КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/7650/2021 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником Терновим Русланом Богдановичем , на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», третя особа: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Гамзатова Аліна Анатоліївна, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксана Анатоліївна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Вердикт Капітал»про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, який мотивував тим, що 22 жовтня 2019 року його за місцем роботи повідомили про надходження постанови від 07 жовтня 2019 року про звернення стягнення на заробітну плату в рамках виконавчого провадження №60178775, згідно якої на примусовому виконанні у приватного виконавця Клітченко О.А. перебуває виконавчий напис №5122 від 16 вересня 2019 року виданий приватним нотаріусом Гамзатовою А.А. про стягнення з позивача на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 36 958, 60 грн.

Разом з тим, позивач вважає вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки між позивачем та відповідачем не було жодних правовідносин. Також, не було і жодних правовідносин з будь - якими іншими особами на підставі яких виникла б вказана заборгованість та по праву вимоги якої не минуло б 3 роки.

Так, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Тож, оскільки між позивачем та будь-якою іншою особою не існує правовідносин, на підставі яких би виникла заборгованість та по праву вимоги якої не минуло б три роки, ОСОБА_1 просив суд зупинити стягнення та визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №5122 від 16 вересня 2019 року, вчинений приватним нотаріусом Гамзатовою А.А. про стягнення з позивача на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 36 958, 60 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - Терновий Р.Б. подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вимоги апеляційної скарги мотивує наступним.

Так, апелянт вказує, що при ознайомленні із матеріалами справи та самим виконавчим написом йому стало відомо, що зазначений виконавчий запис вчинений на виконання його зобов`язань за кредитним договором №490914567, який був укладений 24 квітня 2014 року із АТ «Альфа-Банк» право вимоги за яким було набуто відповідачем у вказаній справі.

Разом з тим, ухвалюючи у вказаній справі рішення, суд першої інстанції не врахував положення вимог Закону України «Про нотаріат» в частині того, що виконавчий напис нотаріуса може бути вчинений лише в разі подачі заявником доказів наявного невиконаного зобов`язання та безспірності вказаних вимог. Приватний нотаріус Броварського РНО Київської області Гамзатиова А.А., видаючи виконавчий напис врахувала вимоги ТОВ «Вердикт капітал» за період з 16 січня 2019 року по 09 вересня 2019 року на суму 36 335,60 грн, в тому числі: заборгованість за кредитом - 9 810,71 грн, заборгованість за відсотками - 8 481,46 грн, заборгованість за штрафами і пенею - 11 350 грн. Однак, відповідно до графіку платежів ОСОБА_1 був зобов`язаний виплачувати щомісячно платежі рівними частинами в розмірі 464,29 грн з 25 квітня 2014 року по 25 квітня 2019 року. Вказано, що якщо розділити зазначену у виконавчому написі суму кредиту в розмірі 9 810,71 грн на суму заборгованості по кредиту зазначеному в графіку платежів, то період прострочення припадатиме з 25 березня 2016 року по 25 квітня 2019 року. Також, якщо суму по несплачених відсотках в розмірі 8 481,46 грн розділити на суму заборгованості по процентах зазначену в графіку платежів, то період прострочення припадатиме з 25 січня 2016 року по 25 квітня 2019 року.

Таким чином, апелянт вважає, що зазначені у виконавчому написі суми за період з 25 січня 2016 року по 09 вересня 2016 року є незаконними, адже на дату вчинення виконавчого напису пройшов строк позовної давності. Окрім того, незаконним також є вчинення виконавчого напису за період з 25 квітня 2019 року по 09 вересня 2019 року, оскільки вчинено поза строком дії кредитного договору та графіку платежів, що свідчить про відсутність безспірності вказаних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Представник позивача у справі ОСОБА_1 - адвокат Терновий Р.Б. при апеляційному розгляді справи підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити. При цьому просив врахувати, що виконавчий напис від 16 вересня 2019 року вчинений приватним нотаріусом Броварського РНО Київської області Гамзатовою А.А. в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» 36335,60 грн за кредитним договором №490914567 від 24 квітня 2014 року укладений із АТ «Альфа Банк» був вчинений з порушенням положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки дані вимоги не можуть вважати безспірними, що підтверджено і діями самих кредиторів, які звернулися до суду із позовом про стягнення вказаної заборгованості у судовому порядку й вказаний позов на даний час є предметом розгляду місцевого суду.

Відповідач у справі - ТОВ «Вердикт капітал», будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду вказаної справи (а.с. 223), на розгляд справи не з`явився та заяв про відкладення розгляду справи до суду не подавав, тому суд відповідно до норм ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянув вказану справу у відсутність його представника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції при розгляді вказаної справи встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 16 вересня 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Гамзатовою Аліною Анатоліївною було вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за №5122, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості, що виникла за кредитним договором №490914567 від 24 квітня 2014 року, укладеним між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ТОВ «Кредитні Ініціативи», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ТОВ «Інвестохіллс Веста», правонаступником якого на підставі договору відступлення прав вимоги від 16.01.2019 року є ТОВ «Вердикт Капітал», яка становить 36335 грн. 60 коп., у тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 9 810, 71 грн., прострочена заборгованість по не сплаченими відсоткам за користування кредитом - 8 481, 46 грн., строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 693, 43 грн.; строкова заборгованість за штрафами і пенями становить - 11 350 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, підставою для вчинення виконавчого напису було пред`явлення ТОВ «Кредит капітал» документів про наявність боргу відповідача за кредитним договором №490914567 від 24 квітня 2014 року, що був укладений між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк», відповідно до умов якого п.2.3 датою остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків - 25 квітня 2019 року (а.с.96-97).

Із договору відступлення прав вимоги від 21 червня 2016 року укладеного між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи», вбачається, що ПАТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ Кредитні Ініціативи», а ТОВ «Кредитні Ініціативи» набуло право вимоги - заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 490914567 від 24 квітня 14 року, укладеному між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 (а.с.131).

26 грудня 2018 року між ТОВ «Кредитні Ініціативи» та ТОВ «ФК «ВЕСТА» було укладено Договір про відступлення прав вимоги відповідно до якого ТОВ «Кредитні Ініціативи» відступило ТОВ «ФК «ВЕСТА», а ТОВ «ФК «ВЕСТА» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 490914567 від 24 квітня 2014 року, укладеному між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 (а.с.120-130).

16 січня 2019 року між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір про відступлення прав вимоги відповідно до якого ТОВ «ФК «ВЕСТА» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 490914567 від 24 квітня 2014 року, укладеному між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 (а.с.110-119).

Отже, матеріалами справи підтверджено, що з урахуванням вказаних договорів відступлення прав вимог остаточним правонаступником ПАТ «Альфа - Банк» є - ТОВ «Вердикт - Капітал», зокрема за договором №490914567 від 24 квітня 2014 року як кредитор, а ОСОБА_1 як боржник.

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскільки нотаріус під час вчинення виконавчого напису лише перевіряє наявність необхідних документів, що підтверджують безспірність заборгованості, а позивач ніяк не спростовує розміру заборгованості, вказаного у виконавчому написі, суд дійшов висновку, що вимоги щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволенню не підлягають.

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Так, частиною першою статті 88 Закону України «Про нотаріат» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Як передбачено пунктами 3.1., 3.2. Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) (у редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису нотаріуса), нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік).

Відповідно до пункту 2 Переліку, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

З урахуванням положень статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, допоки суд не встановить протилежне. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №6-887цс17 та узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 27 березня 2019 року у справі №137/1666/16-ц (провадження №14-84цс19).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною першою статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В оцінці застосування наведених норм права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Тобто, позикодавець наділений можливістю реалізувати своє право в порядку частини другої статті 1050 ЦК України на дострокове повернення йому частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, як шляхом пред`явлення досудової вимоги, так і судової.

Зі змісту укладеного між банком та позивачем кредитного договору убачається, що сторони визначили порядок повернення позичальником кредиту щомісячними платежами у встановленому графіком розмірі та строки.

Згідно до пункті 2.1 - 2.3. Кредитного договору Банк надав позичальнику кредит в розмірі 12001,58 грн на термін до 25 квітня 2019 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 39.90% річних.(а.с. 96)

Згідно п.2.6 кредитного договору позичальник зобов`язався своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами та іншими платежами визначених цим договором у терміни та на умовах визначених цим договором та відповідно до графіку платежів , який визначений додаток №1 до цього Договору.

Відповідно до Додатку №1 до кредитного договору сторони узгодили графік повернення кредитних коштів шляхом сплати щомісячно 464,29 грн до 25 квітня 2019 року (а.с. 102-104).

Таким чином, сторони в укладеному кредитному договорі погодили відповідні умови щодо повернення всієї суми кредиту та сплати усіх нарахованих платежів, у разі невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором.

Із тексту виконавчого напису, який є предметом спору вбачається, що ТОВ «Вердикт капітал» як правонаступник Банку пред`явив приватному нотаріусу Броварського РНО Київської області Гамзатовій А.А. розрахунок заборгованості по кредитному договору №490914567 від 24 квітня 2014 року за період з 16 січня 2019 року по 09 вересня 2019 року в розмірі 36335,60 грн із яких прострочена заборгованість за сумою кредиту - 9 810, 71 грн, прострочена заборгованість по не сплаченими відсоткам за користування кредитом - 8 481, 46 грн, строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 693, 43 грн; строкова заборгованість за штрафами і пенями становить - 11 350 грн.

Суд першої інстанції, вирішуючи вказаний спір та ухвалюючи у вказаній справі рішення не дав належної оцінки правомірності нарахування кредитором заборгованості після закінчення терміну дії договору - 24 квітня 2019 року, а боржник в своїй позовній заяві оспорює право кредитора ТОВ «Вердикт капітал» здійснювати нарахування за межами дії вказаного кредитного договору, що свідчить про відсутність критерію безспірності вказаних вимог банку. Однак, приватним нотаріусом при вчиненні вказаного виконавчого напису зазначені положення закону дотриманні не були, а суд першої інстанції відмовляючи позивачу у задоволенні позову з цим погодився.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Оскільки суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про наявність підстав для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2020 року, з передбачених статтею 376 ЦПК України підстав, слід скасувати та увалити у цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Що стосується питання розподілу судових витрат, як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і у суді апеляційної інстанції колегія суддів дійшла наступних висновків.

За правилами частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема, про розподіл між сторонами судових витрат.

У відповідності до положень частин першої та другої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Положеннями частини першої статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до вимог частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , звертаючись до суду першої інстанції із вказаним позовом поніс витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн. (а.с. 420) та у розмірі 382,20 грн. (а.с. 34) за подачу заяви про забезпечення позову, а також при подачі апеляційної скарги сплатив судовий збір у розмірі 1152,60 грн (а.с. 202), тому вказані витрати повинні бути стягнуті із відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.87,88 Закону України «Про нотаріат», ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд , -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Терновим Русланом Богдановичем задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №5122 від 16 вересня 2019 року вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 36958,60 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (юр. адр. 04053 м. Київ, вул..Кудрявський узвіз, 5-Б, ) на користь ОСОБА_1 1146, 60 грн. судових витрати при зверненні до суду першої інстанції та 1152, 60 грн. судовий витрат при подачі апеляційної скарги .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови викладено 06 серпня 2021 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв