісії.

Ухвалюючи рішення та частково стягуючи заборгованість за частиною тіла кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду доказів збільшення кредитного ліміту на суму, яка б перевищувала розмір заявленої заборгованості за тілом кредиту, не надано обґрунтування підстав для стягнення заборгованості за тілом кредиту, яке перевищує розмір кредитного ліміту. Місцевий суд вказав, що з наданого позивачем розрахунку неможливо встановити, яку саме суму коштів фактично отримав позичальник, а тому прийшов до висновку, що стягненню підлягає заборгованість за тілом кредиту, яка не перевищує розмір кредитного ліміту, тобто 20 000 грн.

Відмовляючи позивачу в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками, суд першої інстанції зазначив, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з позичальником АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дотрималось вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. При цьому, вказав, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані суду Умови та правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про надання банківських послуг та довідку про умови кредитування, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Проте, колегія суддів апеляційного суду повністю не погоджується з такими висновками місцевого суду з огляду на слідуюче.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту, пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

З матеріалів справи вбачається, що згідно розрахунку заборгованості банк просив стягнути заборгованість за тілом кредиту в сумі 44876 грн 54 коп., проте суд першої інстанції стягнув лише частину тіла кредиту в сумі 20 000 грн, вказавши, що стягненню підлягає заборгованість за тілом кредиту, яка не перевищує розмір кредитного ліміту, проте суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком місцевого суду, оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, про що свідчить представлений розрахунок заборгованості, підтверджений випискою про рух коштів за кредитним договором, факт використання кредитних коштів, їх часткове повернення позичальником, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів приходить до висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`зку з повернення заборгованості з суми кредитних коштів.

Доказів про виконання своїх зобов`язань в частині повернення тіла кредиту відповідач не надав і не спростував надані позивачем докази про зворотнє.

Отже, підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в сумі 44876 грн 54 коп., у зв`язку з чим рішення суду в частині відмови у стягненні з відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі 24 876 грн 54 коп. підлягає скасуванню.

Щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» між сторонами узгоджені наступні істотні умови договору: тип кредитної лінії - поновлювана, пільговий період (нарахування процентів передбачено за ставкою 0,01 % річних) становить до 55 днів (пільгова ставка діє за умови погашення заборгованості до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості), базова процентна ставка - 2,5 % на місяць (нараховується на залишок заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів/рік), розмір щомісячних платежів (включаючи плату за використання кредитних коштів у звітному періоді) становить 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості; пені за несвоєчасне погашення заборгованості, яка розраховується як пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) = (базова процентна ставка по договору) / 30 - нараховується за кожен день прострочки кредиту, та пеня (2) = 1 % від заборгованості, але не менше 10 грн. в місяць - нараховується 1 раз на місяць при наявності прострочення по кредиту чи відсоткам 5 та більше днів та при виникненні прострочки на суму більшу від 50 грн.; штраф при порушенні строків платежів за будь-яким з грошових зобов`язань, передбачених договором, більш як на 90 днів у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій; процентна ставка (в місяць) на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування - 3,75 %.

З вказаних документів вбачається, що банк, надавши ОСОБА_1 у відповідності до заяви від 25 лютого 2009 року кредитні кошти лише 04 листопада 2015 року почав здійснювати нарахування відсотків у розмірі більшому, ніж узгоджено у довідці про умови кредитування.

Так, з розрахунку вбачається, що поточні відсотки нараховувались відповідачу за ставкою 2,9 % , 3,5 %, 3,6 %, а з 01 жовтня 2019 року в розмірі 84,00 %, але банком, в порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України, жодних доказів про встановлення підвищеної процентної ставки у вищевказаних розмірах, як зазначено у розрахунку заборгованості, суду не надано, як і не надано доказів, які б містили підпис відповідача, про ознайомлення його зі зміною розміру процентної ставки відповідно до вимог ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України, тому вказані вимоги позову є необґрунтованими, оскільки відповідач підписав довідку, у якій базова процентна ставка становить 2,5 %, а на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування - 3,75 %. Несанкціонованого перевищення ліміту кредитування відповідач не припускався, тому всі відсотки мали нараховуватись йому за ставкою 2,5 % щомісячно.

Відтак, розмір нарахованих відсотків має бути перерахований у відповідності до базової ставки, визначеної у довідці про умови кредитування. При цьому, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що в матеріалах справи відсутній такий обґрунтований розрахунок, що свідчить про не доведення позивачем розміру грошових вимог пред`явлених до відповідача в частині стягнення прострочених відсотків.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення прострочених відсотків.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду визнає апеляційну скаргу банку частково обґрунтованою, тому у відповідності до вимог п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України скасовує рішення в частині відмови у стягненні заборгованості за тілом кредиту та стягує заборгованість в сумі 24 876 грн 54 коп. В іншій частині рішення суду необхідно залишити без змін.

Відповідно до частини 13 статті 141ЦПК України рішення суду в частині розподілу судових витрат підлягає зміні.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні апеляційної скарги та позову з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає компенсації 1793 грн 74 коп. судового збору за апеляційний перегляд справи та 1480 грн 23 коп. фактично понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21 січня 2021 року в даній справі в частині відмови у стягненні заборгованості за тілом кредиту в сумі 24 876 грн 54 коп. скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Змінити рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21 січня 2021 року в частині розподілу судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 25 лютого 2009 року, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 24876 грн 54 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у сумі 1480 грн 23 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» судовий збір за перегляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 1793 грн 74 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

О.І. Собина