ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

09 серпня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/3714/20

Головуючий у першій інстанції - Шевченко І. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/935/21

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді - Шитченко Н.В.,

суддів Бобрової І.О., Мамонової О.Є.,

позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21 грудня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

місце ухвалення судового рішення - м. Ніжин,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції - 24 грудня 2020 року.

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 04 липня 2016 року у сумі 13 313,46 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 04 липня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг. Підписавши відповідну заяву, відповідач підтвердив свою згоду про те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами, які викладені на сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідачу було відкрито картковий рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, для користування кредитними коштами, надано кредитну картку та збільшено кредитний ліміт до 2 000 грн. Відповідач свої зобов`язання за вказаним договором не виконав, внаслідок чого станом на 15 червня 2020 року виникла заборгованість у сумі 13 313,46 грн, з яких: 7 629,10 грн заборгованість за тілом кредиту; 2 093 грн заборгованість за простроченими відсотками; 3 591,36 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно з ст. 625 ЦК України.

Заочним рішенням від 21 грудня 2020 року Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області задовольнив частково позов. Стягнув з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 2 000 грн. У задоволенні позову в іншій частині складових заборгованості відмовив. Стягнув з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати зі сплати судового збору у сумі 315,30 грн.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на однобічність та неповноту судового розгляду, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального і матеріального права, просить скасувати заочне рішення в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити, в іншій частині рішення залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ОСОБА_1 користувався кредитними коштами, а тому зобов`язаний повернути суму отриманих кредитних коштів та сплатити проценти за користування ними.

Скаржник зазначає, що районний суд безпідставно відмовив у стягненні частини заборгованості за тілом кредиту, оскільки помилково ототожнив суму фактично отриманих кредитних коштів та суму встановленого кредитного ліміту, не встановив дійсного розміру заборгованості відповідача за фактично отриманими кредитними коштами та безпідставно зменшив заборгованість відповідача за тілом кредиту до 2 000 грн, звільнивши його від обов`язку повернути отримані кредитні кошти в повному обсязі. Розрахунком заборгованості та випискою по рахунку відповідача підтверджується, що відповідачем використано кредитні кошти у загальному розмірі 11 065,25 грн, а не 2 000 грн, як помилково вважав районний суд. Крім цього, з виписки по картковому рахунку відповідача вбачається, що відповідач не лише користувався кредитним лімітом, а й користувався послугами «Миттєва розстрочка» та «Оплата частинами», що призвело до виникнення заборгованості саме у тому розмірі, який заявлено банком.

Наголошує на тому, що на момент укладення кредитного договору діяла процентна ставка 3,6% на місяць (43,2% річних). Відповідач не звертався до банку з вимогою розірвати укладений договір, користувався кредитною карткою, частково здійснював погашення заборгованості, що свідчить про те, що він прийняв та погодився з умовами кредитного договору, в тому числі щодо сплати відсотків.

Звертає увагу на те, що відповідачем не доведений факт належного виконання умов кредитного договору, зокрема, щодо сплати процентів та повернення в повному обсязі суми отриманих кредитних коштів, а отже, районний суд передчасно відмовив у задоволенні частини позовних вимог.

Відповідачем відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, врахувавши доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частково задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані відповідачем грошові кошти у добровільному порядку позичальником не повернуті, тому, з урахуванням ч. 2 ст. 530 ЦК України, вважав, що у даному випадку позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, виходячи з розміру кредитного ліміту, у сумі 2 000 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками та відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно із ст. 625 ЦК України, суд першої інстанції виходив з недоведеності та безпідставності таких вимог.

Однак з такими висновками частково не погоджується апеляційний суд.

У справі встановлено, що 04 липня 2016 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку. У даній заяві відповідачем заповнено розділи щодо його паспортних даних, місця проживання, сімейного стану та роду занять (а.с. 15).

У тексті наведеної анкети-заяви визначено, що відповідач погоджується з тим, що дана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими у рекламному буклеті, складають між ним і Банком договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг згоден отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.privatbank.ua.

Банком додано до позовної заяви Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» і Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які відповідачем не підписані (а.с. 16, 17-52).

