П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2021 року м. Київ

справа № 759/23827/19

провадження № 22-ц/824/17/2021

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Іванової І.В. (суддя-доповідач), Сліпченка О.І., Сушко Л.П.

сторони :

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10 липня 2020 року у складі судді Войтенко Ю.В., повний текст складено 11.07.2020 року,

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та просив стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором б/н від 30 травня 2011 року у розмірі 44 147,32 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 653,06 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 38 241,68 грн., заборгованості за пенею в розмірі 2 674,14 грн., а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. (фіксована частина), 2 078,44 грн. (процентна складова).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , відповідно до укладеного договору б/н від 30 травня 2011 року, отримала кредит у розмірі 2 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. В наслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором утворилась заборгованість, які банк просив стягнути на свою користь.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 10 липня 2020 року відмовлено у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк».

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду АТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається не те, що банком до суду була надана копія заяви від 30 травня 2011 року, у якій зазначено персональні дані відповідача, адреса проживання та інша додаткова інформація, необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто. Крім того, відповідач, разом з анкетою-заявою особисто підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій зазначено умови кредитування. Тобто, сторонами було укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови.

30 травня 2011 року позичальнику було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку «Універсальна» за № НОМЕР_1 та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі 300 грн., який в подальшому неодноразово змінювався.

Окрім зазначено, позивач також вказує, що суд не перевірив розрахунок заборгованості та доводи банку про те, що відповідач користувалась грошовими коштами, виконувала умови кредитного договору, частково сплачуючи заборгованість за ним, в тому числі відсотки, пеню та комісії, а отже визнала свої зобов`язання за угодою та розміри встановлених обов`язкових платежів.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача ОСОБА_1 до суду не надходив.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається,що між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 2 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Даний кредитний договір укладено шляхом підписання ОСОБА_1 анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, згідно зі змістом якої остання погодилась, що вказана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між сторонами договір (а. с. 9).

Крім того, сторонами додатково було погоджено та підписано відповідачем довідку від 30 травня 2011 року про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», з якої вбачається наступні відомості: тип катки - VasterCard Mass, тип кредитної лінії - поновлювальна, пільговий період 55 днів, валюта карти - гривня, базова % ставка - 2,5% на місяць, розмір щомісячного платежу - 7% від заборгованості, строк внесення щомісячного платежу - до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір пені та штрафу за порушення умов договору (а. с. 10).

Відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого банком.

Згідно п. 2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг відповідач зобов`язаний погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п. 2.1.1.5.6. Умов та правил надання банківських послуг, клієнт зобов`язаний у разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту, оплати винагороди банку.

Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 Договору.

Овердрафт - короткостроковий кредит, який надається банком клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування (п. 1.1.1.52 Договору).

Відповідно до п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Згідно п. 2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг, відповідач зобов`язаний погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому "Тарифами банку", що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, відповідно п. 2.1.1.12.6 Договору.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання, в результаті чого станом на 31 жовтня 2019 року виникла заборгованість у розмірі 44 147,32 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 653,06 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 38 241,68 грн., заборгованості за пенею в розмірі 2 674,14 грн., а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. (фіксована частина), 2 078,44 грн. (процентна складова)

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності.

Однак, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до положень ч. ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Підписавши 30 травня 2011 року анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, ОСОБА_1 приєдналась до запропонованих банком Умов та правил надання банківських послуг, факт чого нею спростований не був; відповідач ознайомилась з договором про надання банківських послуг до його укладення та погодилась з його умовами. Більш того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач сплачувала кредит до липня 2017 року, що підтверджується розрахунком заборгованості, наявним у матеріалах справи (а.с. 6-8).

Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Саме такий договір був укладений і виконувався сторонами, що підтверджується розрахунком заборгованості, з якого вбачається, що відповідач ОСОБА_1 користувалась карткою і до липня 2017 року вносила кошти на погашення кредиту та відсотків за користування ним. Вимог про визнання цього договору недійсним в цілому або його частин недійсними, а також про зміну або розірвання договору з передбачених законом підстав, відповідач не заявляла, в зв`язку із чим, виходячи з презумпції правомірності правочину, задекларованої у ст. 204 ЦК України, доведеним є факт існування між сторонами договірних відносин, які виникли на підставі укладеного між ними 30 травня 2011 року договору приєднання.

