Провадження №22-ц/824/1627/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Сас Ю.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , треті особи: Київська міська рада, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Артеменко Оксана Анатоліївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Каплун Юрій Вікторович про скасування державної реєстрації права власності, визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування квартири з чужого незаконного володіння та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом про скасування державної реєстрації права власності, визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування квартири з чужого незаконного.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер син позивача ОСОБА_5 , після смерті якого відкрилась спадщина на майно - квартиру АДРЕСА_1 .

В подальшому, а саме у грудні 2015 року, позивач звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Каплун Ю.В. із заявою про прийняття спадщини, після чого в листопаді 2018 року їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 .

В серпні 2018 року позивачу стало відомо, що спірна квартира за договором дарування від 25 червня 2009 року, укладеним між ОСОБА_5 (дарувальником) та ОСОБА_3 (обдарованим), була передана ОСОБА_3 .

Спірний договір дарування був посвідчений приватним нотаріусом Грицаєнком В.В., внесений до державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Київської філії КП Вишеньківської сільської ради «Добробут-гарант» Бойком О.М. Водночас Київський державний нотаріальний архів повідомив, що договір дарування не укладався, а запис №1469 від 25 червня 2009 року про посвідчення вказаного договору відсутній.

В подальшому ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу від 20 серпня 2018 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Артеменко О.А., реєстровий №517, здійснив відчуження квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4 , який за договором купівлі-продажу від 20 серпня 2018 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О., реєстровий №560, продав її ОСОБА_1 . Позивач вважає, що спірна квартира вибула з володіння поза її волею на підставі неіснуючого договору дарування від 25 червня 2009 року, що стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом.

В лютому 2020 року представник позивача подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить визнати право власності за спадкоємцем ОСОБА_2 на спірну квартиру.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 16 вересня 2020 року вищевказаний позов задоволено частково; скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, вчинене державним реєстратором Київської філії Комунального підприємства Вишеньківської сільської ради «Добробут-Гарант» Бойко Олегом Миколайовичем від 13.08.2018 року за індексним номером 42500416, а саме про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (номер запису про право власності 27451413), реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 000.Витребувано із володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 ; в задовленні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 направив апеляційну скаргу, оскаржуване рішення вважає незаконним, та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд рішення суду першої інстанціїскасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вважав доводи апелянта неналежними, а оскаржуване рішення - законним та обґрунтованим. Просив відмовити у задоволенні скарги а рішення суду - залишити без змін.

До початку розгляду справи по суті до Київського апеляційного суду було подано клопотання про відкладення розгляду справи як від адвоката Данка Ю.М., так і від адвоката Шаповалова С.В .. Адвокат Данка Ю.М. обґрунтовував таке своє клопотання зайнятістю в іншому судовому засіданні, на підтвердження чого надав копію ордеру про надання ним допомоги іншій особі. В той же час жодного підтвердження щодо існування самої іншої судової справи, зокрема дати, часу та місця її розгляду, до суду не представив, відтак такі твердження адвоката не знайшли свого підтвердження, а клопотання в свою чергу не підлягає до задоволення. З підстави недоведеності не підлягало до задоволення і клопотання адвоката Шаповалова С.В., оскільки доказів на доведення своїх тверджень, покладених в основу зазначеного клопотання, заявник не представив.

За результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду проходить до наступних висновків:

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції відсутні.

Свою незгоду з оскаржуваним рішенням суду першої інстанції апелянт обґрунтовував насамперед тим, що добросовісний набувач не має нести негативних наслідків у зв`язку з неналежним виконанням державних реєстраторів своїх обов`язків щодо перевірки предмету реєстрації. Дана обставина з точки зору апеляційного суду не може бути належним обґрунтуванням незаконності оскаржуваного рішення, оскільки спір у даній справі існує між фізичними особами стосовно незаконності з точки зору позивача неіснуючої угоди та недостовірних відомостей, а також похідних від цього правочинів. Хоча вказані твердження апелянта й могли б мати значення при вирішенні вимог до вказаних реєстраторів щодо відшкодування шкоди, однак в рамках даної справи це не є предметом розгляду, відтак такі доводи не можуть обґрунтовувати наявності підстав для скасування оскаржуваного рішення суду.

Окремо апелянт стверджує про незаконність видачі свідоцтва позивачу про право на спадщину у зв`язку із порушенням процедури реєстрації права власності позивача на спірну квартиру та відсутності доказів сплати позивачем податку з доходів фізичних осіб з отриманої спадщини. В той же час усі зазначені доводи не спростовують тих висновків, які суд першої інстанції використав в якості підстави для задоволення позову. З точки зору апеляційного суду вказані доводи апелянта стосуються наявності чи відсутності у позивача права на подачу вказаного позову до суду. В той же час, як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду на захист права спадкування після свого сина належного тому майна.

В ході розгляду справи було встановлено як той факт, що спірна квартира перебувала у власності спадкодавця, так і факт її переоформлення на нового власника з посиланням на угоду, яка фактично укладена не була. За таких умов апеляційний суд констатує наявність у позивача порушеного права, за захистом якого вона і звернулася до суду, що в свою чергу обґрунтовує неналежність вищевказаних доводів апелянта та відсутність підстав для їх задоволення.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Зважаючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 вересня 2020 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько