ПОСТАНОВА

Іменем України

05 серпня 2021 року м. Кропивницький

справа № 405/1460/20

провадження № 22-ц/4809/796/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненка В.В.

суддів: Єгорової С.М., Чельник О.І.

секретар Гончар В.В.

учасники справи:

представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2

представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Тимошенко Анастасії Анатоліївни в інтересах ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03.02.2021, суддя Шевченко І.М., по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Фермерського господарства «Віра Вікторія» про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_3 , Фермерського господарства «Віра Вікторія» про стягнення боргу за договором позики.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що 23.10.2018 року між ним та ОСОБА_3 укладено договір позики, за яким ОСОБА_3 отримала від нього грошові кошти в сумі 90 025,00 доларів США, що станом на дату укладення за офіційним курсом НБУ (за один долар США - 28,0804 грн.) дорівнювало 2 527 938,01 грн.

Відповідно до п. 2.2 договору позики, ОСОБА_3 зобов`язалась повернути позику частинами в наступному порядку та строки: 12 512,50 доларів США до 23.07.2019 року, 12 512,50 доларів США до 23.08.2019 року, 65 000 доларів США до 23.09.2019 року.

Відповідач ОСОБА_3 несвоєчасно повертала суму позики, чим порушила умови договору, станом на 30.11.2019 року сплатила 47 590,00 доларів США і на 05.03.2020 року залишок боргу становить 42 435,00 доларів США.

Зазначено, що згідно з п. 3.1 договору позики позичальник зобов`язаний виплатити позикодавцю штраф у розмірі 0,5% від суми позики за кожен день прострочення повернення позики.

Від останнього платежу 30.11.2019 року до 05.03.2020 року пройшло 96 днів.

Відповідно до п.3.1 договору позики, ОСОБА_3 зобов`язана за кожен день прострочення, сплатити штраф у розмірі 0,5% від суми позики, так як сума позики становить 90 025,00 доларів США, то за кожен день прострочення відповідач має сплатити 450,12 доларів США і сума до сплати складає, відповідно до розрахунку.

Загальна сума заборгованості становить 144 226,81 долар США, що за офіційним курсом НБУ (1 долар = 24,89 грн.) заборгованість в гривні складає 3 589 805,30 грн.

Зазначається, що 23.10.2018 року між ОСОБА_1 та ФГ «Віра Вікторія» укладено договір поруки.

Відповідно до п. 1.1. договору поруки поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором за виконання всіх зобов`язань фізичної особи ОСОБА_3 , що виникли з договору позики від 23.10.2018 року, який був укладений між кредитором та боржником.

Відповідно до п. 5.1.1. договору поруки при порушені боржником зобов`язання перед кредитором за основним договором, виконати за боржника зобов`язання у 3-й денний строк з дня отримання вимоги від кредитора.

Позивач у відповідності до зазначеного пункту, 11.12.2019 року направив господарству претензію з вимогою сплатити заборгованість за договором позики від 23.10.2018 року.

ФГ «Віра Вікторія» претензію отримали 02.01.2020 року, однак заборгованість за кредитом господарством не сплатили направили лист від 10.01.2020 року про неможливість виплатити заборгованість.

Згідно з п. 6.3. договору поруки, за порушення строків зазначених в п. 5.1.1 винна сторона сплачує іншій стороні пеню в розмірі 0,5 % від розміру поруки за кожний день прострочення.

Відповідач ФГ «Віра Вікторія», як поручитель зобов`язаний був повернути заборгованість за договором позики у розмірі 42 435,00 доларів США після отримання вимоги протягом семи днів тобто до 09.01.2020 року, але станом на 05.03.2020 року відповідач свої зобов`язання за договором поруки не виконав. З 09.01.2020 року по 05.03.2020 року пройшло 56 днів, а тому господарство зобов`язане сплатити пеню у розмірі 11 881,8 доларів США (56 х 0,5 х 42 435,00 = 11 881,8). За офіційним курсом НБУ 1 долар США складає 24,89 грн., а тому заборгованість в гривні становить 295 738,00 грн. (11 881,8 х 24,89 = 295 738,00).

Просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_3 та Фермерського господарства «Віра Вікторія» на користь ОСОБА_1 144 226,81 дол.США, а також стягнути з Фермерського господарства «Віра Вікторія» на користь ОСОБА_1 11 881,8 доларів США.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03.02.2021 позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та Фермерського господарства «Віра Вікторія» на користь ОСОБА_1 борг в сумі 144226,81 доларів США та пеню в розмірі 11881,80 доларів США.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення 3% річних, 99 926,64 доларів США - штрафу та 11 881,80 доларів США - пені, у зв`язку з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначається, що позивачем невірно проведено розрахунок 3% річних, пені та штрафу.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 12.04.2021 по справі відкрито апеляційне провадження.

