Справа № 752/5851/21
Провадження № 2/752/5647/21
РІШЕННЯ

Іменем України

12 липня 2021 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Слободянюк А.С.,

з участю секретаря - Медведєвої К.І.,

розглянувши у приміщенні суду в м.Києві в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , поданого у його інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в:

У березні 2021р. ОСОБА_1 , через адвоката Ванджурака Р.В. (а.с.11-13), звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просив визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.12.2019р. між ОСОБА_4 та позивачем ОСОБА_1 було укладено договір міни вказаного спірного жилого приміщення, в якій залишалась зареєстрованою відповідачка ОСОБА_3 , з якою ОСОБА_4 укладала договір довічного утримання, отримавши у власність вказану квартиру. ОСОБА_3 за договором зобов`язана було знятися з реєстраційного обліку до 10.01.2020р. Місце проживання останньої позивачу невідомо; реєстрація відповідачки у спірній квартирі порушує майнові права позивача.

Позивач просить суд визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування спірною квартирою, оскільки її реєстрація обмежує законні права позивача, як власника житлового приміщення.

Ухвалою Голосіївського районного суд м.Києва від 04.03.2021р. відкрито провадження, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.18,19).

На підставі положень ст.ст.274-279 ЦПК України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження буз виклику сторін.

У судове засідання відповідач не з`явився. До суду повернулися поштові конверти з рекомендованими повідомленнями без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім цього, на офіційному вебсайті суду розміщено оголошення про виклик відповідача до суду. Відзиву на позов та клопотання про відкладення розгляду справи відповідач не подавав.

Відповідно до ч. 7, 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно із ч. 11 цієї статті, зокрема, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником кв. АДРЕСА_1 на підставі договору міни від 07.12.2019р., зареєстрованим приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Дьомкіною Г.С. за № 2795 (а.с.6,7).

Відповідно до договору міни, який укладено між позивачем і ОСОБА_4 , у якої власність якої перейшов будинок в с.Скаливатка, м.Ватутіне, Черкаської області і дві земельні ділянки, а ОСОБА_1 у власність перейшла кв. АДРЕСА_1 , що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.8).

Особі ОСОБА_4 вказана квартири належала на підставі договору довічного утримання (догляду), посвідченого 06.03.2017р. та зареєстрованим приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Борозенець Ю.Г. за № 420 (пункт 1.5.1. договору міни).

Відповідно до п.1.6 вказано договору міни від 07.12.2019р., у вказаній квартирі станом на 07.12.2019р. зареєстрована ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зобов`язана знятися з реєстраційного обліку та виписатися зі спірної квартири до 10.01.2020р.

Згідно витягу з реєстру територіальної громади м.Києва про реєстрацію осіб у житловому приміщенні, за адресою: АДРЕСА_1 станом на 09.09.2020р. зареєстрована одна особа, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

Як вбачається з акту про фактичне не проживання особи в житловому будинку від 03.09.2020р., ОСОБА_3 у кв. АДРЕСА_1 не проживання протягом останніх 5 років (а.с.10).

Підставами звернення позивача до суду з даним позовом є порушення його права власності.

Відповідно до роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Позивач зазначає, що відповідач не є членом його сім`ї, його реєстрація перешкоджає у реалізації своїх прав, як власнику та створює чимало труднощів, в тому числі, пов`язаних з оплатою за житлово-комунальні послуги, які формуються з урахуванням кількості зареєстрованих осіб, що зареєстровані у встановленому порядку.

Статтею1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів №№ 1,2,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріпляє право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. про захист прав людини і основоположних свобод.

На підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Отже, як виплаває із вказаної норми Закону, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суд виключно, крім іншого, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

За матеріалами справи відповідачка не є членом сім`ї позивача, її реєстрація у спірній квартирі перешкоджає позивачу вільно користуватися належною йому на праві власності квартирою.

На підставі зазначених судом норм чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин, приймаючи до уваги зібрані і досліджені судом докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, обставини, зазначені в позовній заяві, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, в зв`язку з чим він підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 279, ЦПК України,суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 , поданого у його інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий, місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) такою, що втратила право користування жилим приміщенням, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду безпосередньо або через Голосіївський районний суд м. Києва.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.В.Слободянюк