головуючий у суді І інстанції Комаревцева Л.В.
провадження № 22-ц/824/6384/2021
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 серпня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Мостової Г.І.

суддів: Сержанюк А.С., Суханової Є.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 02 лютого 2021 року

у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних за час прострочення виконання грошових зобов`язань, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2020 року АТ «Універсал Банк» звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , у якому просив стягнути з відповідачів 156 389 грн 26 коп. з яких: 119 460 грн 55 коп. інфляційних витрат та 3% річних у розмірі 36 928 грн 71 коп. за час прострочення грошових зобов`язань.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначав, що на підставі рішення суду у справі №02/2-2730/12 від 26 січня 2012 року стягнуто з відповідачів солідарно на користь ПАТ «Універсал Банк» 631 287 грн 81 коп. заборгованості за кредитним договором №057-2008-324 від 20 лютого 2008 року, 1 026 284 грн 65 коп. заборгованості за кредитним договором №057-2008-325 від 20 лютого 2008 року. Зазначене рішення було звернуто до виконання, однак не виконано.

У зв`язку з чим, представник позивача нараховує та просить на підставі статті 625 ЦК України стягнути інфляційні втрати, 3% річних за час прострочення виконання зобов`язань.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 01 лютого 2021 року позов АТ «Універсал Банк» залишено без задоволення.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції, з урахуванням вимог статей 11, 81 ЦПК України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не надано достовірної інформації про стан виконання рішення суду від 26 січня 2012 року, документів на підставі яких розраховано остаточну суму, яка підлягає стягненню і суму з якої розраховано інфляційні втрати та 3% річних, які заявлено до стягнення, а також позивачем не надано інформації про стан виконавчого провадження.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ «Універсал Банк» подало апеляційну скаргу, у якій просило скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 01 лютого 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 боргу у вигляді інфляційних втрат у розмірі 119 460 грн 55 коп., та трьох відсотків річних у розмірі 36 928 грн 71 коп. за час прострочення виконання грошових зобов`язань, а всього - 156 389 грн 26 коп.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, так як ухвалено при неповному з`ясуванні судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, а також із порушеннями та неправильними застосуваннями норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не врахував, зокрема, вимог статей 526, 536, 598, 599, 625, 1050 ЦК України та того, що оскільки основне зобов`язання не було виконано в повному обсязі боржниками, кредитор вправі нараховувати розмір інфляційних втрат на залишок заборгованості та 3% річних.

При цьому, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів.

Посилання суду першої інстанції на відсутність документів на підставі яких розраховано остаточну суму, яка підлягає стягненню і суму з якої розраховано інфляційні втрати та 3% річних, які заявлено до стягнення є помилковим, оскільки AT «Універсал Банк» до позовної заяви було долучено відповідні розрахунки від 18 листопада 2020 року.

Апелянт вважає, що вимоги про стягнення з відповідачів інфляційних втрат та 3% річних у цій справі є правомірними, оскільки відповідають статті 625 ЦК України та практиці судів касаційної інстанції.

Відповідачі подали відзив та доповнення до відзиву на апеляційну скаргу, у яких зазначають, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено з дотриманням норм процесуального та матеріального права, просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія апеляційного суду, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 20 лютого 2008 року між ВАТ «Банк Універсальний» (правонаступником якого є ««Універсал Банк»), з однієї сторони та ОСОБА_1 , з другої сторони було укладено кредитний договір №057-2008-324.

Відповідно до умов якого, кредитор зобов`язався надати позичальнику кошти у сумі 69 462 доларів США, а позичальник зобов`язалась прийняти кошти та повернути кредит, а також сплатити проценти у розмірі 12,45 % річних. Сума кредиту в еквіваленті за курсом НБУ складала 350 783 грн 10 коп. (а.с. 11-16).

Відповідно до п. 3.2. кредитного договору №057-2008-324 від 20 лютого 2008 року забезпеченням виконання зобов`язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати процентів, комісій, інших платежів, можливих штрафних санкцій є іпотека нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , порука ОСОБА_2 .

В подальшому, 20 лютого 2008 року між ВАТ «Банк Універсальний», з однієї сторони та ОСОБА_1 , з другої сторони було укладено кредитний договір №057-2008-325 (а.с. 17-22).

Відповідно до умов якого, кредитор зобов`язався надати, а позичальник зобов`язалась прийняти грошові кошти у сумі 112 503 доларів США та повернути кредит, а також сплатити проценти у розмірі 13,45 % річних, сума кредиту в еквіваленті до національної валюти складала 568 140 грн 15 коп.

Відповідно до п.3.2 кредитного договору №057-2008-325 від 20 лютого 2008 року, забезпеченням виконання зобов`язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати процентів, комісій, інших платежів, можливих штрафних санкцій є іпотека нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , порука ОСОБА_2 .

Відповідно до договору поруки №057-2008-324-Р від 20 лютого 2008 року, поручитель ОСОБА_2 зобов`язався перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх зобов`язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору №057-2008-324 від 20 лютого 2008 року, у тому числі щодо суми основного договору 69 462 доларів США (а.с. 23-25).

Відповідно до договору поруки №057-2008-325-Р від 20 лютого 2008 року ОСОБА_2 зобов`язався перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору №057-2008-325 від 20 лютого 2008 року, у тому числі щодо суми основного договору 112 503 доларів США (а.с. 26-28).

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 26 січня 2012 року у справі №02/2-2730/12 за позовом ПАТ «Універсал банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «Універсал Банк» 631 287 грн 81 коп. заборгованості за кредитним договором №057-2008-324 від 20 лютого 2008 року, 1 026 284 грн 65 коп. заборгованості за кредитним договором №057-2008-325 від 20 лютого 2008 року, 1700 грн судового збору, 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення, а всього 1 659 392 грн 46 коп. (а.с. 8-10).

Із заявою про примусове виконання рішення та відкриття виконавчого провадження представник ПАТ «Універсал Банк» звернувся до Дарницького РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві 03 січня 2019 року вих. №06.

Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 11 січня 2019 року було відкрито виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «Універсал Банк» боргу у розмірі 23 492 грн.

Дослідивши інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №165638547 щодо квартири АДРЕСА_1 згідно з яким 15 червня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А. зареєстровано право приватної власності на квартиру за ПАТ «Універсал Банк».

Таким чином висновок суду першої інстанції щодо підтвердження факту звернення кредитора стягнення на предмет застави і задоволення вимог кредитора за його рахунок, а також щодо переходу права власності на нерухоме майно та предмет застави у власність позивача, є правильним та відповідає матеріалам справи.

У разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором (стаття 589 ЦК України).

Згідно із статтею 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже позивач реалізував своє право, визначене законодавством України та задовольнив свої вимоги за кредитним договором за рахунок набуття права власності на предмет застави.

Водночас, слід зауважити, що сам позивач ні у позовній заяві, ані в апеляційній скарзі не посилається та не надає будь яких доказів щодо повного або часткового задоволення вимог згідно з судовим рішенням від 26 січня 2012 року, стверджуючи про його невиконання.

Колегія суддів вважає, що при оцінці доказів, наданих обома сторонами спору, у цьому контексті судом першої інстанції було правомірно взято до уваги витяг з Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно та заяву про звернення позивача до Дарницького РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що до позовної заяви у цій справі позивачем додано два розрахунки сум, що, на його думку, підлягають стягненню з відповідачів:

- втрати від інфляційних процесів та 3% річних на загальну суму 70 963 грн 63 коп. згідно з рішенням суду на суму заборгованості 631 287 грн 81 коп., сплачено за період з 26 січня 2012 року по 31 жовтня 2020 року 559 390 грн 02 коп. Станом на 18 листопада 2020 року залишок суми, що підлягає стягненню складає 71 897 грн 79 коп.

- втрати від інфляційних процесів та 3% річних на загальну суму 85 420 грн 63 коп. згідно з рішенням суду на суму заборгованості 1 026 284 грн 65 коп., сплачено за період з 26. січня 2012 року по 22 червня 2018 року 1 026 284 грн 65 коп. Станом на 18 листопада 2020 року залишок суми, що підлягає стягненню складає 85 420 грн 63 коп.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, колегія апеляційного суду встановила, що розрахунок не підтверджений належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами 3,4 статті 12, частинами 1,6 статті 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Докази подані сторонами мають відповідати критеріям достатності, достовірності, належності та достовірності, що закріплені у статтях 77-80 ЦПК України. Відтак, саме на позивача покладається обов`язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Підсумовуючи, колегія суддів повністю погоджується з позицією суду першої інстанції щодо того, що позивач окрім самого розрахунку розміру інфляційних втрат та 3 % річних, мав би надати достовірну інформацію про стан виконання рішення суду від 26 січня 2012 року, документи, що підтверджують стан виконавчого провадження, документи на підставі яких розраховано остаточну суму, яка підлягає стягненню з відповідачів, а також суму з якої розраховано інфляційні втрати та 3% річних, що були заявлені до стягнення.

При цьому судом апеляційної інстанції відхиляються доводи апелянта щодо суперечливості позиції відповідачів стосовно визнання чи невизнання заборгованості та виконання/невиконання судового рішення, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається позивач в межах розгляду справи у суді першої інстанції з будь якими клопотаннями до суду про залучення цих документів або витребування їх, так само як і наявність утруднень в їх отриманні, не звертався.

У зв`язку з цим, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному судовому рішенні, не спростовують, а тому відхиляються колегією суддів у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від

01 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку крім випадків передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді А.С. Сержанюк

Є.М. Суханова