Згідно із довідкою АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_1 були видані кредитні картки: № НОМЕР_1 з терміном дії до грудня 2019 року, № НОМЕР_2 з терміном дії до жовтня 2021 року (а.с. 13).

Згідно з даними довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки № НОМЕР_1 , що оформлена відносно ОСОБА_1 (договір б/н), старт карткового рахунку відбувся 04 липня 2016 року зі встановленим кредитним лімітом у розмірі 0,00 грн, 16 листопада 2018 року кредитний ліміт збільшився до 2 000 грн (а.с. 14).

Також до позову банком додано виписку по рахунку ОСОБА_1 за період з 04 липня 2016 року по 13 червня 2020 року, з якої вбачається, що останній користувався кредитними коштами (а.с. 63-65).

Відповідно до наданого АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку за договором № б/н від 04 липня 2016 року, станом на 15 червня 2020 року, загальний розмір заборгованості становить 13 313,46 грн, з яких: 7 629,10 грн заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.:

37,22 грн заборгованість за поточним тілом кредиту;

7 591,88 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту;

0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками;

2 093,00 грн заборгованість за простроченими відсотками;

3 591,36 грн заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України;

0,00 грн заборгованість по пені;

0,00 грн заборгованість по комісії (а.с. 11-12).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За приписами ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як убачається з матеріалів справи, 04 липня 2016 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, у якій було заповнено розділи щодо його паспортних даних, місця проживання, сімейного стану та роду занять (а.с. 15). Відповідач отримав платіжну картку № НОМЕР_1 з терміном дії до грудня 2019 року. Старт карткового рахунку відбувся 04 липня 2016 року з встановленим кредитним лімітом у розмірі 0,00 грн, який 16 листопада 2018 року був збільшений до 2 000 грн.

Указуючи на те, що розмір кредитного ліміту був збільшений тільки до 2 000 грн і заборгованість за тілом кредиту у сумі 7 629,10 грн позивачем не доведена, суд першої інстанції не надав належної оцінки виписці по картковому рахунку ОСОБА_1 та розрахунку заборгованості, які у сукупності з іншими зібраними у справі доказами підтверджують обставини видачі кредиту та наявного боргу за тілом кредиту.

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № №554/4300/16-ц (провадження №61-3689св21).

Випискою по картковому рахунку ОСОБА_1 підтверджується, що у період з 04 липня 2016 року по 13 червня 2020 року відповідач знімав з картки кошти та поповнював картку, а також користувався послугами «Миттєва розстрочка» та «Оплата частина». Так, відповідач скористався кредитними послугами «Оплата частинами» 06 грудня 2018 року на суму 2 999 грн та на суму 453 грн, а також послугою «Миттєва розстрочка» 06 січня 2019 року на 10 платежів по 134,16 грн на місяць (а.с. 63-64).

Як свідчить графа «витрати кредитних коштів» розрахунку заборгованості, що наданий банком, у період з 04 липня 2016 року по 30 листопада 2018 року ОСОБА_1 отримав (знімав) 1 975,43 грн (а.с.10), а у період 01 грудня 2018 року по 15 червня 2020 року - 9 089,82 грн кредитних коштів. Отже, відповідач фактично отримав у АТ КБ «ПриватБанк» 11 065,25 грн (1 975,43 + 9 089,82 = 11 065,25) кредитних коштів.

Відповідно до графи «сума коштів внесених клієнтом на погашення заборгованості» розрахунку заборгованості, наданого банком, у період з 01 грудня 2018 року по 15 червня 2020 року ОСОБА_1 сплатив на погашення заборгованості 3 436,53 грн, з яких було погашено: 3 436,14 грн боргу за тілом кредиту; 0,01 грн боргу за простроченим тілом кредиту; 0,38 коп. боргу за простроченими відсотками (а.с. 11-12). Отже, заборгованість за тілом кредиту була погашена на суму 3 436,15 грн (3 436,14 + 0,01 = 3 436,15). Зазначені обставини також підтверджуються випискою по картковому рахунку ОСОБА_1 .

За таких обставин, розмір фактично отриманих та неповернутих ОСОБА_1 кредитних коштів становить 7 629,10 грн (11 065,25 - 3 436,15 = 7 629,10).

Таким чином, надана позивачем виписка по картковому рахунку ОСОБА_1 та розрахунок заборгованості є, на думку апеляційного суду, належними доказами наявної заборгованості відповідача за тілом кредиту, а отже висновок суду першої інстанції про недоведеність доводів позову в частині наявного у відповідача боргу за тілом кредиту у сумі 7 629,10 грн, є хибним.

Ураховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів приходить до висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Виходячи з наведеного вище, позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по тілу кредиту у сумі 7 629,10 грн є, на думку колегії суддів, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про правомірність заявленої вимоги банку щодо стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками та відсотками, нарахованими на підставі ст. 625 ЦК України, суд враховує наступне.

Банк, заявляючи вимогу про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками за кредитом та за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України.

Як убачається з матеріалів справи, анкета-заява від 04 липня 2016 року, підписана ОСОБА_1 , не містить даних щодо визначеного розміру процентної ставки (типу, розміру тощо), умов про встановлення відповідальності у вигляді відсотків за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором б/н від 04 липня 2016 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», де визначені умови щодо кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору (а.с. 16,17-52).

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» («Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD») та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на банківському сайті www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентні ставки, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також інші положення та умови.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, матеріали справи не містять підтверджень, що саме наданий позивачем Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо розміру процентної ставки, сплати заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно із ст. 625 ЦК України, та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Gold» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщені на сайті, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 та у постановах Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справах № 481/1243/16-ц, № 175/4634/15-ц, № 330/1607/16-ц та від 02 грудня 2020 року у справі № 161/5267/20.

При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зважаючи на вищевикладене, висновки районного суду про те, що надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору, є вірними.

Пред`являючи вимогу про стягнення 3 591,36 грн заборгованості за відсотками, нарахованим на прострочений кредит згідно із ст. 625 ЦК України, позивач порядок їх нарахування (починаючи із 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту) та розмір (86, 4 % для картки «Універсальна», 84 % для картки «Універсальна голд») обґрунтував посиланням на положення пункту 2.1.1.2.12 Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, в редакції від 01 березня 2019 року, які, як зазначалось вище, не можна вважати складовою кредитного договору, укладеного між сторонами.

Таким чином, врахувавши наведені норми чинного законодавства, правові позиції Великої Палати Верховного Суду, встановлені обставини справи та надані на їх підтвердження докази, районним судом правильно відмовлено у стягненні заборгованості за простроченими відсотками у сумі 2 093 грн та відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно із ст. 625 ЦК України, у сумі 3 591,36 грн.

Ураховуючи викладене, рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог підлягає скасуванню з ухваленням нового по суті рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 7 629,10 грн заборгованості за договором про надання банківських послуг №б/н від 04 липня 2016 року. В іншій частині рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням розміру задоволених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» на суму 7 629,10 грн (7 629,10 грн від 13 313,46 грн становить 57,30%), належить стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 1 204,44 грн (2 102 грн х 57,30%) судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції.

Оскільки апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню на суму 5 629,10 грн (5 629,10 грн від 11 313,46 грн становить 49,75%), у матеріалах справи наявні належні докази понесення позивачем витрат по сплаті судового збору за апеляційний розгляд справи (а.с. 106), відповідно з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог у розмірі 1 568,61 грн (3 153 грн х 49,75%) за апеляційний розгляд справи.

Керуючись ст. 141, 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21 грудня 2020 року в частині вирішених позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту та судових витрат - скасувати.

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1 Д; ) 7 629 (сім тисяч шістдесят двадцять дев`ять) грн 10 коп. заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 04 липня 2016 року та 1 204 (одну тисячу двісті чотири) грн 44 коп. судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції.

В іншій частині заочне рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1 Д; ) 1 568 (одну тисячу п`ятсот шістдесят вісім) грн 61 коп. судового збору за апеляційний розгляд справи.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 09 серпня 2021 року.

Головуюча: Судді: