Номер провадження 2/522/4292/21
У Х В А Л А

09 серпня 2021 року

Приморський районний суд м. Одеси:

під головуванням судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання- Баланюк Т.С.,

розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Одеський міський відділ ДРАЦС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, треті особи: Служба у справах дітей Одеської міської ради, Міський спеціалізований будинок №1, про визнання батьківства,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до суду, по якому просить суд визнати позивача батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язати Одеський міський відділ ДРАЦС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції внести зміни до актового запису №3155 від 01.07.2020 року, про народження ОСОБА_3 , змінивши в графі батько « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_1 » дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 ; зобов`язати Одеський міський відділ ДРАЦС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції внести зміни до актового запису №3155 від 01.07.2020 року, про народження ОСОБА_3 , змінивши прізвище ОСОБА_3 на ОСОБА_5 .

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25.02.2021 року по справі призначена судова експертиза, провадження у справі зупинено.

28.05.2021 року матеріали справи повернулись на адресу суду без надання експертного висновку, у зв`язку із чим відновлено провадження у справі, призначено судове засідання на 13.07.2021 року, яке відкладено через неявку сторін до 09.08.2021 року.

На судове засідання, призначене на 09.08.2021 року позивач не з`явився.

У листі КНП « Міський спеціалізований будинок Дитини №1» ОМР від 27.04.2021 року № 330 зазначено, що позивач ОСОБА_1 не виявив бажання проведення експертизи та до експертної установи не з`явився, у зв`язку із чим експертиза проведене не була.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Верховний Суд у постанові від 1 жовтня 2020року усправі №361/8331/18 виходив із того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті.

Суд звертає увагу на те, що з огляду на довготривалу неявку позивача, неявку його до експертної установи для проведення експертизи суд позбавлений можливості постановлення рішення по даній справі через відсутність достатніх матеріалів у справі для його обгрунтування.

Відповідно до ст. 43 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися визначеними законом процесуальними правами та виконувати процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки в судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, позивач, як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року,гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Суд при цьому враховує, що Європейський суд у своїй практиці широко тлумачить дане питання, основним у якому є доступ до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У той же час, Європейський суду своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Крім того, враховуючи нормативне регулювання даного питання національним та європейським законодавством, суд вважає, що позивач не з`являючись у судові засідання, не даючи суду можливості своїми діями у встановлений законом строк вирішити справу, зловживає своїми процесуальними правами.

Законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності явки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто, не вказує на врахування судом поважності причин при повторній неявці позивача до суду (другої підряд). Це пов`язано із дією принципу цивільного судочинства - диспозитивністю, відповідно до якого кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами. Крім того, таке положення закону пов`язане із дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 р.). При цьому, законодавець передбачив баланс захисту прав як позивача, який повторно не з`явився в судове засідання (незалежно від причин неявки), так і відповідача, який у зв`язку з такою неявкою вимушений витрачати свої час та кошти. Так, для відповідача - це є залишення заяви без розгляду з правом на компенсацію витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 5 ст. 142 ЦПК України), а для позивача - це право на повторне звернення до суду з тим самим позовом (ч. 2ст. 257 ЦПК України).

Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» вказано на те, що строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів.

Пунктом 3 вказаної вище постанови Пленуму ВССУ судам дано роз`яснення на те, що, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків у цивільних справах є, в т.ч. і правова та фактична складність справи; поведінка заявника, характер процесу та його значення для заявника.

Оцінюючи характер процесу та його значення для позивача, слід врахувати, що, звернувшись до суду з позовом у серпні 2020 року, позивач останнім часом не цікавиться розглядом справи, що свідчить про байдужість до руху справи та можливу неактуальність вирішення позовних вимог на теперішній час.

З огляду на те, що позивач повторно не з`явився у судове засідання та не подав заяву про розгляд справи за його відсутності, розумний строк розгляду справи сплинув, суд приходить до висновку, що вищевказана позовна заява підлягає залишенню без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 131, 210, 223, 247, 257, 353 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Одеський міський відділ ДРАЦС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, треті особи: Служба у справах дітей Одеської міської ради, Міський спеціалізований будинок №1, про визнання батьківства, - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: Р.Д. Абухін

09.08.2021