Ухвала

Іменем України

24 березня 2021 року

м. Київ

справа № 638/5400/16-ц

провадження № 61-922св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Ступак О. В.,
суддів:Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О.,Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрборг»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Національний банк України, ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на постанову Харківського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року у складі колегії суддів: Кругової С. С., Маміної О. В., Пилипчук Н. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У березні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В. В. звернулось до суду з позовом про визнання недійсними договору від 29 квітня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С. П. за реєстровим № 3189, про розірвання іпотечного договору, укладеного з ОСОБА_1 та посвідченого 09 вересня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І. В. за реєстровим № 3271, та договору від 29 квітня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С. П. за реєстровим № 3190, про розірвання іпотечного договору № СЛ-090908-001П, укладеного з ОСОБА_1 та посвідченого 22 квітня 2011 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Погрібною Т. П. за реєстровим № 884.

Позовні вимоги обґрунтовувалися нікчемністю вказаних договорів, яка випливає з норм чинного законодавства, а саме: статей 203 та 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Також позивач посилався на те, що при укладенні цих договорів порушено вимоги договору застави майнових прав від 26 лютого 2014 року № 06/ЗМП, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України (далі - НБУ), за умовами якого до НБУ перейшли майнові права за кредитним договором між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 .

У травні 2018 року відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 пред`явив зустрічний позов, у якому просив визнати:

- недійсним з моменту вчинення односторонній правочин, вчинений ПАТ «Дельта Банк» 24 вересня 2015 року у складі Комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями, призначеної наказом ПАТ «Дельта Банк» від 11 березня 2015 року № 67, та затверджений Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «Дельта Банк» 24 вересня 2015 року (далі - рішення Комісії);

- відсутність права у ПАТ «Дельта Банк» вимагати застосування наслідків недійсності договору від 29 квітня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С. П. за реєстровим № 3189, про розірвання іпотечного договору, укладеного з ОСОБА_1 та посвідченого 09 вересня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І. В. за реєстровим № 3271;

- відсутність права у ПАТ «Дельта Банк» вимагати застосування наслідків недійсності договору від 29 квітня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С. П. за реєстровим № 3190 про розірвання іпотечного договору № СЛ-090908-001П, укладеного з ОСОБА_1 та посвідченого 22 квітня 2011 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Погрібною Т. П. за реєстровим № 884.

Зустрічний позов обґрунтований правомірністю договорів про розірвання іпотечних договорів, укладених між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 29 квітня 2014 року, та порушенням норм матеріального права з боку ПАТ «Дельта Банк» при визнанні вказаних правочинів нікчемними.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 10 липня 2019 року позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Приймаючи своє рішення, суд першої інстанції вказав, що стосовно первісних позовних вимог підставою для відмови у задоволенні позову стало те, що на час укладання оспорюваних договорів від 29 квітня 2014 року діяла інша редакція частин другої та третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ніж та, якою користувався позивач при віднесенні вказаних договорів до нікчемних на підставі рішення Комісії, а тому в силу статті 215 ЦК України немає підстав для визнання вищевказаних оспорюваних договорів про розірвання договорів іпотеки нікчемними.

Щодо вимоги про те, що оспорювані договори були у заставі третьої особи у справі - НБУ, то в цій частині суд першої інстанції вважав, що вимоги первісного позову не підлягають задоволенню, оскільки в укладеному договорі застави майнових прав від 26 лютого 2014 року № 06/ЗМП, укладеному між НБУ та ПАТ «Дельта Банк», разом із додатком № 1 до нього, чітко не зазначені договори іпотеки, що відповідно до статті 12 Закону України «Про заставу» не дозволяє ідентифікувати обсяг відповідного предмета застави з боку відповідача.

Підставою для відхилення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції визначив те, що рішення Комісії не є одностороннім правочином в розумінні вимог ЦК України у взаємозв`язку із вимогами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», стосується виключно внутрішніх розпорядчих актів ПАТ «Дельта Банк» та не поширюється на інших осіб, включаючи позивача за зустрічним позовом, тому не може бути визнаний недійсним.