До суду надано відзив на апеляційну скаргу від адвоката Усатенка В.Ю. в інтересах ОСОБА_1 , в якому заперечується проти задоволення апеляційної скарги.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 11.05.2021 справу призначено до розгляду.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив , що 23.10.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір позики, за яким ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 90 025,00 доларів США, що станом на дату кладення за офіційним курсом НБУ (за один долар США - 28,0804 грн.) дорівнювало 2 527 938,01 грн.(а.с. 13-14).

Відповідно до п. 2.2 договору позики ОСОБА_3 зобов`язалась повернути позику частинами в наступному порядку та строки: 12 512,50 доларів США до 23.07.2019 року, 12 512,50 доларів США до 23.08.2019 року, 65 000 доларів США до 23.09.2019 року.

Згідно з п. 3.1 договору позики у випадку не повернення зазначеної в п. 1 суми позики, в зазначений у п. 2.2 строк, позичальник несе відповідальність перед позикодавцем згідно з цивільним законодавством України. Крім цього, позичальник зобов`язаний додатково виплатити позикодавцю штраф у розмірі 0,5% від суми позики за кожен день прострочення повернення позики.

Суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_3 несвоєчасно повернула суму позики, чим порушила умови договору. Станом на 30.11.2019 року сплатила 47 590,00 доларів США, відповідно залишок боргу станом на 05.03.2020 року становить 42 435,00 доларів США. Від останнього платежу 30.11.2019 року до 05.03.2020 року пройшло 96 днів, відповідно до п.3.1 договору позики відповідач за кожен день прострочення зобов`язана сплатити штраф у розмірі 0,5% від суми позики, так як сума позики становить 90 025,00 доларів США, то за кожен день прострочення відповідач має сплатити 450,12 доларів США і сума до сплати складає, відповідно до розрахунку.Загальна сума заборгованості становить - 144 226,81 долар США, що за офіційним курсом НБУ (1 долар = 24,89 грн.) заборгованість в гривні складає 3 589 805,30 грн.

Суд першої інстанції зазначив, що приймає до уваги розрахунок, наданий позивачем. Відповідач контр розрахунку не надала, визнаючи позовні вимоги в частині повернення боргу, не зазначила, в якій частині не визнає позовні вимоги.

Суд першої інстанції встановив, що 23.10.2018 року між ОСОБА_1 та ФГ «Віра Вікторія» укладено договір поруки.

Відповідно до п. 1.1. договору поруки поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором за виконання всіх зобов`язань фізичної особи ОСОБА_3 , що виникли з договору позики від 23.10.2018 року.

Відповідно до п. 5.1.1. договору поруки поручитель при порушені боржником зобов`язання перед кредитором за основним договором,зобов`язаний виконати за боржника зобов`язання у 3-й денний строк з дня отримання вимоги від кредитора.

11.12.2019 року позивач направив відповідачам претензію з вимогою сплатити заборгованість за договором позики від 23.10.2018 року. Вказана обставина не заперечується відповідачем ОСОБА_3 .

Суд першої інстанції зазначив, що із відповіді на претензію вбачається, що остання просила про відстрочку сплати боргу до квітня 2020 року, але на момент розгляду справи борг перед позивачем не погашено.

Відповідно до ч. ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_3 та Фермерського господарства «Віра Вікторія» на користь ОСОБА_1 борг в сумі 144 226,81 доларів США та пені в розмірі 11 881,80 дол. США.

Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.

З матеріалів справи вбачається, що 23.10.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір позики, за яким ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 90 025,00 доларів США. (а.с. 13-14).

Відповідно до п. 2.2 договору позики ОСОБА_3 зобов`язалась повернути позику частинами в наступному порядку та строки: 12 512,50 доларів США до 23.07.2019 року, 12 512,50 доларів США до 23.08.2019 року, 65 000 доларів США до 23.09.2019 року.

З матеріалів справи вбачається, що станом на 30.11.2019 року ОСОБА_3 сплатила 47 590,00 доларів США і на 05.03.2020 року залишок боргу становить 42 435,00 доларів США.

Оскільки, зазначені обставини сторонами не спростовуються і визнаються то відповідно 42 435,00 доларів США підлягають стягнненню з ОСОБА_3 на користь позивача, солідарно з ФГ «Віра Вікторія».

Відповідно п. 3.1 договору позики у випадку не повернення зазначеної в п. 1 суми позики, у зазначений в п. 2.2 строк, позичальник несе відповідальність перед позикодавцем згідно з цивільним законодавством України. Крім цього, позичальник зобов`язаний додатково виплатити позикодавцю штраф у розмірі 0,5% від суми позики за кожен день прострочення повернення позики.

