_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/3990/21
УХВАЛА

05.08.2021 року

Київський районний суд м. Одеси,

головуючий суддя Куриленко О.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, подану до подання позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Обсуговуючого кооперативу «Львівський» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

03 серпня 2021 року заявник звернувся до суду з вказаною заявою, в якій просить: накласти арешт на земельні ділянки з кадастровими номерами :33:019:0092 та :33:019:0094, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , до вирішення в суді спору по суті. 3аборонити обслуговуючому кооперативу «Житлово- будівельний кооператив «Львівський», юридична адреса: м.Одеса, вул.Тимірязева, 48 (ідентифікаційний код юридичної особи 43428461) та будь-яким іншим фізичним і юридичним особам здійснювати будь-які будівельні роботи на земельній ділянці з кадастровим номером :33:019:0092 та земельній ділянці з кадастровим номером :33:019:0094, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , до вирішення в суді спору по суті.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

З тексту поданої заяви вбачається, що майбутній позов ОСОБА_1 стосується усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, а від так підсудність даної справи слід визначати за правилами частини ч. 1 ст. 30 ЦПК України згідно якої - позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Враховуючи те, що спір по справі стосується нерухомого майна, а саме: земельної ділянки що розташована за адресою АДРЕСА_2 , територіально відноситься до Київського районну м. Одеси, а від так вказана цивільна справа підсудна Київському районному суду м. Одеси.

Відповідно до п.1 ч.1 та ч.4 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається, зокрема, до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо. У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Суд, проаналізувавши матеріали заяви, вважає, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до цього самого суду з аналогічною заявою про забезпечення позову до його подання.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 26.07.2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви до суду відмовлено.

Слід зазначити, що дана ухвала не була оскаржена заявником та набрала законної сили.

29 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до цього самого суду з позовом до ОСОБА_2 , Обсуговуючого кооперативу «Львівський» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та стягнення моральної шкоди та заявою про його забезпечення (справа № 947/23209/21).

Одночасно з подачею позову, ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову.

Як вбачається з автоматизованої системи документообігу суду, провадження за вказаним позовом не відкрито та заява про його забезпечення не розглянута.

Разом з тим, 03.08.2021 року заявник знову звертається до суду з аналогічною заявою про забезпечення позову, з якої взагалі не вбачається , чи є це заява заявою про забезпечення позову до подачі позову, чи яку подано одночасно з позовом.

Якщо враховувати дану заяву як таку, що подана до подачі позову, то заявником в заяві також не зазначено, який саме позов він має намір забезпечувати та подати в подальшому.

Якщо дану заяву слід рахувати як заяву, подану після подачі позову чи одночасно з його поданням, то в провадженні судді Куриленко О.М. відсутні будь-які позови ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Відсутність обґрунтування підстав для вжиття заходів забезпечення позову, позбавляє суд можливості дійти висновку про наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст.. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку про безпідставність поданої заяви.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 76, 77, 81, 84 149-154, 157, 353 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, подану до подання позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Обсуговуючого кооперативу «Львівський» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовити.

Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до п.15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Куриленко О. М.