Справа № 175/1646/20
Провадження № 2/175/409/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2021 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Озерянської Ж.М.

з участю секретаря Іщенко Д.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив постановити рішення, яким звільнити його від аліментів, присуджених з нього за рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2012 року на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , аліменти на неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку,але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 14 травня 2020 року і до повноліття дитини.

Адвокати позивача ОСОБА_1 в судових засіданнях позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити .

Адвокат відповідача Кучеренко Т.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення; надала суду відзив на позовну заяву (а.с.55-63).

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи та письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ч. 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участь у справі, в якій такі обставини були встановлені.

На обґрунтування своїх вимог позивач ОСОБА_1 посилається на те, що він є батьком їх спільної з відповідачкою ОСОБА_2 дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , актовий запис 248, видане Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, 23 лютого 2010 року (а.с.10)

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2012 року по цивільній справі № 2-410/1663/12 з позивача ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на користь відповідачки ОСОБА_2 на утримання їх спільного малолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 06 квітня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується відповідним рішенням суду (а.с.30), оскільки на момент винесення рішення суду дитина проживала разом з відповідачкою та знаходилася на її утриманні.

Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, діючої на Україні з 27 вересня 1991 року "держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей".

Згідно ст.ст. 180-182 СК України, батьки зобов`язані матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей, при цьому при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інших обставин, що мають істотне значення, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Як вбачається з ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Судом встановлено,що 28 листопада 2019 року позивачем ОСОБА_1 подано позовну заяву до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська про встановлення місця проживання дитини разом з батьком та 03 грудня 2019 року по даній цивільній справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 13 січня 2020 року (а.с.29).

В межах вищевказаної цивільної справи Управління служба у справах дітей Шевченківського району м. Дніпра надала висновок від 16 березня 2020 року, в якому зазначено, що орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 разом з батьком ОСОБА_1 (а.с.25-27).

На думку позивача ОСОБА_1 підставами припинення стягнення з нього аліментів на користь відповідачки є та обставина, що на даний час дитина проживає з ним і повністю перебуває на його утриманні.

Разом з тим, будь-яких доказів того, що місце проживання дитини сторін ОСОБА_3 визначено з позивачем суду не надано, так як на сьогоднішній день рішення по справі 932/17690/19 провадження 2/932/4460/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: управління служба дітей Шевченківського району м. Дніпра про визначення місця проживання дитини разом з батьком не прийнято та справа перебуває на розгляді у Дніпропетровському районному суді.

З пояснень,наданих сторонами у судовому засіданні, син сторін на час розгляду справи проживає з відповідачкою.

Таким чином, суд вважає, що позивачем позов про припинення стягнення аліментів та про стягнення аліментів на утримання дитини подано передчасно , оскільки не надано доказів проживання дитини разом з ним,а також доказів перебування дитини на повному утриманні позивача, у зв`язку з чим підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позову судові витрати віднести за рахунок позивача.

На підставі викладеного, ст.ст. 180-182, 267-271, 273 СК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Озерянська Ж.М.