Суд першої інстанції зазначив, що від останнього платежу 30.11.2019 року до 05.03.2020 року пройшло 96 днів і відповідно до п.3.1 договору позики відповідач за кожен день прострочення зобов`язана сплатити штраф у розмірі 0,5% від суми позики. Сума позики становить 90 025,00 доларів США, то за кожен день прострочення відповідач має сплатити 450,12 доларів США і сума до сплати складає, відповідно до розрахунку, 144 226,81 долар США. За офіційним курсом НБУ (1 долар = 24,89 грн.) заборгованість в гривні складає 3 589 805,30 грн.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції не зазначив суму яка підлягає стягненню з відповідача відповідно до п. 3.1 договору позики, а зазначив суму повної заборгованості в розмірі 144 226,81 дол. США, при цьому суд послався на розрахунок наданий позивачем.

З розрахунк наданого позивачем вбачається, що сума яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь позивача відповідно до п.3.1. договору позики, становить 99926,64 дол. США.

Суд апеляційної інстанції перевірив доводи позивача та доводи апеляційної скарги в цій частині і дійшов висновку, що доводи позивача в частині стягнення 99926,64 дол. США з ОСОБА_3 є необґрунтовані, оскільки не підтвердженні належними та допустимими доказами.

Поняття договору позики міститься в ст. 1046 Цивільного кодексу України, згідно якої за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Предметом договору позики є речі, визначені родовими ознаками, та грошові кошти.

У відповідності до ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У відповідності до ст. 1049 Цивільного Кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України.

Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 Цивільного кодексу України, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ставить питання про стягнення з відповідачів у солідарному порядку 99926,64 дол. США штрафу у розмірі 0,5% від суми позики за кожен день прострочення повернення позики відповідно до п.3.1 договору позики

Вимоги позивача в даному випадку є необґрунтованими, оскільки п.3.1. не відповідає вимогам ЦК України закрема статті 549, на чому наполягає ОСОБА_5 в апеляційній скарзі.

Дійючим законодавством визначено , що штраф є різновидом неустойки.

Стаття 549ЦК України визначає поняття неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Встановлені обставини свідчать, що розрахунок зроблений позивачем на підтвердження позовних вимог про стягнення штрафу протирічить нормам діючого законодавства, зокрема частини 2 статті 549 ЦК України, оскільки штраф визначений у відсотках за від суми позики за кожен день прострочення повернення позики.

Суд першої інстанції не звернув увагу на зазначені обставини.

Суд апеляційної інстанції зазначений розрахунок наданий позивачем на підтвердження позову в частині стягнення з ОСОБА_3 солідарно з ФГ «Віра Вікторія» штрафу в розмірі 99926,64 дол. США не визнає належними та допустимим доказом, а тому в цій частині позовних вимог позов не підлягає задоволенню.

В частині стягнення з ОСОБА_3 солідарно з ФГ «Віра Вікторія» відсотків за користування позикою у розмірі 1430.06 дол. США , рішення суду першої інстанції не оскаржується, відповідно суд апеляційної інстанції не переглядає законність рішення суду першої інстанції в цій частині.

Не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги в частині стягнення 435.11 доларів .Позивач правильно здійснив зазначений розрахунок з чим погодився суд апеляційної інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що 23.10.2018 року між ОСОБА_1 та ФГ «Віра Вікторія» укладено договір поруки.

Відповідно до п. 1.1. договору поруки поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором за виконання всіх зобов`язань фізичної особи ОСОБА_3 , що виникли з договору позики від 23.10.2018 року, який був укладений між кредитором та боржником.

Відповідно до п. 5.1.1. договору поруки при порушенні боржником зобов`язання перед кредитором за основним договором, виконати за боржника зобов`язання у 3-й денний строк з дня отримання вимоги від кредитора.

З розрахунку наданого позивачем на підтвердження позову в цій частині , розмір пені відповідно до п.6.3. договору поруки становить 11881,8 дол. США.

Відповідно до ч. ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Суд апеляційної інстанції встановив, що суд першої інстанції безпідставно стягнув з ОСОБА_3 солідарно 11881,8 дол. США, оскільки зазначена сума є додатковою відповідальністю, пенею за невиконання поручителем свої зобов`язань за договором поруки, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в цій частині.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що оскільки рішення суду першої інстанції не оскаржується поручителем ФГ «Віра Віктрія», то відповідно суд апеляційної інстанції не перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за договором позики солідарно з ФГ «Віра Вікторія».

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Приймаючи до уваги встановленні обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції при розгляді справи не встановив дійсні обставини по справі, допустив порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог до ОСОБА_3 з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Тимошенко Анастасії Анатоліївни в інтересах ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03.02.2021 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу та судових витрат скасувати.

Ухвалити нове рішення в цій частині позовних вимог.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 :

42435 (сорок дві тисячі чотириста тридцять п`ять) доларів США заборгованість за договором позики,

435,11 (чотириста тридцять п`ять ) доларів США в порядку статті 625 ЦК України,

1430,06 (одна тисяча чотириста тридцять) доларів США відсотків за користування кредитом

В частині позовних вимог про стягнння штрафу, пені - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 6457,34 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 2500 грн.

Повний текст постанови складено 09.08.2021.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: