Справа № 357/8030/19
Провадження 2/357/1229/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя - Цукуров В. П. ,

секретар судового засідання - Чайка О.В., ,

за участю позивача - ОСОБА_1 , представника позивача - адвоката Кухаренко О.В., відповідача - ОСОБА_2 , представника відповідача - адвоката Каракой Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №1, в місті Біла Церква Київської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Білоцерківської міської ради про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 (далі - «Позивач») звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - «Відповідач»), третя особа - Орган опіки та піклування Білоцерківської міської ради про визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на наступні обставини.

Позивач разом з Відповідачем перебували в зареєстровану шлюбі з 21.05.2016 року, якій 22.02.2018 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду було розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 від шлюбу у сторін народилась дочка - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 11.07.2017 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області на підставі актового запису №1521.

16.11.2017 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду з Відповідача були стягнути аліменти на користь Позивача на утримання доньки у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14.09.2017 року і до досягнення дитиною повноліття та кошти на особисте утримання позивача у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, щомісячно, починаючи з 14.09.2017 року і до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Протягом шести місяців з дня народження дитина та Позивач проживали за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання Відповідача.

Починаючи з кінця травня 2017 року і по теперішній час Позивач разом з дитиною проживають в належній її на праві власності 2-х кімнатній квартирі АДРЕСА_2 . В квартирі є спеціально облаштована кімната для відпочинку та занять дитини, квартира умебльована та забезпечена сучасною побутовою технікою.

11.04.2018 року відбулось засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Білоцерківської міської ради, під час засідання якої Відповідач стверджував, що спір по питанню про місця проживання їхньої дитини відсутній.

Однак, твердження Відповідача не відповідають дійсності, оскільки він систематично влаштовує скандали, під час яких намагається без дозволу Позивача забрати дитину. Останній такий випадок мав місце 17.07.2019 року, під час якого Позивач була вимушена викликати працівників Білоцерківського ВП ГУНП у Київській області.

Оскільки між сторонами не було остаточної домовленості та згоди щодо того з ким із них буде проживати малолітня дитина, Відповідач звернувся для вирішення спору до виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області.

Рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області про вирішення спору щодо участі у вихованні малолітньої ОСОБА_3 її батька ОСОБА_2 №190 від 24.04.2018 року, у присутності обох батьків визначений графік зустрічей та спілкування відповідача з дитиною з яким обидві сторони погодились. В свою чергу відповідач не заперечував щодо проживання малолітньої дитини разом з позивачем за її адресою. Батьки були попереджені про обов`язковість виконання ними батьківських обов`язків в інтересах дитини та правову відповідальність за невиконання та ухилення виконання батьківських обов`язків. Повідомлено батьків про право кожного з них у разі невиконання однією із сторін даного рішення звернутися для вирішення спору до суду.

Однак, Відповідач ігнорує вищезазначене рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області №190 від 24.04.2018 року.

За таких обставин, Позивач була вимушена звернутися до суду та просила визначити місце проживання її дочки - малолітньої ОСОБА_3 разом з нею.

26.11.2019 року ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду Кошель Б.І. провадження у даній справі закрито з підстав відсутності предмету спору (а.с.116-118).

03.12.2019 року не погоджуючись з ухвалою суду про закриття провадження у справі, позивачем було подано апеляційну скаргу (а.с.121-125).

12.02.2020 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу задоволено, ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.11.2019 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с.159-163).

Ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Кошель Б.І. від 27.02.2020 року було задоволено заяву про самовідвід (а.с.169-170).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано для розгляду судді Цукурову В.П. (а.с.171).

28.02.2020 року ухвалою суду було прийнято справу до провадження даним складом суду, постановлено провести її розгляд за правилами загального позовного провадження (а.с.175).