Постановою Харківського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року апеляційну скаргу АТ «Дельта Банк» задоволено. Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 10 липня 2019 року в частині відмови у задоволенні позову АТ «Дельта Банк» скасовано та ухвалено нове. Позовні вимоги АТ «Дельта Банк» задоволено. Визнано недійсними договір від 29 квітня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С. П. за реєстровим № 3189, про розірвання іпотечного договору, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 та посвідченого 09 вересня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І. В. за реєстровим № 3271, та договір від 29 квітня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С. П. за реєстровим № 3190 про розірвання іпотечного договору № СЛ-090908-001П, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 та посвідченого 22 квітня 2011 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Погрібною Т. П. за реєстровим № 884. Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 скасовано. Провадження за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 закрито. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» витрати зі сплати судового збору у розмірі 6 890,00 грн. Повернуто ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подання зустрічного позову у суд першої інстанції та апеляційної скарги на рішення суду, у розмірі 5 286,00 грн з державного бюджету.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині розгляду позовних вимог ПАТ «Дельта Банк», апеляційний суд врахував, що згідно з підпунктом 1.3.1 пункту 1.1 кредитного договору від 09 вересня 2008 року, майнові вимоги за яким передано в подальшому в заставу НБУ, як забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат, позичальник укладає договори іпотеки, предметом яких є нежитлові приміщення, і відповідно до пункту 4.2 цього кредитного договору кредит забезпечується іпотекою, та звернув увагу, що право вимоги за кредитним договором включає право вимоги за договорами іпотеки, іпотека не може існувати окремо. Іпотека може існувати лише як забезпечення виконання зобов`язань, в даному випадку за кредитним договором між сторонами у справі.

Згідно з підпунктами 2.1.1 та 3.4.2 договору застави АТ «Дельта Банк» не має право відчужувати предмет застави без згоди НБУ, але в порушення цих вимог і вимог Закону України «Про заставу» без згоди заставодержателя НБУ були розірвані договори іпотеки за наявності заборгованості, яка перевищувала вартість предмета іпотеки, що, на думку колегії апеляційного суду, є підставою для визнання цих договорів недійсними. Той факт, що суд першої інстанції зазначив у своєму рішенні, що на час укладання оспорюваних договорів редакція статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» була іншою, не спростовує той факт, що укладанням зазначених договорів про розірвання договорів іпотеки АТ «Дельта Банк» була спричинена шкода, оскільки зі зняттям іпотечних обмежень відчужено нежитлові приміщення, хоча заборгованість станом на час розірвання договорів іпотеки, яка обліковувалася за відповідачем за кредитним договором від 09 вересня 2008 року № ФЛ-090908-001п, складала 33 539 624,00 грн. У зв`язку із зазначеним апеляційний суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги банку слід задовольнити у повному обсязі.

Щодо вирішення судом першої інстанції зустрічних позовних вимог, то апеляційний суд вказав, що, відмовляючи у їх задоволенні ОСОБА_1 , суд першої інстанції по суті не врахував те, що рішення Комісії не створює жодних обов`язків для третіх осіб, а тому не може порушувати будь-які права цих осіб унаслідок прийняття такого рішення, встановлена правова природа рішення Комісії унеможливлює здійснення судового розгляду щодо визначення його протиправності, а тому ці позовні вимоги не можуть бути розглянуті у судовому порядку (в тому числі в адміністративних судах), відповідно провадження у справі в цій частині слід закрити на підставі частини першої статті 255 та статті 257 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи

У січні 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Харківського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року у справі, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказану постанову та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову АТ «Дельта Банк» відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_1 - задовольнити. Касаційна скарга також містить клопотання про зупинення дії оскаржуваної постанови апеляційного суду.

У касаційній скарзі заявник зазначає про:

- (щодо первісного позову банку) порушення апеляційним судом правил статей 203, 215 ЦК України в контексті частини п`ятої статті 12 ЦК України, в контексті статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», статті 58 Конституції України, статті 623 ЦК України, в контексті оцінки застави НБУ, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови;

- (щодо зустрічних позовних вимог) неправильне застосування апеляційним судом статей 15, 16, 202, 203, 204, 215 ЦК України, підпункту 1 частини другої статті 20 Господарського кодексу України.

У січні 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав до Верховного Суду окреме клопотання про зупинення дії оскаржуваної постанови апеляційного суду.

У лютому 2020 року від АТ «Дельта Банк» на поштову адресу Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , у якому позивач, не погоджуючись із доводами касаційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін.

У лютому 2020 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , в якому третя особа, не погоджуючись із доводами касаційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін.

У лютому 2020 року НБУ подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , в якому третя особа, не погоджуючись із доводами касаційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін.

Станом на дату розгляду справи інших відзивів на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 до Верховного Суду не надходило.

У жовтні 2020 року до Верховного Суду надійшла заява ПАТ «Дельта Банк» про заміну позивача у справі його процесуальним правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі - ТОВ «Діджи Фінанс»), до якої додано копію договору від 02 жовтня 2020 року № 2307/К про відступлення права вимоги, укладеного між АТ «Дельта Банк» і ТОВ «Діджи Фінанс», за умовами якого АТ «Дельта Банк» відступило ТОВ «Діджи Фінанс» право вимоги, зокрема, за кредитним договором від 09 вересня 2008 року № ФЛ-090908-001, укладеним між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 ; копію витягу з додатку № 2 до договору від 02 жовтня 2020 року № 2307/К про відступлення права вимоги.

19 січня 2021 року до Верховного Суду надійшло клопотання ТОВ «Діджи Фінанс» про заміну позивача у справі його процесуальним правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрборг» (далі - ТОВ «Факторингова компанія «Укрборг»), до якого додано копію договору від 18 січня 2021 року № 444/ФК-21 про відступлення прав вимоги, укладеного між ТОВ «Діджи Фінанс» і ТОВ «Факторингова компанія «Укрборг», за умовами якого ТОВ «Діджи Фінанс» відступило ТОВ «Факторингова компанія «Укрборг» право вимоги, зокрема, за кредитним договором від 09 вересня 2008 року № ФЛ-090908-001П, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1

19 січня 2021 року до Верховного Суду надійшло клопотання ТОВ «Факторингова компанія «Укрборг» у порядку статті 55 ЦПК України про заміну позивача ТОВ «Діджи Фінанс» у справі його процесуальним правонаступником - ТОВ «Факторингова компанія «Укрборг», до якого додано копії договору від 18 січня 2021 року № 444/ФК-21 про відступлення прав вимоги, укладеного між ТОВ «Діджи Фінанс» і ТОВ «Факторингова компанія «Укрборг», акта приймання-передачі прав вимоги від 18 січня 2021 року, за яким первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв права вимоги до боржника за кредитним договором від 09 вересня 2008 року № ФЛ-090908-001П, роздруківку платіжного доручення від 18 січня 2021 року № 834 про оплату відступлення прав вимоги у сумі 280 524,00 грн за договором від 18 січня 2021 року № 444/ФК-21.

19 січня 2021 року до Верховного Суду надійшла заява ТОВ «Факторингова компанія «Укрборг» про: (1) відмову від позову до ОСОБА_1 про визнання недійсними договору від 29 квітня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С. П. за реєстровим № 3189, про розірвання іпотечного договору, укладеного з ОСОБА_1 та посвідченого 09 вересня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І. В. за реєстровим № 3271, та договору від 29 квітня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С. П. за реєстровим № 3190 про розірвання іпотечного договору № СЛ-090908-001П, укладеного з ОСОБА_1 та посвідченого 22 квітня 2011 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Погрібною Т. П. за реєстровим № 884; (2) визнання нечинними рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 10 липня 2019 року та постанови Харківського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року; (3) закриття провадження у справі № 638/5400/16-ц.

У зазначеній заяві заявник посилається на приписи статей 206, 256, 408 ЦПК України, підтверджує, що йому відомі наслідки відмови від позову, визначені статтею 256 ЦПК України, а також просить провести засідання за участю представника ТОВ «Факторингова компанія «Укрборг».

19 січня 2021 року від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 до Верховного Суду надійшла заява про: (1) відмову від зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 у цій справі до ПАТ «Дельта-Банк»; (2) визнання нечинними рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 10 липня 2019 року та постанови Харківського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року; (3) закриття провадження у справі № 638/5400/16-ц.

У зазначеній заяві представник заявника, посилаючись на приписи статей 206, 256, 408 ЦПК України, підтверджує, що йому відомі наслідки відмови від позову, визначені статтею 256 ЦПК України, а також просить провести засідання за його участю.

23 березня 2021 року до Верховного Суду повторно надійшла заява ТОВ «Факторингова компанія «Укрборг» про: (1) відмову від позову до ОСОБА_1 про визнання недійсними договору від 29 квітня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С. П. за реєстровим № 3189, про розірвання іпотечного договору, укладеного з ОСОБА_1 та посвідченого 09 вересня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І. В. за реєстровим № 3271, та договору від 29 квітня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С. П. за реєстровим № 3190 про розірвання іпотечного договору № СЛ-090908-001П, укладеного з ОСОБА_1 та посвідченого 22 квітня 2011 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Погрібною Т. П. за реєстровим № 884; (2) визнання нечинними рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 10 липня 2019 року та постанови Харківського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року; (3) закриття провадження у справі № 638/5400/16-ц.

У зазначеній заяві заявник, посилаючись на приписи статей 206, 256, 408 ЦПК України, підтверджує, що йому відомі наслідки відмови від позову, визначені статтею 256 ЦПК України.

23 березня 2021 року від ОСОБА_1 до Верховного Суду надійшла заява про: (1) відмову від зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 у цій справі до ПАТ «Дельта-Банк»; (2) визнання нечинними рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 10 липня 2019 року та постанови Харківського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року; (3) закриття провадження у справі № 638/5400/16-ц.

У зазначеній заяві заявник, посилаючись на приписи статей 206, 256, 408 ЦПК України, підтверджує, що йому відомі наслідки відмови від позову, визначені статтею 256 ЦПК України.

23 березня 2021 року від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 до Верховного Суду повторно надійшла заява про: (1) відмову від зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 у цій справі до ПАТ «Дельта Банк»; (2) визнання нечинними рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 10 липня 2019 року та постанови Харківського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року; (3) закриття провадження у справі № 638/5400/16-ц.

У зазначеній заяві представник заявника, посилаючись на приписи статей 206, 256, 408 ЦПК України, підтверджує, що йому відомі наслідки відмови від позову, визначені статтею 256 ЦПК України.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 призначено судді-доповідачу Гулейкову І. Ю.

Ухвалою Верховного Суду від 30 січня 2020 року (з урахуванням ухвали Верховного Суду від 23 січня 2020 року про надання строку для усунення недоліків) поновлено представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_3 строк на касаційне оскарження постанови Харківського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року, відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали справи № 638/5400/16-ц із Дзержинського районного суду м. Харкова, відмовлено в задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про зупинення дії оскаржуваної постанови до закінчення її перегляду в касаційному порядку та встановлено учасникам справи строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.

У березні 2020 року матеріали справи № 638/5400/16-ц надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 09 листопада 2020 року заяву ПАТ «Дельта Банк» задоволено та замінено позивача правонаступником - ТОВ «Діджи Фінанс».

Ухвалою Верховного Суду від 11 січня 2021 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою Верховного Суду від 20 січня 2021 року задоволено клопотання ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Факторингова компанія «Укрборг», замінено ТОВ «Діджи Фінанс» (правонаступника позивача ПАТ «Дельта Банк») правонаступником ТОВ «Факторингова компанія «Укрборг».

Позиція Верховного Суду та її нормативно-правове обґрунтування

Перевіривши доводи заяви ТОВ «Факторингова компанія «Укрборг» (правонаступника позивача) про відмову від позову та заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про відмову від зустрічного позову, колегія суддів дійшла висновку про їх задоволення з огляду на таке.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, що відповідно до частини третьої статті 13 ЦПК України передбачає, у тому числі, можливість для учасника справи розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до статті 408 ЦПК України незалежно від того, за касаційною скаргою кого з учасників справи було відкрито касаційне провадження, у суді касаційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони мають право укласти між собою мирову угоду з додержанням правил цього Кодексу, що регулюють порядок і наслідки вчинення цих процесуальних дій. Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206 і 207 цього Кодексу, суд визнає нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно закриває провадження у справі.

Згідно з частинами першою-третьою статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до частини другої статті 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову та відмови відповідача від зустрічного позову не позбавляє третіх осіб у цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Висновки Верховного Суду

З огляду на те, що позивач подав заяву про відмову від позову та відповідач подав відмову від зустрічного позову, Верховний Суд дійшов висновку, що такі заяви відповідають вимогам статті 206 ЦПК України, тому підлягають задоволенню, провадження у справі - закриттю, а рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 10 липня 2019 року та постанова Харківського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року підлягають визнанню нечинними.

Щодо клопотання заявників провести судове засідання за участю їх представників

Згідно з частиною першою 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Абзац другий частини першої цієї статті визначає, що у разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

Таким чином, питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішує Верховний Суд з огляду на встановлену необхідність таких пояснень.

Положення частин п`ятої та шостої статті 279 ЦПК України, якою врегульовано особливості розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження в суді першої інстанції, не застосовуються при касаційному розгляді, оскільки суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права та не вирішує питань доказування у справі і не встановлює обставин справи.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки суд касаційної інстанції не приймав рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень, і такої необхідності колегія суддів не вбачає, то у задоволенні клопотання про проведення судового засідання у справі за участю представника заявника ТОВ «Факторингова компанія «Укрборг» та про проведення судового засідання у справі за участю представника заявника ОСОБА_1 слід відмовити.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною третьою статті 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача.

Оскільки ТОВ «Факторингова компанія «Укрборг» та ОСОБА_1 не звертались до суду із заявою про розподіл судових витрат, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 206, 408 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрборг» про проведення судового засідання за участю його представника.

Відмовити у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про проведення судового засідання за його участю.

Прийняти відмову Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрборг» (правонаступника позивача) від позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Національний банк України, ОСОБА_2 , про визнання нікчемними правочинів недійсними та застосування наслідків недійсності правочинів.

Прийняти відмову ОСОБА_1 від зустрічного позову до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Національний банк України, ОСОБА_2 , про визнання недійсним правочину та про визнання відсутності права.

Визнати нечинними рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 10 липня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року.

Закрити провадження у цивільній справі № 638/5400/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрборг», до ОСОБА_1 , треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Національний банк України, ОСОБА_2 , про визнання нікчемними правочинів недійсними та застосування наслідків недійсності правочинів та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Національний банк України, ОСОБА_2 , про визнання недійсним правочину та про визнання відсутності права.

З моменту постановлення ухвали судом касаційної інстанції визнані нечинними рішення судів першої та апеляційної інстанцій втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО. В. Ступак
Судді:І. Ю. Гулейков
А. С. Олійник
С. О. Погрібний
Г. І. Усик