П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2021 року м. Київ

справа № 752/3510/20

провадження № 22-ц/824/9495/2021

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В.

суддів - Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі - Ярмак О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 27 січня 2021 року ускладі судді Писанець В.А., про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Укртранс», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дульської Тетяни Володимирівни про визнання недійсним правочину та скасування записів про право власності,

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , ПрАТ «Укртранс», приватного нотаріуса КМНО Дульської Т.В., в якому просив визнати недійсним договір № 18-інв12 про інвестування будівництва житла від 02 лютого 2012 року, укладений між ПАТ «Автомобільна компанія «Укртранс» та ОСОБА_1 , в частині інвестування квартири АДРЕСА_1 та скасувати запис про право власності № 34042952, вчинений приватним нотаріусом КМНО Дульською Т.В., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000 та скасування запису про право власності на спірну квартиру за відповідачем.

Ухвалою Голосіївського районного суду від 18 лютого 2020 року позовну заявуОСОБА_2 направлено до Печерського районного суду міста Києва за встановленою підсудністю.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 04 червня 2020 року дану цивільну справу прийнято до свого провадження.

У серпні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою, в якій просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Вказану заяву ОСОБА_2 мотивував тим, що після подачі позову йому стало відомо про відчуження ОСОБА_1 спірної квартири на користь ОСОБА_3 .

Отже у позивача є обґрунтовані побоювання, що дана квартира в подальшому під час розгляду справи знову буде відчужена на користь третіх осіб або буде передана в іпотеку, що на його думку, унеможливить виконання рішення суду та ускладнить поновлення його законних прав.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27 січня 2021 року заяву задоволено.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі відповідачОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладений у судовому рішенні, обставинам справи, порушення норм процесуального права та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що ні в оскаржуваній ухвалі, ні в заяві про забезпечення позову не зазначено жодної підстави, яка свідчить про наявність підстав вважати, що незастосування арешту, призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Вважає, що оскільки предметом позову у даній справі є визнання недійсним договору інвестування та скасування запису про право власності, тому ймовірне відчуження квартири жодним чином не перешкоджатиме виконанню рішення по справі. Більш того, відчуження квартири на користь третьої особи не ставитиме в залежність виконання рішення суду у справі.

Апелянт зазначає, що позивач, звертаючись до суду із відповідною заявою, не виконав вимоги ст. 154 ЦПК України про внесення пропозиції щодо зустрічного забезпечення.

Учасники справи правом подачі відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_1 на підтримання апеляційної скарги, пояснення позивача ОСОБА_2 та його представника, які заперечували проти задоволення скарги, розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII), яким ЦПК України викладено в новій редакції, в тому числі розширені підстави вжиття судом заходів забезпечення позову.

Зокрема, якщо за попередньою нормою (ч.3 ст.151 ЦПК в редакції до 15 грудня 2017 року) підставою вжиття заходів забезпечення позову було лише утруднення виконання чи неможливість виконання в майбутньому рішення суду, то згідно ст.149 ЦПК України (в редакції після 15 грудня 2017 року) суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову не тільки якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду але і якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Положеннями статті 152 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. (пункт 4 Постанова Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Аналогічні приписи містить ст.18 ЦПК України, згідно якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Окрім цього, вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів ст.ст.11, 12, 81 ЦПК України (змагальність сторін та пропорційність у цивільному судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову (у вигляді заборони третім особам вчиняти певні дії щодо предмета спору тощо) права відповідача або вказаних осіб, а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав та чи спроможний позивач захистити їх в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Як вбачається з позовних вимог, позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсним правочину та скасування записів про право власності відповідача на спірну квартиру.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі оспорюваного договору № 18-інв12 про інвестування будівництва житла від 02 лютого 2012 року, укладеного між ПАТ «Автомобільна компанія «Укртранс» та ОСОБА_1 , в частині інвестування квартири АДРЕСА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано запис про право власності ОСОБА_1 на спірну квартиру за № 34042952, вчиненого приватним нотаріусом КМНО Дульською Т.В., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000.

Таким чином, суд першої інстанції враховуючи вимоги позивача, характер взаємовідносин сторін по справі, і те, що між сторонами у справі дійсно існує спір та існує реальна загроза невиконання у майбутньому рішення суду у разі задоволенні позовних вимог, дійшов правильного висновку про задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру.

Доводи скарги про те, що заява не містить доказів на її обґрунтування, не можуть бути взяті до уваги, оскільки відповідач на даний час відчужив спірну квартиру, тому таке майно потребує захисту в порядку забезпечення позову, при цьому таке забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін. Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

За таких обставин, апеляційний суд прийшов до висновку про те, що зазначене судове рішення постановлено з додержанням вимог закону, а тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 27 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст складений 05 серпня 2021 року

Головуючий:

Судді: