Справа № 182/6559/20
Провадження № 2/0182/254/2021
30.03.2021 м. Нікополь
Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Кобеляцька-Шаховал І.О., розглянувши у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором безпроцентної позики, -
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором безпроцентної позики.
В обґрунтування своїх вимоги посилається на те, що 21 вересня 2018 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір безпроцентної позики. Відповідно п.1 Договору безпроцентної позики, позикодавець передав у власність, а позичальник прийняв 198 000 грн. 00 коп. з зобов`язанням повернути таку ж саму суму до 31 грудня 2018 року включно. Однак, станом на 17.11.2020 року відповідачем вищевказана сума заборгованості не повернута, тому змушений звернутися до суду та стягнути заборгованість в примусовому порядку. Крім цього, просить суд стягнути на свою користь інфляційні збитки в сумі 11 535 грн. 88 коп.; 3% річних в сумі 10 971 грн. 15 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 205 грн. 08 коп.
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2021 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.25-26).
Відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи, своїм правом на подання відзиву до суду не скористався, конверт, який був направлений за останньою відомою адресою місця проживання та перебування, повернувся з відміткою «За строками зберігання», а тому, у відповідності до ст.131 ЦПК України, відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи (а.с.29). Крім того, відповідача було повідомлено про розгляд справи судом на офіційному сайті «Судової влади» (а.с.27).
Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.
Відповідно до ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно зі ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Стаття 1046 ЦК України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
В даному випадку, відповідно до вимог ст.1047 ЦК України, договір позики повинен бути укладеним у письмовій формі.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.
Договір позики в письмовій формі може бути укладений, як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч.1 ст.207 ЦК).
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 524 ЦК України передбачено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Судом встановлено, що 21 вересня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір безпроцентної позики, згідно якого позикодавець передав у власність, а позичальник прийняв 198 000 грн. 00 коп. із зобов`язанням повернути дану суму заборгованості до 31 грудня 2018 року (а.с.21).
Статтею 545 ЦК України врегульовано питання щодо підтвердження виконання зобов`язання, зокрема, передбачено, що, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.
Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа, кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.
Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.
У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку, боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
З наведеного вбачається, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригінала боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа.
На підтвердження неповернутого відповідачем боргу за позикою, позивачем до матеріалів справи додано оригінал договору безпроцентної позики від 21 вересня 2018 року. Тому, ці обставини, з урахуванням вимог ст.545 ЦК України, свідчать про невиконання ОСОБА_2 боргового зобов`язання перед ОСОБА_1 . Таким чином, оскільки відповідач належним чином не виконав зобов`язань, взятих на себе, відповідно до договору безпроцентної позики, добровільно суму заборгованості не повертає, суддя вважає за необхідне стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 198 000 грн. 00 коп. в примусовому порядку.
Крім того, згідно із частиною другою статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Оспорюваний договір є безпроцентним. Однак, у відповідності до вимог ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Як встановлено судом, сума боргу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, станом на звернення до суду з позовом складає 198 000 грн. 00 коп., а тому саме з цієї суми слід розрахувати до стягнення 3 % річних, у зв`язку з чим суд приходить до наступного. Починаючи з 01 січня 2019 року (наступний день після кінцевого терміну повернення суми боргу) по 31 грудня 2019 року, загальна кількість днів складає 365 та з 01 січня 2020 року по 17 листопада 2020 року (день звернення до суду) = 322 дні. Тому, суддя приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню 3 % річних з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року в розмірі 5 940 грн. 00 коп. (198 000 грн. 00 коп. х 365 днів х 3 % х 100 % : 365 = 5 940 грн. 00 коп.) та з 01 січня 2020 року по 17 листопада 2020 року сума в розмірі 5 940 грн. 00 коп. (198 000 грн. 00 коп. х 322 днів х 3 % х 100 % : 322 = 5 940 грн. 00 коп.). Тобто загальна сума до стягнення складає 11 880 грн. 00 коп.
Проте, враховуючи положення ч.1 ст.13 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 3 проценти річних від простроченої суми в розмірі 10 971 грн. 15 коп., в межах заявлених позивачем вимог.
Крім цього, суддя приходить до висновку про стягнення з відповідача, відповідно до наданого позивачем розрахунку, інфляційних збитків в розмірі 11 535 грн. 88 коп., які, в свою чергу відповідачем не спростовані, а тому суддя виходить з вимог діючого законодавства та стягує вищевказану суму в примусовому порядку.
Також, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 205 грн. 08 коп., сплачений останнім при подачі позову (а.с.8).
Керуючись ст.12, 13, 81, 89, 128, 131, 141, 259, 263-265, 268, 280-282, 284, 354 ЦПК України, ст. 15, 207, 524, 1046-1049 ЦК України, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором безпроцентної позики - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН - НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН - НОМЕР_2 ), заборгованість за договором безпроцентної позики від 21 вересня 2018 року в розмірі 198 000 грн. (сто дев`яносто вісім тисяч) 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН - НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН - НОМЕР_2 ), інфляційні збитки в сумі 11 535 грн. (одинадцять тисяч п`ятсот тридцять п`ять грн.) 88 коп. та три відсотки річних в сумі 10 971 (десять тисяч дев`ятсот сімдесят одна грн.) 15 коп., а всього: 22 507 грн. (двадцять дві тисячі п`ятсот сім грн.) 03 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН - НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН - НОМЕР_2 ), витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 205 грн. (дві тисячі двісті п`ять грн.) 08 коп., сплачені останнім при подачі позову до суду.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал