ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4107/21 Справа № 172/1154/20 Суддя у 1-й інстанції - Битяк І. Г. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Городничої В.С.,

суддів Лаченкової О.В.,Петешенкової М.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитна установа "Європейська кредитна група" про захист прав споживачів,-

В С Т А Н О В И ЛА:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» про захист прав споживачів. Позовні вимоги мотивовані тим, що між нею та ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» укладено договір, відповідно до якого нею було отримано позику. Однак, вважає, що укладений договір має бути визнаний недійсним, оскільки в порушення вимог ч. 2 ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору на відстані кредитодавцем не надано споживчу інформацію, факт надання якої повинен бути підтверджений письмово або за допомогою електронного повідомлення. Також зазначає, що відповідачем не було письмово повідомлено споживача всю необхідну інформацію щодо умов договору, відповідач скористався тим, що їй - ОСОБА_1 , як позичальнику, об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і тому вона була введена в оману під час отримання кредитних послуг і відповідач в порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів» не надав їй відомостей, які необхідні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті. Крім того, встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором є несправедливими умовами, тому можуть бути також визнані недійсними. У порушення вимог ст.ст.1046,1047 ЦК України договір позики укладено не в письмовому вигляді, не надана розписка позичальника, котра посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Також звертає увагу, що договір про надання позики на умовах фінансового кредиту містить ознаки кредитного договору, який також має бути укладений у письмовій формі. В оспорюваному договорі не була вказана ціна та сукупна вартість кредиту, у зв`язку з чим реально нарахований відсоток за користування кредитними коштами став значно більшим за зазначений працівниками фінансової установи у розрахунку платежів. Відповідачем було введено позивача в оману щодо істотних умов договору, зокрема, щодо відсоткової ставки за користування кредитом, а також нічого не зазначено щодо непомірно великої відсоткової ставки у випадку порушення зобов`язання, що вважається нечесною підприємницькою практикою.

У зв`язку з вищевикладеним просила суд визнати недійсним договір позики, укладений між нею - ОСОБА_1 та ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група».

Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу TOB «Кредитна установа «Європейська кредитна група» просить її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки воно відповідає завданню цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, 17 серпня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ОСОБА_1 уклали індивідуальну частину договору про надання фінансового кредиту № /544088, відповідно до якого товариство надало клієнту фінансовий кредит в розмірі 8000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Встановлено, що кредит надається строком на 30 днів, тобто до 15.09.2020 року, за користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5 % річних від суми кредиту в розрахунку 2,5 % на добу. Тип процентної ставки - фіксована. Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом.

Відповідно до п. 1.5 зазначеного договору невід`ємною частиною цього договору є Публічна пропозиція (оферта) товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті товариства www.eurogroshi.com.ua.

Згідно з п. 6.1 договору від 17.08.2020 року даний договір складений українською мовою, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» - директором ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» ОСОБА_2 (електронний підпис EKG123) та фізичною особою ОСОБА_1 (електронний підпис R94160). Таким же чином сторонами підписаний і додаток № 1 до договору № /544088 від 17.08.2020 року, згідно з яким сторони склали цей додаток до договору, в якому зазначено графік розрахунків та орієнтовна сукупна вартість кредиту, а саме: сума кредиту складає 8000,00 грн, фіксована процентна ставка за день користування - 2,5 %, сума нарахованих процентів за користування кредитом - 6000,00 грн, до оплати (всього) - 14000,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вказаний кредитний договір укладено з дотриманням вимог чинного законодавства, а позивачу була надана повна, всебічна та чітка інформація щодо умов кредитування, у тому числі відносно ставки відсотків за користування кредитними коштами.

В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Вказує, що суд дійшов помилкового висновку про дотримання процедури укладення договору, адже відповідач не надав позивачу достатньо відомостей, котрі потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та відхиляє доводи апеляційної скарги з наступних підстав.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч. 1ст. 205 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ч. 1 ст. 207 ЦК України).

У даному випадку правовідносини між сторонами стосувались би укладання та виконання договору кредиту в електронному вигляді в інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача.

Особливості укладання договору споживчого кредиту в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Як слідує з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» у цьому Законі нижченаведені терміни зазначені в пунктах 6, 7 і 12 вживаються в такому значенні:

- електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору;

- електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем;

- одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Відповідно до ч.3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Як зазначено в пунктах 2.1., 2.2. Публічної пропозиції (Договір оферти) Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» на укладення договору про надання фінансового кредиту клієнт здійснює оформлення кредиту шляхом заповнення заявки на отримання кредиту на сайті Товариства, обов`язково вказуючи усі дані, зазначені в заявці як обов`язкові для заповнення. Клієнт обирає персональний логін і пароль для входу в Особистий Кабінет. При підписанні документів на телефонний номер Клієнта, направляється повідомлення з одноразовим ідентифікатором у вигляді коду, який Клієнт зобов`язаний ввести на веб-сторінці. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором як аналог власноручного підпису є підтвердженням особи Клієнта.

А п. 2.9. Публічної пропозиції (Договір оферти) передбачено, що на підставі даних, зазначених у заявці, інформаційна система Товариства здійснює реєстрацію заявника на сайті Товариства і формує Особистий кабінет Клієнта.

Таким чином до відповіді особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття, передує стадія ідентифікації особи в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції шляхом створення Особистого кабінету заявника.

За ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч.4 ст. 14 Закону України «Про електронну комерцію» ідентифікація особи за допомогою електронного підпису, визначеного статтею 12 цього Закону, має здійснюватися під час кожного входу в інформаційну систему суб`єкта електронної комерції.

Отож, згідно аналізу положень статей 1046,1050,1054,1055 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» істотними умовами договору фінансового кредиту є розмір кредиту, строк та порядок його повернення, розмір процентів за користування ним, відповідальність сторін за невиконання зобов`язань, передбачених договором.

Крім того, з урахуванням особливостей Договору, щодо виконання якого виник спір, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему відповідача, необхідною умовою для його укладання є також підтвердження ідентифікації особи, яка прийняла пропозицію та укладала Договір.

Так, ч. 4 ст. 8 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що фізична особа (споживач) послуг у сфері електронної комерції повинна надати інформацію про себе, необхідну для вчинення електронного правочину, створення електронного підпису, ідентифікації в інформаційній системі суб`єкта електронної комерції, шляхом введення (створення) особою спеціального набору електронних даних, а також вчинення інших дій у такій системі.

З аналізу положень п. 6, 12 ч. 1 ст.3, ст.11,12, ч. 4 ст.14 Закону України «Про електронну комерцію», та роз`яснень Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, що містяться за електронною адресою https://www.nfp.gov.ua/ua/Holovni-podii/27162.html, слід дійти висновку, що клієнт має бути ідентифікований одразу при реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що саме позивач ініціювала укладення такого договору, оформивши заявку на сайті товариства задля отримання кредитних коштів.

Посилання апелянта на п.5 ч.3 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів", яким передбачено, що встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором є несправедливими умовами та можуть бути визнані недійсними, колегія суддів не враховує, оскільки кредит надавався позивачу на строк до тридцяти днів, а відсоткова ставка за користування кредитними коштами була йому відома в момент укладення договору та була фіксованою.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи містять дані про те, що особа позивача була належним чином ідентифікована при реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі ТзОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» відповідним електронним підписом ( R94160) в момент прийняття публічної пропозиції (оферти), тому договір про надання фінансового кредиту може вважатись підписаним ОСОБА_1 відповідно до вимог пунктів 6, 12 ч.1 ст.3, абзацу 3 ч. 6 ст.11,ст.12 Закону України «Про електронну комерцію».

Крім цього, статтею 203 Цивільного Кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

ОСОБА_1 є дієздатною особою, яка в повній мірі має можливість усвідомлювати свої дії та керувати ними, розуміти наслідки вчинення певних дій та можливість відмовитись від вчинення таких дій, що будуть суперечити її інтересам.

Підписанням спірного договору апелянт підтвердила свою згоду із запропонованими умовами цього договору, що свідчить про її вільне волевиявлення, спрямоване на укладення договору саме на тих умовах, що визначені в договорі. Укладення договору відбулося відповідно до чинного законодавства та без будь- яких перешкод з боку відповідача.

Також, колегія судів звертає увагу на те, що апелянт добровільно звернулась до відповідача за отриманням позики. Можливість детально ознайомитися з умовами договору була надана. Позивач мала право відмовитись від підписання договору, якщо, як вона вважає, умови договору містять несправедливі умови або були інші підстави, які змусили її засумніватись в законності договору, однак цього не зробила.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду договору, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 Цивільно-процесуального кодексу України. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до правової позиції ВСУ (справа N 6-1341цс15) Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Однак, з огляду на наявні докази виконання відповідачем обов`язку щодо надання позивачу інформації про умови отримання позики, правові підстави для визнання договору позики недійсним відсутні. Позивач була наділена необхідним обсягом цивільної дієздатності, волевиявлення було вільним, направлене на настання наслідків, передбачених спірним договором, укладено відповідно до норм чинного законодавства.

Колегія суддів звертає увагу, що позивач ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не надала жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту недійсності правочину в цілому.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 625 ЦК України прямо вказує, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, оскільки це прямо передбачено статтею 629 ЦК України. Посилання позивача в якості підстави для визнання договору недійсними є загальними, невизначеними та недоведеними.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції обгрунтовано ухвалив рішення в межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих позивачем.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 367,374,376,381,382,384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова