Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"22" липня 2021 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Матвєєвої Ю. О., за участю секретаря судового засідання Ситнік О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Маріупольської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року позивачка звернулася до суду з позовом про визнання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням. У обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_4 , який був власником житлового будинку АДРЕСА_1 . 15 лютого 2021 року позивачка отримала спадщину в вигляді вказаного житлового будинку. Окрім позивачки, в будинку зареєстровані її дочки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також онуки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та неповнолітня ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . У 2014 році відповідачі виїхали на постійне місце проживання до Російської Федерації та на теперішній час зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 . Власних речей відповідачів в будинку не зберігається. Таким чином, відповідачка ОСОБА_2 , а також її неповнолітня дитина ОСОБА_7 , будучи членами сім`ї власника житла, не проживають в будинку більше року без поважних причин, отже втратили право користування ним. Просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також неповнолітню ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Позивачка в судове засідання не з`явилася, її інтереси представляє ОСОБА_9 .

Представник позивачки в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, про день розгляду справи були повідомлені належним чином.

У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У зв`язку із тим, що відповідач своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та висновок.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Отже, гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №244416178 та №244416465 від 15 лютого 2021 року, ОСОБА_1 належить 1/2 частина будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на частку в сіпльному майні подружжя, а також 1/2 частина будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом.

З викладеного суд дійшов висновку про те, що позивачка наділена повноваженнями звернення до суду з будь-яких питань, що пов`язані з володінням та користуванням цим майном.

З письмових матеріалів справи вбачається, що в спірному будинку зареєстровані зокрема відповідачі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відповідно до нотаріально посвідченої заяви від 24 лютого 2021 року за №52АА4952318, ОСОБА_2 , яка також представляє інтереси неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , надала згоду на зняття з реєстраційного обліку за місцем реєстрації по АДРЕСА_1 її дочки ОСОБА_3 , в зв`язку з переїздом на постійне місце проживання до Російської Федерації.

Крім того, позивачкою надано копію паспорту громадянина Російської Федерації, виданого на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно якого остання зареєстрована в АДРЕСА_3 .

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

З наведеного суд дійшов висновку про те, що оскільки відповідачка ОСОБА_2 не проживає в спірному будинку, вона втратила право користування цим житловим приміщенням.

З приводу вимог, заявлених відносно неповнолітньої дитини, суд виходить з наступного.

Згідно ч.2 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Відповідності до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» та ст.29 ЦК України, місцем проживання дитини є місце проживання її батьків, вирішення питання щодо користування дитиною житловим приміщенням окремо від них суперечить чинному законодавству та інтересам дитини.

Малолітня дитина не має права вільно та самостійно обирані місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає.

Права малолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання малолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для малолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків.

Малолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками.

Органом опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради видано висновок №01.1-23-163 від 05 липня 2021 року, відповідно до якого з боку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради відсутні заперечення проти визнання малолітньої ОСОБА_3 , 2010 року народження, втратившою право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Аналіз цивільного та житлового законодавства дає підстави вважати, що неповнолітня дитина не може бути самостійними відповідачем за позовом про визнання такими, що втратив право користування житлом, та зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками.

Інтереси дитини не порушуються з огляду на те, що вона в спірному будинку не проживає, а залишення малолітньою дитиною зареєстрованою в спірному будинку суперечитиме ст.9 Конвенції про права дитини та ст.160 СК України.

Крім того, суд зазначає, що ні Конституція України, ні Конвенція про права дитини, ні Цивільний кодекс України (зокрема, ст.ст. 316, 317, 319, 321 вказаного Кодексу), ні Сімейний кодекс України, ні Житловий кодекс УРСР, ні Закон України «Про охорону дитинства», ні Закон України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» не встановлюють особливостей позбавлення дітей права користування житлом, яке вони набули як члени сім`ї власника житла. Вказане право за своєю правовою природою є правом користування чужим майном і позбавлення цього права відбувається в порядку ст..ст. 316, 317, 319, 321 ЦК незалежно від віку особи.

За таких обставин, позовні вимоги про визнання дитини ОСОБА_3 , 2010 року народження, такою, що втратила право користування житлом, є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 12, 76, 77, 258, 259, 263, 265, 280-283 ЦПК України, ст. 317, 319, 321, 383, 391,405 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Маріупольської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Суддя: Ю. О. Матвєєва