ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Соловей Г.В.,

з участю секретаря Момот Л.С.,

розглянув у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Фастів Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Малополовецької сільської ради про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

03.02.2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача Малополовецької сільської ради про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дядько ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, зокрема, на житловий будинок з відповідною частиною надвірних будівель за адресою: АДРЕСА_1 . За життя спадкодавець склав заповіт, яким все належне йому майно заповідав ОСОБА_1 - позивачу у справі. Проте нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадковий будинок відмовлено у зв`язку з відсутністю у позивача правовстановлюючих документів на даний житловий будинок.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04.02.2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

В підготовче судове засідання позивач не з`явилася, через канцелярію суду подала клопотання, в якому позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Просила справу розглянути в її відсутність, проти винесення рішення в підготовчому судовому засіданні не заперечувала.

В підготовче судове засідання представник відповідача не з`явився, надав до суду письмову заяву про слухання справи у їх відсутність, проти позову не заперечували та просили його задовольнити.

Відповідно до ст. 200 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем, суд ухвалює рішення в підготовчому судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом не здійснюється.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При розгляді письмових матеріалів справи, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданим Відділом реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві 2912.2018.

Після його смерті відкрилася спадщина на майно, до складу якого увійшов житловий будинок по АДРЕСА_1 .

Спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.1,2 ст.1220 ЦК України).

Згідно ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадкодавець залишив заповіт від 15.04.2016 року посвідчений приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області Куцелов Н.М., зареєстрований в реєстрі за № 242, яким заповідав все належне йому майно ОСОБА_1 позивачу по справі.

Відповідно до статті 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Стаття 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з положенням ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Реалізовуючи своє право позивач звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кириленко Л.В., якою була заведена спадкова справа № 3/2019 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 та видано позивачу свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки. Щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок державним нотаріусом Фастівської районної державної нотаріальної контори Київської області Бігіч С.Ю. було відмовлено у зв`язку з відсутністю у позивача правовстановлюючих документів на вказаний житловий будинок.

Виходячи з умов Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та ст.49 ЗУ "Про нотаріат" відмова нотаріуса є обґрунтованою.

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" передбачив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду, що було зроблено позивачем.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

При розгляді справи судом встановлено, що згідно Довідки КП Фастівської міської ради «Фастівське бюро технічної інвентаризації» від 14.12.2020 року за № 1574, згідно даних КП ФМР «Фастівське БТІ» станом на 01.01.2013 року житловий будинок АДРЕСА_1 право власності не зареєстровано. Первинну інвентаризацію домоволодіння проведено на ім`я ОСОБА_3 . 20.12.2017 року видавалася інформаційна довідка на ім`я ОСОБА_2 для оформлення спадщини після смерті ОСОБА_3 .

На момент проведення технічної інвентаризації 14.12.2017 року, самовільного переобладнання та самовільних забудов в домоволодінні не виявлено.

За змістом характеристики будинку, господарських будівель та споруд, згідно технічного паспорта (14.12.2017 року) житловий будинок АДРЕСА_1 , побудований у 1950 році.

Згідно довідки Малополовецької сільської ради Фастівського району Київської області від 20.11.2017 року за № 726 ОСОБА_3 на день смерті був зареєстрований за адресою: будинок АДРЕСА_1 .

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

За ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Права, що виникли до набрання чинності вказаним Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав - ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення будівництва.

У 1959 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року 2Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків2 і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Ці правові акти визначали, що підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт будівництва ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію й не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації (правова позиція Верховного Суду України по справі №6-137цс13 від 18.12.2013 року).

Крім того, по приватних житлових будинках, що збудовані до 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення в експлуатацію при оформленні права власності. Таким чином, за наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи (п. 3.2 Листа ВССУ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування").

Згідно з п. 16 Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, доданого до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (далі - Інструкція), до правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, відносять свідоцтва про право власності на будинки (домоволодіння), які видані виконкомами місцевих Рад депутатів трудящих або органами комунального господарства на підставі рішень виконкомів.

Відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України).

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Таким чином, судом встановлено, що у відповідності до законодавства, яке діяло на момент закінчення будівництва житлового будинку та регулювало відносини пов`язані із виникненням права власності на споруджений житловий будинок у спадкодавця виникло право власності на вказаний будинок.

Отже, суд вважає доведеним, що ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2 та має право на спадкування житлового будинку і визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом, оскільки іншого порядку визнання права власності в порядку спадкування при підтвердження факту прийняття спадщини не існує.

Згідно вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За нормами ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, суд, оцінюючи зібрані у справі сукупні докази, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Керуючись ст.4,12,13,76-82,133,141,258,259,263,265,268 ЦПК України, на підставі ст.1220-1222,1261,1268,1267,1268,1269,1270 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідент.номер: НОМЕР_2 , прож.: АДРЕСА_2 , до Малополовецької сільської ради, , місцезнах.: Київська область, Фастівський район, с. Малополовецьке, вул. Пархоменка, буд. 8, про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги через Фастівський міськрайонний суд Київської області до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Г.В.Соловей