Справа № 727/8265/20
Провадження № 2-о/727/8/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2021 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді - Яреми Л.В.

при секретарі - Філатовій К.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Чернівці справу за заявою ОСОБА_1 (місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ), заінтересовані особи: Штаб Антитерористичного центру при Службі безпеки України (адреса місця знаходження: м. Київ, вул. Московська, 5/2), Департамент фінансів Міністерства оборони України (адреса місця знаходження: м. Київ-168, Повітрофлотський проспект, 6 ) про встановлення юридичного факту помилки в наказі від 09 листопада 2015 року №313, -

за участю:

заявника - ОСОБА_1

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою, де заінтересованими особами являються Штаб Антитерористичного центру при Службі безпеки України, Департамент фінансів Міністерства оборони України, в якій просить встановити юридичний факт, а саме: факт помилки у п.2.1.1.5 наказу Першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей (по стройовій частині) від 09 листопада 2015 року №313, яким його з 04 листопада 2015 року виключено зі складу сил та засобів, які залучаються та беруть участь у антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей з метою виконання службових (бойових) завдань.

Посилається на те, що у період з 04 листопада 2015 року по 15 липня 2018 року він проходив військову службу на офіцерських посадах військової прокуратури сил антитерористичної операції та військової прокуратури об`єднаних сил в Донецькій та Луганській областях.

На підставі наказу Генерального прокурора від 16.07.2018р. №370-вк його було призначено на посаду прокурора відділу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України, в зв`язку з чим 15.07.2018 року він вибув з території проведення операцій об`єднаних сил.

25.02.2020 року наказом Міністерства оборони України № 94 його звільнено з військової служби у запас за пунктом «г» пункту 2 частини 5 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та з 04.03.2020 року виключено зі списків особового складу головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України на підставі наказу Генерального прокурора № 540ц від 28.02.2020.

На даний час, він перебуває на пенсії. Департаментом фінансів Міністерства оборони України проведено розрахунок вислуги років на пенсію №3930 згідно якого на пільгових умовах йому було зараховано лише 1 день.

Не погоджуючись із таким розрахунком, він звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України про визнання протиправним дій та зобов`язання вчинити дії.

В ході судового розгляду справи він дізнався про існування наказу Першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей (по стройовій частині) від 09 листопада 2015 року №313, яким його з 04 листопада 2015 року виключено зі складу сил та засобів, які залучаються та беруть участь у антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей з метою виконання службових (бойових) завдань.

Вважає, що в наказі допущена очевидна помилка, оскільки з моменту призначення його на посаду старшого слідчого другого відділу військової прокуратури Донецького гарнізону та зарахування до сил та засобів АТО він безперервно проходив військову службу в районі проведення АТО на різних офіцерських посадах військової прокуратури сил АТО до моменту завершення антитерористичної операції 30.04.2018, про це свідчать накази військового прокурора сил АТО. За весь період проходження військової служби у військовій прокуратурі сил АТО з 04.11.2015 по 30.04.2018 він отримував винагороди за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, нагороджено відзнакою Президента України «За участь в антитерористичній операції», а 17.08.2016 року надано статус «Учасника бойових дій» та видано відповідне посвідчення.

Для виправлення помилки звертався до штабу Антитерористичного центру при Службі Безпеки України з проханням виправити помилку, проте йому було відмовлено у зв`язку із тим, що Штаб АТО на сьогоднішній день не функціонує, а Штаб АТЦ при Службі Безпеки України не є його правонаступником.

Встановлення даного факту помилки має для заявника юридичне значення, оскільки йому необхідно підтвердити безпосередню участь у антитерористичній операції у складі збройних сил та засобів, які залучались та брали безпосередню участь в антитерористичній операції.

В зв`язку з викладеним, просив заяву задовольнити та встановити факт помилки у п.2.1.1.5 наказу Першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей (по стройовій частині) від 09 листопада 2015 року №313, яким його з 04 листопада 2015 року виключено зі складу сил та засобів, які залучаються та беруть участь у антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей з метою виконання службових (бойових) завдань.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 жовтня 2020 року відкрито провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Штаб Антитерористичного центру при Службі безпеки України, Департамент фінансів Міністерства оборони України про встановлення юридичного факту помилки в наказі від 09 листопада 2015 року №313.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 вимоги заяви підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, наполягає, що його заява не пов`язана із спором про право, оскільки йому потрібно виправити помилку в наказі, яка не відповідає дійсності.

Представник Антитерористичного центру при Службі безпеки України в судове засідання не з`явився, від нього надійшли письмові пояснення в яких вказував, що внесення будь-яких змін до наказів керівника Штабу АТО наказами Штабу АТЦ або керівництва АТЦ при СБУ не відповідатимуть чинному законодавству України, оскільки Штаб з управління антитерористичною операцією на сьогодні не функціонує, а Штаб АТЦ не є його правонаступником. Просив справу розглядати у його відсутність.

Представник Департаменту фінансів Міністерства оборони України в судове засідання не з`явився, від нього надійшли письмові пояснення згідно яких він вважає, що підстави для задоволення заяви про встановлення факту помилки в наказі від 09.11.2015 року №313 відсутні.

Заслухавши пояснення заявника та дослідивши докази, суд вважає, що заява не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_1 , яке видано 17 серпня 2016 р.( а.с.44).

Полковник юстиції ОСОБА_1 в період з 08.11.2015 по 15.07.2018 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей, що підтверджується довідкою Генеральної прокуратури України від 13 грудня 2019 року (а.с. 103).

Наказом №89к від 30 жовтня 2015 року підтверджується, що підполковника ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової прокуратури сил антитерористичної операції та в розпорядження військового прокурора сил антитерористичної операції (а.с.70).

З Наказу №106к від 04 листопада 2015 року вбачається, що підполковника юстиції ОСОБА_1 призначено на посаду старшого слідчого другого відділу військової прокуратури Донецького гарнізону (а.с. 71).

З 04 листопада 2015р. ОСОБА_1 включено до сил та засобів, які залучаються та беруть участь у антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових(бойових) завдань, що підтверджується витягом із наказу № 312 від 08 листопада 2015 року (а.с.72).

З наказу № 58к від 14 квітня 2016 року вбачається, що підполковника юстиції ОСОБА_1 призначено на посаду старшого слідчого військової прокуратури Маріупольського гарнізону (а.с. 95).

Наказом №121к від 22 червня 2016 року підтверджується, що ОСОБА_1 призначено на посаду старшого слідчого слідчого відділу військової прокуратури сил антитерористичної операції, при цьому увільнивши з посади старшого слідчого військової прокуратури Маріупольського гарнізону (а.с.96).

Указом Президента України №53/2016 від 17 лютого 2016 ОСОБА_1 нагороджено відзнакою «За участь в Антитерористичній операції» (а.с.105).

З наказу першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі Безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) № 313 від 09 листопада 2015 року в п. п.2.1.1.5 ОСОБА_1 вважається таким, що вибув з 04 листопада 2015 року зі складу сил та засобів, які залучались та брали безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганських областей, забезпеченні її проведення. (а.с.89).

У провадженні Чернівецького окружного адміністративного суду перебуває справа №600/571/20-а за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним дій та зобов`язання вчинити дії (а.с. 118).В ході розгляду справи заявник дізнався про існування наказу №313 від 09 листипада 2015 р.

З листа Антитерористичного центру при Службі безпеки України №33/5-3-1063-138 від 20.08.2020, адресованого ОСОБА_1 вбачається, що проведення антитерористичної операції 30 квітня 2018 року припинено та розпочато операцію об`єднаних сил, штаб АТО, як орган управління, перестав функціонувати, штаб АТЦ не є його правонаступником, тому внесення змін до наказів не відповідатимуть чинному законодавству, у зв`язку з цим заявникові рекомендовано з врахуваннм положень ЦК України, Постанови пленуму Верховного Суду України «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення» звернутися до суду із заявою про виправлення «описок», «опечаток», «помилок» у відповідному документі ( а.с.104)

Відповідно до ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (ч.3 ст. 294 ЦПК України).

Згідно ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Зі змісту роз`яснень, викладених у пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (з подальшими змінами та доповненнями), в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Як роз`яснено, в пункті 12 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст.273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Заяви про встановлення із зазначених підстав факту належності особі вироку або рішення суду, квитка про членство в об`єднанні громадян, військового квитка, посвідчення до ордена або медалі, паспорта, чи свідоцтв, що їх видають органи реєстрації актів громадянського стану, та інших документів, що посвідчують особу, не підлягають розгляду в порядку, передбаченому главою 37 ЦПК, оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ. Судами також не встановлюється тотожність особи. Разом з тим, на підставі п.6 ст. 273 ЦПК суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.

Верховним Судом України в листі від 01.01.2012р. роз`яснено, що однією з умов, що вказує на належність справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, до юрисдикції суду є та обставина, що заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо).

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

1. Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення.

2. Встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.

3.Заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо).

4. Чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Отже, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення юридичного факту та в заявник просить встановити факт помилки у п.2.1.1.5 наказу Першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей (по стройовій частині) від 09 листопада 2015 року №313, яким його з 04 листопада 2015 року виключено зі складу сил та засобів, які залучаються та беруть участь у антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей з метою виконання службових (бойових) завдань.

Суд не може погодитися із доводами заявника, що не мається можливості внести зміни до наказу № 313 від 09 листопада 2015 року, з посиланням на те, що 30 квітня 2018 року припинено проведення антитерористичної операції, Штаб АТО, як орган управління АТО перестав функціонувати та йому рекомендовано з врахуваннм положень ЦК України, Постанови пленуму Верховного Суду України «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення» звернутися до суду із заявою про виправлення «описок», «опечаток», «помилок» у відповідному документі, стосовно нього в цьому наказі.

В порядку окремого провадження судом можуть бути встановлені детально наведені вище юридичні факти, однак суд не виправляє у відповідних документах інших державних органів «описки», «опечатки» та «помилки», виправлення яких не може підмінюватись встановленням фактів.

Суд прийшов до висновку, що в заяві не зазначено та до неї не долучено доказів, які б підтверджували, що встановлення факту помилки в наказі Першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі Безпеки України - це той юридичний факт, від якого залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника, як фізичної особи, а тому встановлення юридичного факту помилки в наказі не відносить до тих юридичних фактів, встановлення яких передбачено законом.

Також заявник не довів, що не має іншої можливості внести зміни у відомчому документі, який був виданий підрозділом при СБУ.

У якості однієї з підстав звернення до суду із заявою про встановлення факту помилки в наказі і доказом відсутності іншого порядку, аніж судового, ОСОБА_1 зазначає припинення функціонування Штабу антитерористичної операції, як органу управління.

Відповідно до п. п. 1, 7, 8, 12 Положення про Антитерористичний центр та його координаційні групи при регіональних органах Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 14 квітня 1999 року № 379/99, Антитерористичний центр (далі Центр) є постійно діючим органом при Службі безпеки України, складається з Міжвідомчої координаційної комісії та штабу, а також координаційних груп та їх штабів, які створюються при регіональних органах Служби безпеки України. Керівник Центру має першого заступника та трьох заступників, один з яких є начальником штабу Центру. Штаб є виконавчим робочим органом Центру.

З підписанням Закону України «Про особливості державної політики щодо забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях в Донецькій і Луганській областях» (про реінтеграцію Донбасу) з 30.04.2018 року завершилася антитерористична операція, припинена діяльність прес-центру штабу АТО та відбувся перехід командування від Антитерористичного центру СБУ до Об`єднаного оперативного штабу Збройних сил у зв`язку із впровадженням Операції Об`єднаних сил.

Тож заявник мав можливість звернутися до СБУ, при якій існував штаб АТО, з клопотанням про внесення змін в наказ, які були видані відносно нього, а у разі незгоди з прийнятим СБУ рішенням - оскаржити дані дії до суду, також заявник не позбавлений права звернутися до суду про скасування відносно нього цього наказу.

Відсутні відомості про відмову СБУ у виправленні вказаних помилок.

На підставі вищенаведеного, суд вважає, що в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту помилки в наказі від 09 листопада 2015 року №313 слід відмовити.

Керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», ст.ст. 76, 77, 258, 259, 263, 265, 268, 293, 315, 354, 355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 (місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ), заінтересовані особи: Штаб Антитерористичного центру при Службі безпеки України (адреса місця знаходження: м. Київ, вул. Московська, 5/2), Департамент фінансів Міністерства оборони України (адреса місця знаходження: м. Київ-168, Повітрофлотський проспект, 6 ) про встановлення юридичного факту помилки в наказі від 09 листопада 2015 року №313 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження..

Повний текст рішення суду виготовлено 10 березня 2021 року.

Суддя Л.В. Ярема