ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

28 липня 2021 року

м. Харків

Справа № 643/14809/14-ц

Провадження № 22-ц/818/1835/21

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії - Маміної О.В., Тичкової О.Ю.

за участю секретаря - Гармаш К.В.

учасники справи:

позивач : ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

особа, яка подає апеляційну скаргу: Харківська міська рада

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору та визнання права власності, з апеляційною скаргою Харківської міської ради на рішення Московського районного суду м. Харкова від 07 жовтня 2014 року, постановлене у складі судді Сиротникова Р.Є., в залі суду в місті Харків,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2010 року ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання договору про дольову участь у будівництві житлового будинку та визнання права власності на житловий будинок літ. «А-2», загальною площею 235,4 кв.м., житловою площею 145,3 кв.м., з підвалом «Ап», льохом «В», терасою «а», балконом «а1», альтанкою «Б», хвіртки «№1», воріт «№2», парканом «№3», що розташований по АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилався на те, що між ним та ОСОБА_2 , 01.07.2013р., укладений Договір про дольову участь у будівництві житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Протягом 2013-2014 років за вищезазначеною адресою здійснено будівництво житлового будинку, альтанки та огорожі. На теперішній час будівництво житлового будинку завершено та постало питання оформлення правовстановлюючих документів на даний житловий будинок. Відповідач за весь час будівництва не виконав умови Договору, тобто участі у будівництві житлового будинку не брав, чим порушив п.п. 2.2., 2.3. Договору. Незважаючи на невиконання умов договору, відповідач вважає, що він має бути співвласником житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 07 жовтня 2014 року позов задоволено. Розірвано Договір про дольову участь у будівництві житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ., від 01.07.2013р., укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Визнано за ОСОБА_1 , право власності на житловий будинок літ. «А-2», загальною площею 235,4 кв.м., житловою площею 145,3 кв.м., з підвалом «Ап», льохом «В», терасою «а», балконом «а1», альтанкою «Б», хвірткою «№1», воріт «№2», парканом «№3», що розташований по АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі представник Харківської міської ради просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок літ «А-2» загальною площею 235,4 кв.м., житловою площею 145,3 кв.м., з підвалом «Ап», льохом «В», терасою «а», балконом «а1», альтанкою «Б», хвірткою «№1», воріт «№2», парканом «№3», що розташований по АДРЕСА_1 , вирішити питання щодо судового збору.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт посилається на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Вказує, що всупереч вимогам діючого законодавства, яким передбачений певний порядок набуття права власності та право на виконання будівельних робіт та введення об`єкту в експлуатацію у встановленому законом порядку ОСОБА_1 ініціював штучний спір з «фіктивним відповідачем» та звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом, який направлений не на визнання права власності як такого, а на незаконне, в обхід встановленого порядку, узаконення самочинно збудованого майна. Зазначає, що відповідно до ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Звертає увагу суду на те, що не застосування судом при ухваленні рішення про визнання права власності на новостворене нерухоме майно спеціальних норм права, коли вони визначені законом, а застосування загальних норм права, є порушенням основних принципів права. Крім того, судом не з`ясовано, а позивачем не доведено обставин, які мають істотне значення для правильного розгляду справи про визнання права власності на новостворене нерухоме майно, а тому факт правомірного набуття позивачами права власності на зазначене майно не було доведено. Вказує, що суд не встановив факт, який є передумовою для набуття, а отже, і для визнання права власності на новостворене нерухоме майно, оскільки у відповідності до наведених вище норм закону, передумовою для виникнення права власності, а отже і його визнання, є прийняття нерухомого майна в експлуатацію. Звертає увагу, що прийняття в експлуатацію об`єктів проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації або на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі Інспекцією сертифікату. Інформація про наявність у позивача дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з будівництва об`єкту та вводу його в експлуатацію у встановленому законодавством порядку відсутня. Вказує, що інформація про наявність у позивача права власності або права користування на земельну ділянку, на якій розташований самочинно збудовано об`єкт в матеріалах справи відсутня. Таким чином, визнання права власності на самочинно збудований об`єкт в судовому порядку призвело до негативних наслідків, а саме до вибуття із володіння, користування й розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у власності територіальної громади міста Харкова та зробило неможливим використання її для власних або інших цілей.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга Харківської міської ради підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що земельна ділянка що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 16.03.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лавіндою Н.О.

Відповідно до технічного паспорта виготовленого КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», на житловий будинок АДРЕСА_1 , житловий будинок має загальну пл. 235,4 кв.м., житлову пл. 145,3 кв.м.(а.с. 26-57)

Відповідно до звіту від 27.06.2014 року про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об`єкта, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ., виготовленого ФЛП ОСОБА_3 (Свідоцтво про державну реєстрацію № 2 027083 від 06.04.2004р.), всі основні несучі та огороджувальні конструкції житлового будинку, господарських споруд відповідають вимогам надійності і безпечної експлуатації (а.с. 16-25).

Протягом 2013-2014 років, за вищезазначеною адресою було здійснено будівництво житлового будинку, альтанки та огорожі.

За змістом Закону України «Про місцеве самоврядування» до повноважень органів місцевого самоврядування віднесено питання про прийняття до експлуатації об`єктів будівництва.

Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) № 6 від 30 березня 2012 року при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону України «Про основи містобудування» спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Частиною 3 цієї статті встановлено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених ст. 376 ЦК України, а саме: за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3 ст. 376 ЦК України); за особою - власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК України).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та визнаючи за ним право власності на житловий будинок літ. «А-2», загальною площею 235,4 кв.м., житловою площею 145,3 кв.м., з підвалом «Ап», льохом «В», терасою «а», балконом «а1», альтанкою «Б», хвірткою «№1», воріт «№2», парканом «№3», що розташований по АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи містять достатньо доказів для задоволення позовних вимог.

Однак, з таким висновком суду колегія суддів не може погодитися, виходячи з наступного.

Підстави набуття права власності, встановлені ст. 328 ЦК України, згідно з якою право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до положень ст. 331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у визначеному порядку передбаченим ч.5 ст. 26 вищевказаного Закону.

Отже, передумовою для виникнення права власності на новостворений об`єкт нерухомого майна є прийняття такого нерухомого майна в експлуатацію.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» проектування та будівництво обєктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: отримання замовником або проектувальником вихідних даних; розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених ст. 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельни хробіт; прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; реєстрація права власності на обєкт містобудування.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не звертався перед початком будівництва об`єкта нерухомого майна, за отриманням відповідної дозвільної документації, передбаченої Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

У матеріалах справи відсутні докази звернення позивача у компетентні органи із заявами про прийняття в експлуатацію об`єкту самочинного будівництва та відмову таких органів в такому прийнятті, що дає підстави для висновку, що спір щодо цього відсутній.

Технічний звіт, на який посилається в рішення суд першої інстанції не є документом, який підтверджує введення спірного об`єкту нерухомого майна в експлуатацію, оскільки відповідно до ЗУ «Про регулюванням містобудівної діяльності», Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого Постановою КМУ № 294 від 09.07.2014 та Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою КМУ № 533 від 23.05.2011, основним завданням Держархбудінспекції та її територіальних органів є виконання дозвільних, реєстраційних функцій та здійснення контролю і нагляду у сфері будівництва, містобудування та архітектури.

Суд не може підміняти собою діяльність державних органів у питаннях прийняття в експлуатацію новоствореного нерухомого майна.

Із змісту звіту від 27.06.2014 року про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об`єкта, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на який посилався позивач, вбачається, що вказаний звіт не містить жодних висновків щодо відповідності об`єкту самочинного будівництва будівельно-технічним, протипожежним та санітарним нормам.

Між тим, із змісту технічного паспорту, зокрема плану земельної ділянки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що будівля Ап, А-2 та В побудовані з грубим порушенням вимог ДБН, які серед іншого регулюють і питання відстані будівель до меж сусідніх ділянок, протипожежних розривів, тощо.

Так, спірні будівлі фактично побудовані по межі земельної ділянки, в тому числі по червоній лінії з АДРЕСА_1 .

Оскільки експлуатація будівель щодо яких відсутні відповідні дозвільні документи, передбачені Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», заборонена, вказані спірні будівлі можуть нести небезпеку для громадян, тому права територіальної громади в особі Харківської міської ради є порушеними.

Таким чином, судова колегія вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив обставини справи та наявні у справі докази, не надав їм належну оцінку, не з`ясував належним чином фактичні обставини справи щодо заявлених вимог і дійшов помилкового висновку щодо задоволення позовних вимог в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок літ. «А-2» загальною площею 235,4 кв.м., житловою площею 145,3 кв.м., з підвалом «Ап», льохом «В», терасою «а», балконом «а1», альтанкою «Б», хвірткою «№1», воріт «№2», парканом «№3», що розташований по АДРЕСА_1 .

Отже, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду - скасуванню в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на спірний об`єкт нерухомості.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Харківської міської ради задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 07 жовтня 2014 року в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок літ. «А-2» загальною площею 235,4 кв.м., житловою площею 145,3 кв.м., з підвалом «Ап», льохом «В», терасою «а», балконом «а1», альтанкою «Б», хвірткою «№1», воріт «№2», парканом «№3», що розташований по АДРЕСА_1 - скасувати, у задоволенні цих позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - О.Ю. Тичкова

О.В. Маміна