04.11.2020 року у судовому засіданні позивач ОСОБА_1 вимоги позову підтримала, надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просила її задовольнити. Додатково пояснила, що дитині виповнилося лише 4 роки, вона відвідує дитячій садочок «Кобзарик» у м.Біла Церква. Весь час проживає з нею. До розірвання шлюбу вони разом з Відповідачем та дитиною проживали у с.Пилипча, а потім переїхали до м.Біла Церква, де почали проживати у квартирі Позивача. Відповідач з червня 2017 року (коли вони переїхали від нього) погрожує їй тим, що відбере дитину, що він має впливові зв`язки і запроторить її до психіатричної лікарні. На підставі цього у них часто виникають сварки, відповідач приїжджає до садочка та налаштовує дитину проти неї. Вона неодноразово зверталася в поліцію з заявами про вчинення Відповідачем відносно неї насильства. Відповідач зі своєю матір`ю намагався забрати дитину до себе, з приводу чого вона викликала поліцію. Також з приводу цієї ситуації вона зверталася до дитячого психолого в центр «Злагода», до психолого соціальної служби Білоцерківської міської ради, до дитячого психолога дитячого садочку «Кобзарик», який відвідує їхня дитина. На її переконання, заперечення Відповідачем наявності спору є правовою позицією, направленою на перешкоду у вирішенні питання по суті.

04.11.2020 року у судовому засіданні представник Позивача - адвокат Кухаренко О.В. підтримала пояснення Позивача, пояснила, що апеляційний суд Київської області дійшов висновку про те, що питання визначення місця проживання дитини повинно бути врегульоване судом з метою запобігання порушення прав дитини. Просила позов задовольнити.

04.11.2020 року Відповідач в судовому засіданні пояснив, що коли позивач проживала з ним у с.Пилипча, то з ними проживала й мати позивача. Він попросив тещу залишити їх, але вони поїхали всі разом. Він ніколи не намагався чинити позивачу жодних перешкод. Вважає, що у випадку задоволення позову, його права як батька будуть порушені. Водночас, він не заперечує проти того, щоб дитина проживала разом з матір`ю, але у задоволенні позову просить відмовити. На його думку це підтверджує наявність спору між ними, але він згодний із тим, щоб дитина проживала з Позивачем. Йому невідомі такі обставини, які б свідчили про ухилення Позивачем від виконання своїх батьківських обов`язків. У дитини є прихильність проживати з матір`ю. Встановлений органом опіки і піклування графік він не виконує, а спілкується з дитиною в дитячому садку.

04.11.2020 року представник відповідача - адвокат Каракой Т.В. пояснила, що Відповідач не пред`явив зустрічний позов про місце проживання дитини з ним, оскільки не хоче травмувати психіку дитини. Відповідач не проти місця проживання дитини з матір`ю, але у задоволенні позову просить відмовити. Вважає, що сторони мають вирішити цю ситуацію у позасудовому порядку.

15.02.2021 року представник третьої особи - Орган опіки та піклування Білоцерківської міської ради Поліщук В.М. пояснила суду, що причиною конфлікту між сторонами було незнання батьком виключних потреб дитини. Фактично в усіх жалобах стояло не питання місця проживання дитини, а питання зустрічей батька та дитини. Це питання зараз вирішується в іншому судовому процесі. На засіданнях органу опіки та піклування Відповідач також повідомляв, що не проти того, щоб дитина проживала з матір`ю. Підтримала висновок органу опіки та піклування про те, що в інтересах дитини проживання саме з Позивачем - матір`ю дитини.

15.02.2021 року допитана в судовому засіданні за клопотанням Позивача у якості свідка практичний психолог центру соціальної реабілітації «Злагода» ОСОБА_4 пояснила наступне. Дитина проживає з Позивачем - своєю мамою. У 2016 році Позивач проходила практику та приблизно 1 місяць працювала в центрі «Злагода» практичним психологом. Взимку 2017 року вона звернулася до неї з приводу конфлікту з чоловіком. Розказала, що чоловік не розуміється на проблемах дитини. Вона порадила Позивачу звернутися до психолога у службу у справах дітей. Позивач разом з чоловіком туди звернулися та їм було запропоновано пройти курс занять в батьківському клубі, який веде окремий психолог. Позивач пройшла курси. Оскільки, протиріччя не були вирішені, то позивач переїхала від чоловіка з с.Пилипча до м.Біла Церква до власного житла. Зі слів Позивача протиріччя полягало в тому, що у житлі Відповідача, де сторони проживали спочатку, не було створено умов для дитини, відповідач не дозволяв вмикати тепло у зимку, оскільки вимагав економити. Також були постійно сварки, в тому числі на цьому підґрунті. Вона знає, що дитина в той час хворіла застудними захворюваннями. З того часу Позивач живе в м.Біла Церква окремо від Відповідача та разом з дитиною. Дитина вже так не хворіє, Позивач працює, доглядає за дитиною. Їй допомагає її мама. У Відповідача розвинутий батьківський потенціал, але не розвинута емпатія, він не розуміє дитину. На її погляд, виходячи із досвіду її спілкування з дитиною та більше прихильна до матері.

15.02.2021 року допитана в судовому засіданні за клопотанням Позивача у якості свідка ОСОБА_5 пояснила наступне. Вона є сусідкою Позивача, проживає в сусідній квартирі. Позивача знає давно як люблячу матір своєї дочки ОСОБА_6 . Дитина розвивається добре, Позивач за нею доглядає як треба. До матері дитина ставиться чудово, але батька вона боїться. Вона неодноразово бачила ситуації, у яких батько поводився емоційно нестійко, не врівноважено, біг, кричав. Викликалася поліція. Дитину це дуже лякало.

15.02.2021 року допитана в судовому засіданні за клопотанням Позивача у якості свідка ОСОБА_7 пояснила наступне. Вона є матір`ю Позивача. З червня 2016 року вона спостерігає за конфліктами між сторонами. Під час проживання її з ними вона бачила, що Відповідач заощаджує на теплі, що негативно відображалося на здоров`ї дитини. Відповідач також постійно погрожував Позивачу. Між мамою да дитиною існує тісний контакт. Завдяки матері дитина розвинута та здорова на цей час. Відповідачу дитина не потрібна. Він її не розуміє, лякає. Іноді дитина їй розповідає, що до неї в садочок приїжджав батько та казав, що скоро забере її до себе, вона буде жити з ним у великому будинку. Це дуже налякало дитину. Вона дуже його боїться. Це пояснюється агресивністю відповідача у присутності дитини та тим, що він принижує Позивача в присутності дитини.

30.03.2021 року допитаний в судовому засіданні за клопотанням Відповідача у якості свідка ОСОБА_8 пояснив наступне. Він є батьком Відповідача. На цей час дитина проживає з матір`ю - Позивачем. Його син ніколи не перешкоджав у спілкуванні матері з дитиною. Натомість, та надає дитину йому для побачень із запізненнями. Дитина дійсно більше прихильна до матері.

30.03.2021 року допитана в судовому засіданні за клопотанням Відповідача у якості свідка ОСОБА_9 пояснила наступне. Відповідач є її сином, а позивач колишньою невісткою. З червня 2017 року дитина проживає з позивачем. У позивача є страхи, що батько украде дитину, втім вони безпідставні. Позивач не надає їм дитину, а тому вона не може пояснити чи належним чином та виконує свої обов`язки.

Суд, вислухавши пояснення сторін по справі та їх представників, свідків, дослідивши доказі у справі в їх сукупності, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні обставини та зміст спірних правовідносин.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 виданого Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис №383 (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 від шлюбу у сторін народилась дочка - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 11.07.2017 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області на підставі актового запису №1521 (а.с.7).

22.02.2018 року шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с.11).

16.11.2017 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду з відповідача були стягнути аліменти на користь позивача на утримання доньки у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14.09.2017 року і до досягнення дитиною повноліття та кошти на особисте утримання позивача у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, щомісячно, починаючи з 14.09.2017 року і до ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копіями виконавчих листів наявних в матеріалах справи (а.с.18, 19).

Як убачається з Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання від 05.07.2018 року, місце проживання позивача зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.6).

Відповідно до довідки №8 від 18.07.2017 року, виданої ЖБК «Світанок», Позивач зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_3 з 15.09.2016 року. Проживає разом з дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9).

Згідно з довідкою №7053 від 19.10.2018 року, виданою Управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 з 19.10.2018 року по теперішній час (а.с.10).

Як убачається з копії договору дарування квартири від 20.09.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Іванчишиною Л.Г., зареєстровано в реєстрі за №2172 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, Позивачу на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.13, 14).

Рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області про вирішення спору щодо участі у вихованні малолітньої ОСОБА_3 її батька ОСОБА_2 №190 від 24.04.2018 року у присутності обох батьків визначений графік зустрічей та спілкування відповідача з дитиною, з яким обидві сторони погодились. В свою чергу, Відповідач не заперечував щодо проживання малолітньої дитини разом з Позивачем за її адресою. Батьки були попереджені про обов`язковість виконання ними батьківських обов`язків в інтересах дитини та правову відповідальність за невиконання та ухилення виконання батьківських обов`язків. Повідомлено батьків про право кожного з них у разі невиконання однією із сторін даного рішення звернутися для вирішення спору до суду (а.с.12).

Як убачається з листа служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області №1253 від 12.11.2018 року про надання інформації на звернення Позивача щодо виконання рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 24.04.2018 року №190 ОСОБА_2 , звернення ОСОБА_1 розглянуто, ОСОБА_2 надані письмові пояснення в яких ним зазначено, що він не порушує вищевказане рішення (а.с.21).

В матеріалах справи містяться висновки щодо звернень Позивача до начальника відділення поліції №2 Білоцерківського відділу поліції ГУНП в Київській області щодо вчинення відповідачем ОСОБА_2 протиправних дій відносно неї, за результатами яких було проведено профілактичну бесіду з ОСОБА_2 про недопущення порушень громадського порядку та вчинення будь-яких протиправних дій відносно інших осіб (а.с.50, 51).

Відповідно до висновку від 15.08.2019 року за результатами інспекційного відвідування щодо цільового витрачання аліментів на дитину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , встановлено, що одержувач аліментів забезпечує потреби дитини відповідно до суми коштів, сплачених на дитину платником аліментів, розмір яких становить понад два прожиткових мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.48-49).

Згідно з рішенням №811 від 12.11.2019 року Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області про надання до суду висновку щодо вирішення судового спору про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 спір про місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , між батьками дитини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відсутній. Проживання малолітньої разом з її матір`ю є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини (а.с.84).

Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права.

Відповідно до ч.4, 5 ст.19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно з ч.2, 8, 9, 10 ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Як убачається з ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч.1 ст.18, ч.1 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Частиною першою ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У частині першій ст.9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Частиною першою статті 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно з ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Визначаючи місце проживання дитини, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суд при вирішенні спору надає першочергове значення саме інтересам дитини. При винесенні даного рішення судом враховується малолітній вік дитини, її фактичне проживання на даний час із матір`ю, а також участь матері у житті дитини.

При цьому суд виходить з того, що поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати й неформального значення.

Суд не погоджується із доводами Відповідача та його представника про відсутність між сторонами спору щодо місця проживання дитини, оскільки у судовому засіданні Відповідач хоча й не заперечував проти проживання дитини разом із Позивачем, втім, у задоволенні позову просив відмовити, зазначаючи, що інакше будуть порушені його права. Таким чином, можливо зробити висновок про те, що між сторонами залишилося неврегульованим питання щодо місця проживання дитини, а наведена позиція Відповідача є його правовою позицією, направленою на те, щоб схилити суд до відмови Позивачу у задоволенні позову.

З урахуванням викладених обставин, а також враховуючи правову позицію Київського апеляційного суду у даній справі, викладену в ухвалі від 12.02.2020 року (т.1 а.с. 159-163), суд вважає, що на даний час проживання дитини з матір`ю буде відповідати інтересам дитини. Наявні всі правові підстави для задоволення позову.

Крім того, суд зауважує, що батько дитини при цьому не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених Позивачем позовних вимог, з урахуванням обраного ним способу захисту права, на підставі поданих сторонами та витребуваних судом доказів.

При цьому суд враховує, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 3, 55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України необхідно стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 3, 13, 81, 141, 254, 263, 264-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Білоцерківської міської ради про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 ).

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Київського апеляційного суду учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 06.04.2021 року.

СуддяВ. П. Цукуров