Згідно із ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відсутність підпису відповідача на Умовах та правилах не свідчить про те, що вона не була ознайомлена з істотними умовами договору, оскільки відповідач разом з анкетою-заявою підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій сторони, зокрема, погодили базову відсоткову ставку, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості та штрафи за порушення строків платежів (а.с. 7, 76). Дана довідка є невід`ємною частиною договору та підтверджує факт обізнаності ОСОБА_1 з розміром процентів за користування грошовими коштами та розміром пені і штрафів в разі порушення строків повернення кредиту.

Таким чином, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в анкеті-заяві позичальника, довідці про умови кредитування, Умовах надання банківських послуг та Тарифах. Тобто, між банком та позичальником укладено договір у письмовій формі, укладення якого в такій формі чинному законодавству не суперечить.

Оскільки наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується факт укладення між сторонами договору та факт існування за договором заборгованості внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків по сплаті кредиту, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, є вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом та відсотками за користування грошовими коштами, обов`язковість сплати яких позичальником передбачена положеннями договору та нормами цивільного законодавства.

Разом з тим, визначаючи розмір процентів за користування кредитом до стягнення, апеляційний суд виходить з наступного.

Як вбачається з наданого банком розрахунку, з 01.09.2014 банк в односторонньому порядку збільшив розмір процентної ставки до 34,8 % річних, з 01.04.2015 - до 43,20 %.

Згідно з частиною третьою статті 1056-1 ЦК України, фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Колегія суддів наголошує, що порядок застосування змінюваної процентної ставки визначений ч.ч. 4-6 ст. 1056-1 ЦК України.

Зокрема, договором має бути врегульовано періодичність збільшення процентної ставки, умови і порядок такого збільшення, порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, максимальний розмір збільшення процентної ставки.

Оскільки позивачем не дотримано вказаних вимог закону при укладанні договору з відповідачем, а тому не можна вважати, що сторонами було узгоджено право банку в односторонньому порядку, на свій розсуд, збільшувати процентну ставку.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11.10.2017 у справі № 6-1374цс17, а також в постанові Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 389/3409/16-ц.

Матеріали справи містять докази на підтвердження обізнаності позичальника лише про відсоткову ставку 30% річних.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти за період з 30 травня 2011 року по 31 серпня 2014 року з розміру процентної ставки - 30% річних у сумі 160,85 грн.

Щодо стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» пені в розмірі 2 674,14 грн., та штрафу: фіксована частина - 500 грн., процентна складова - 2 078,44 грн., апеляційний суд виходить з наступного.

Зі змісту позовної заяви та розрахунку заборгованості вбачається, що за порушення грошових зобов`язань за один і той самий період позивачем нараховані як пеня, так і штраф (а.с. 6-8), наслідком чого в разі задоволення цих вимог стане подвійне притягнення відповідача ОСОБА_1 до одного і того ж виду відповідальності.

Так, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Вимогами статті 61 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

З урахуванням наведеного та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Відповідна правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові №6-2003цс15 від 23 жовтня 2015 року.

Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача штраф: фіксована частина - 500 грн., процентна складова - 2 078,44 грн., можливість нарахування якого передбачена умовами укладеного між сторонами та погодженого ними договору, залишивши при цьому без змін рішення суду в частині відмови у стягненні пені в розмірі 2 674,14 грн. з метою запобігання подвійній цивільно-правовій відповідальності відповідача за одне і те саме порушення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду про наявність підстав для відмови у задоволенні позову не відповідають обставинам справи, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом в розмірі 653,06 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 160,85 грн., штрафу (фіксована частина) - 500 грн. та штрафу (процентна складова) - 2 078,44 грн.

Відповідно до приписів ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідача судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10 липня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (індивідуальний податковий номер НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» ()заборгованість за кредитом в розмірі 653,06 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 30 травня 2011 року по 31 серпня 2014 року в розмірі 160,85 грн., а також штраф (фіксована частина) - 500 грн. та штраф (процентна складова) - 2 078,44 грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (індивідуальний податковий номер НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» () судовий збір у розмірі 365 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: