Справа № 132/2478/21
Провадження № 2/132/678/21
РІШЕННЯ

Іменем України

06.08.2021 Калинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Аліменко Ю.О.

секретаря Безулої К.В.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в місті Калинівка справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Калинівської міської ради Вінницької області про визначення часток у спільному сумісному майні,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі в позові вказують, що згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого 16.03.1991 року виконавчим комітетом Калинівської міської ради депутатів трудящих Вінницької області на підставі рішення виконкому Калинівської міської ради депутатів трудящих від 13.01.1978 року цілий жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 , належав колгоспному двору, головою якого являлася позивач ОСОБА_1 . Вказане свідоцтво було зареєстроване ОСОБА_1 в Вінницькому обласному об`єднаному бюро техінвентаризації 16.03.1991 в реєстровій книзі № 143.

Свідоцтво про право власності на даний будинок з господарськими будівлями, розташований по АДРЕСА_1 було видане колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в той період, коли існували колгоспні двори згідно діючого на той момент ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Відповідно до вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу, і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці.

Згідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню по господарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в по господарській книзі та відомості щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладене на сільські ради.

Відповідно до ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється з рівності часток усіх членів двору.

На даний час, позивач ОСОБА_1 , має намір оформити договір відчуження належної їй частки в вищевказаному будинку з господарськими будівлями. Однак при зверненні до приватного нотаріуса Калинівського районного нотокругу Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції України Варламова О.В. їй було відмовлено у посвідченні такого договору, оскільки відповідно до наданого свідоцтва про право власності на будинок житловий будинок не є її особистою власністю, а належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_1 , і який відповідно до ст. ст. 2, 318 ЦК України не є суб`єктом права власності, оскільки колгоспні двори припинили своє існування у зв`язку з набранням чинності Законом України « Про власність» від 07.02.1991 року і нотаріус не має змоги визначити всіх членів колгоспного двору та належні їм розміри часток в майні, зо підтверджується постановою приватного нотаріуса Варламова О.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 147/02-31 від 29.04.2021 року.

Оскільки будь які зміни до вказаного вище свідоцтва про право власності на будинковолодіння, що віднесено до категорії колгоспного двору внести неможливо, тому позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, однак в матеріалах справи наявні заяви, відповідно до яких позовні вимоги підтримують повністю та просять справу розглянути у їх відсутність.

Відповідач - уповноважений представник Калинівської міської ради Вінницької області Трохименко М.В. в підготовче засідання не з`явився, надавши письмову заяву, де просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позов задовольнити з таких підстав.

Так, згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого 16.03.1991 року виконавчим комітетом Калинівської міської ради депутатів трудящих Вінницької області на підставі рішення виконкому Калинівської міської ради депутатів трудящих від 13.01.1978 року цілий жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 , належав колгоспному двору, головою якого являлася позивач ОСОБА_1 . Вказане свідоцтво було зареєстроване ОСОБА_1 в Вінницькому обласному об`єднаному бюро техінвентаризації 16.03.1991 в реєстровій книзі № 143.

Свідоцтво про право власності на даний будинок з господарськими будівлями, розташований по АДРЕСА_1 було видане колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в той період, коли існували колгоспні двори згідно діючого на той момент ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Відповідно до вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу, і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці.

Згідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню по господарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в по господарській книзі та відомості щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладене на сільські ради.

Відповідно до ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється з рівності часток усіх членів двору.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули із членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Тобто усі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору.

Отже, житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 станом на 15 квітня 1991 року, на день припинення існування колгоспного двору належав на праві спільної власності в рівних частках голові та членам колгоспного двору.

Відповідно до довідки Писарівського старостинського округу Калинівськох міської територіальної громади № 137 від 17.05.2021 року станом на 15.04.2021 року склад колгоспного двору по АДРЕСА_1 був наступний:

Голова двору - ОСОБА_1 , яка зареєстрована в даному дворі з 29.05.1972 року по даний час;

Чоловік - ОСОБА_4 , який зареєстрований в даному дворі з 08.02.1983 року по день його смерті;

Син голови двору - ОСОБА_2 , який зареєстрований в даному дворі з 23.05.1973 року по 01.09.1999 рік;

Син голови двору- ОСОБА_5 , який зареєстрований в даному дворі з 21.09.1980 року по 01.09.1999 рік;

Дочка голови двору - ОСОБА_3 , яка зареєстрована в даному дворі з 01.04.1984 року по 01.09.1999 рік

За таких обставин, розмір частки члена колгоспного двору слід визначати, виходячи з рівності часток усіх його членів, у зв`язку з чим кожному члену колгоспного двору станом на 15.04.1991 року належить по 1/5 в майні колгоспного двору, а саме в житловому будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , як таким, що не втратили право на частку в його майні.

На даний час, позивач ОСОБА_1 , має намір оформити договір відчуження належної їй частки в вищевказаному будинку з господарськими будівлями. Однак при зверненні до приватного нотаріуса Калинівського районного нотокругу Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції України Варламова О.В. їй було відмовлено у посвідченні такого договору, оскільки відповідно до наданого свідоцтва про право власності на будинок житловий будинок не є її особистою власністю, а належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_1 , і який відповідно до ст. ст. 2, 318 ЦК України не є суб`єктом права власності, оскільки колгоспні двори припинили своє існування у зв`язку з набранням чинності Законом України « Про власність» від 07.02.1991 року і нотаріус не має змоги визначити всіх членів колгоспного двору та належні їм розміри часток в майні, зо підтверджується постановою приватного нотаріуса Варламова О.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 147/02-31 від 29.04.2021 року.

Оскільки будь які зміни до вказаного вище свідоцтва про право власності на будинковолодіння, що віднесено до категорії колгоспного двору внести неможливо, то єдиним способом відновлення наших прав є звернення до суду.

Тому позивачі, вимушені звертатися в суд з позовом про визначення часток у спільному сумісному майні, щоб мати змогу зареєструвати належні їм частки в спільному сумісному майні колгоспного двору, після чого, ОСОБА_1 матиме змогу відчужити належну їй частку.

Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_2 померли чоловік та батько позивачів ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_3 - син та брат позивачів ОСОБА_5 , які також, як і позивачі, були членами колгоспного двору, проживали та були зареєстровані по АДРЕСА_1 на момент розпаду колгоспного двору.

Після їх смерті відкрилася спадщина на належну їм частку в майні колгоспного двору, а саме на 1/5 частку житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого по АДРЕСА_1 .

Однак оформити спадкові права після померлих позивачі також не мають можливості по тій причині, що відповідно до свідоцтва про право власності на будинок нотаріус не має змоги визначити всіх членів колгоспного двору та належні померлим частки у майні.

Статтею 563 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) яка регулювала питання спадкування майна колгоспного двору, встановлено, що у випадку смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, до майна двору застосовуються правила спадкування на загальних підставах.

При цьому відповідно до роз`яснень, викладених у п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 24.06.1983 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена поширювалася на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав (перетворення колгоспного двору на радгосп, виход з колгоспу членів двору тощо), а також у разі смерті члена двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося), відкривається після кожного з його колишніх членів.

За таких обставин, розмір частки члена колгоспного двору слід визначати, виходячи з рівності часток усіх його членів, у зв`язку з чим ОСОБА_4 , на момент смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 належала 1/5 частка житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , як члену колгоспного двору та ОСОБА_5 , на момент смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_3 належала 1/5 частка житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , як членам колгоспного двору, як таким, що не втратили права на частку в його майні.

Згідно ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), ст.ст. 12, 81, 200, 206, 247, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визначити, що розмір часток ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в праві спільної сумісної власності на майно колгоспного двору, а саме в житловому будинку з господарськими будівлями, який розташований в АДРЕСА_1 становить по 1/5 частці за кожним із співвласників.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому ст. 354 ЦПК України.

Суддя: