Ухвала

Іменем України

02 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 595/90/21

провадження № 61-12005ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гриньо Михайла Івановича на постанову Тернопільського апеляційного суду від 30 червня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Городоцький районний відділ Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сумі 31 277,80 грн, а саме: за виконавчим листом від 16 квітня 2014 року № 595/776/14-ц - в розмірі 1 277,80 грн та за виконавчим документом від 30 жовтня 2018 року № 595/1164/18 - в розмірі 30 000 грн.

Позов ОСОБА_2 мотивовано тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, під час якого в них народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Судовим наказом Бучацького районного суду Тернопільської області від 16 квітня 2014 року № 595/766/14 стягнуто з ОСОБА_1 на її користь аліменти на дітей в розмірі тридцяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 15 квітня 2014 року і до досягнення дітьми повноліття. Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 07 вересня 2018 року шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 07 вересня 2018 року змінено розмір аліментів, визначений судовим наказом Бучацького районного суду Тернопільської області від 16 квітня 2014 року. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи від дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дітьми повноліття. На підставі вказаного рішення 07 вересня 2018 року видано виконавчий лист № 595/1164/18. Постановою Тернопільського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року у справі № 595/2067/19 стягнуто з ОСОБА_1 на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з квітня 2014 року по серпень 2019 року в розмірі 15 005 грн. Із вказаної постанови вбачається, що заборгованість відповідача зі сплати аліментів у виконавчому листі від 16 квітня 2014 року № 595/776/14-ц за період з квітня 2014 року по жовтень 2018 року складає 16 282,80 грн. Вищенаведеною постановою з відповідача стягнуто лише 15 005 грн, тому вона має право на стягнення ще 1 277,80 грн пені. Крім того, апеляційний суд у згаданій постанові зазначив, що заборгованість відповідача зі сплати аліментів за виконавчим листом від 30 жовтня 2018 року № 595/1164/18 згідно з наданим розрахунком, починаючи з жовтня 2018 року, станом на липень 2019 року складала 30 000 грн, тому вона також має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі 30 000 грн.

Ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області від 11 лютого 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_2 та відкрито провадження у справі.

Ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області від 13 травня 2021 року провадження у справі закрито на підставі пункту 3 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 вже зверталася до суду з аналогічним позовом, за результатами розгляду якого ухвалено рішення суду.

Судове рішення місцевого суду мотивоване тим, що позивач вже зверталася до суду з аналогічним позовом і Тернопільським апеляційний судом було прийняте рішення по спору між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , предметом позову в якому слугувало стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з квітня 2014 року по серпень 2019 року, а підставою була наявність заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим листом від 16 квітня 2014 року № 595/776/14-ц (з квітня 2014 року по жовтень 2018 року) та за виконавчим листом від 30 жовтня 2018 року № 595/1164/18 (з жовтня 2018 року по серпень 2019 року), що свідчить про те, що спір між тими ж самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав вже вирішено судом шляхом ухвалення відповідного судового рішення.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 30 червня 2021 року (повний текст якої складено 02 липня 2021 року) апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Гнатюк Д. С. задоволено. Ухвалу Бучацького районного суду Тернопільської області від 13 травня 2021 року скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Судове рішення апеляційного суду обґрунтоване тим, що з мотивувальної частини постанови Тернопільського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року у справі № 595/2067/19 вбачається, що за період з квітня 2014 року по жовтень 2018 року сума нарахованої пені за несплату аліментів становила 157 721,44 грн. Оскільки заборгованість відповідача зі сплати аліментів за виконавчим листом від 16 квітня 2014 року № 595/776/14-ц станом на жовтень 2018 року, тобто до ухвалення судом рішення про зміну розміру аліментів, становила 16 282,80 грн, то одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені). Аналогічний розрахунок пені проведено судом у виконавчому листі від 30 жовтня 2018 року № 595/1164/18. Загальна сума нарахованої пені за несплату аліментів за період з жовтня 2018 року по липень 2019 року становить 49 500 грн. Враховуючи те, що заборгованість відповідача за вказаним листом на липень 2019 року становила 30 000 грн, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені). ОСОБА_2 заявила вимогу щодо сплати ОСОБА_1 пені в сумі 15 005 грн за прострочення сплати аліментів за період прострочених виплат на утримання дітей, тому вказана сума підлягала стягненню в межах заявлених позовних вимог. Отже, ОСОБА_2 може звернутися до суду з вимогою про стягнення неустойки (пені) у розмірі 31 277,80 грн.

14 липня 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Гриньо М. І. подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на постанову Тернопільського апеляційного суду від 30 червня 2021 року, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення і залишити в силі ухвалу Бучацького районного суду Тернопільської області від 13 травня 2021 року.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Гриньо М. І. мотивована тим, що позивач вже зверталася до суду з позовом про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у межах двох виконавчих проваджень за період з квітня 2014 року по серпень 2019 року, обрала спосіб захисту свого права і просила стягнути з ОСОБА_1 15 005 грн неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Право позивача було відновлене шляхом стягнення вказаної суми, тобто спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав вже був вирішений судом.

Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.

Судами встановлено, що у листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів за період з квітня 2014 року по липень 2019 року в сумі 15 005 грн, яка виникла внаслідок несвоєчасної сплати аліментів на двох неповнолітніх дітей на підставі виконавчого листа від 16 квітня 2014 року № 595/776/14-ц та виконавчого листа від 30 жовтня 2018 року № 595/1164/18.

Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 09 вересня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 09 вересня 2020 року скасовано. Постановлено нове судове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з квітня 2014 року по серпень 2019 року в розмірі 15 005 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

З мотивувальної частини постанови Тернопільського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року вбачається, що за період з квітня 2014 року по жовтень 2018 року сума нарахованої пені за несплату аліментів становила 157 721,44 грн. Оскільки заборгованість відповідача зі сплати аліментів за виконавчим листом від 16 квітня 2014 року № 595/776/14-ц на жовтень 2018 року, тобто до ухвалення судом рішення про зміну розміру аліментів, становила 16 282,80 грн, то одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) відповідно до частини першої статті 196 Сімейного кодексу України (далі - СК України) в розмірі 16 281,80 грн.

Аналогічний розрахунок пені проведено судом у виконавчому листі від 30 жовтня 2018 року № 595/1164/18. Загальна сума нарахованої пені за несплату аліментів за період з жовтня 2018 року по липень 2019 року становить 49 500 грн. Враховуючи те, що заборгованість відповідача за вказаним листом на липень 2019 року становила 30 000 грн, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) відповідно до частини першої статті 196 СК України в розмірі 30000 грн.

Встановивши, що у справі № 595/2067/19 суд стягнув на користь ОСОБА_2 лише 15 005 грн за прострочення сплати аліментів за період прострочених виплат на дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,а питання щодо стягнення 31 277,80 грн неустойки (пені) судами не вирішувалося, апеляційний суд в цій справі дійшов правильного висновку про скасування ухвали суду першої інстанції про закриття провадження у справі та направлення справи для продовження розгляду.

При цьому суд апеляційної інстанції навів належне мотивування права звернення ОСОБА_2 до суду з цим позовом, а також обґрунтування помилковості висновків місцевого суду про закриття провадження у справі.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків апеляційного суду і не свідчать про порушення цим судом норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування апеляційним судом норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення.

Тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року у справі «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), пункти 37, 38 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1997 року у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Гриньо Михайла Івановича на постанову Тернопільського апеляційного суду від 30 червня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Городоцький районний відділ Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко