П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„ 27 " липня 2021 року місто Маріуполь Донецької області

Єдиний унікальний номер 265/7500/20

Номер провадження 22-ц/804/1728/21

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Мальцевої Є.Є., Ткаченко Т.Б.

за участю секретаря: Лазаренко Д.Т.

учасники справи :

позивач - АТ КБ «ПриватБанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 квітня 2021 року головуючого судді Копилової Л.В. зі складанням повного тексту судового рішення 11 травня 2021 року по цивільній справі про стягнення заборгованості за кредитним договором ,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2020 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивований тим, що відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 20 листопада 2007 року відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувались положенням ч.1 ст.634 ЦК України згідно яких договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який не може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит в розмірі, встановленому договором.

Відповідач умови договору належним чином не виконувала, внаслідок чого у останньої утворилася заборгованість перед позивачем станом на 31 травня 2015 року у розмірі 40 172,41 грн, яка складається з наступного: 39 885,04 грн - заборгованість за тілом кредиту; 287,37 грн - заборгованість за простроченими відсотками. Просили стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у вказаній сумі, а також судові витрати, пов`язані із зверненням до суду.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 квітня 2021 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 20 листопада 2007 року у розмірі 21 620, 11 грн, а також суму судового збору у розмірі 1 135,08 грн. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, в іншій частині рішення залишити без змін, посилаючись на неповне дослідження всіх обставин справи, неналежну оцінку доказів по справі, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів скарги зазначено, що з моменту підписання фізичною особою заяви, між банком та клієнтом був укладений договір в порядку ч.1 ст. 634 ЦК України, шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору. Укладений між сторонами кредитний договір є правомірним, відповідно до положень ст. 204 ЦК України, а тому, за положеннями правочину відповідач має нести цивільно-правову відповідальність у відповідності до вимог статей 525, 526, 610, 629, 1048, 1050, 1054 ЦК України за невиконання умов кредитного договору.

Судом, в порушення норм матеріального права безпідставно відмовлено у стягненні частини заборгованості за тілом кредиту та прострочених відсотків. Так, ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», встановлено перелік осіб, яким гарантується не нарахування процентів, пені та штрафів. Звернули увагу суду, що відповідач не входить до числа військовослужбовців, а є працівником поліції, тобто на відповідача зазначена норма закону не поширюється. Зазначені обставини підтверджуються, зокрема, посвідченням відповідача, виданим Головним управлінням Національної поліції у Донецькій області. Відповідно до офіційного повідомлення, розміщеного на веб-сайті банку, ПриватБанк припинив нарахування процентів за кредитами та штрафів за несвоєчасне погашення кредитів усім українським військовим і клієнтам, яких мобілізовано до лав ЗСУ, Національної гвардії. Для військових кредитні канікули діють з 18 березня 2014 року, для мобілізованих - з дати мобілізації. Кредитні канікули діють за всіма видами кредитів банку до закінчення мобілізації клієнта або офіційної дати завершення АТО (для контрактників). Українським воїнам ПриватБанк не нараховує процентів за кредитами та списує штрафи автоматично. Співробітники поліції під час несення служби в поліції не належать до військовослужбовців, поліція не є правоохоронним органом спеціального призначення, а тому дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на співробітників поліції не поширюється. Відповідно до статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки та порядку .

До того, ж зазначено, що були узгоджені з відповідачем умови щодо сплати процентів, що вбачається з підписаної довідки про умови кредитування. Відповідно до ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості. Однак, судом не встановлено дійсного розміру заборгованості відповідача, а натомість передчасно відмовлено у задоволенні частини позовних вимог, що призвело до безпідставного звільнення відповідача від частини обов`язків за укладеним договором.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні апеляційного суду представник АТ КБ «ПриватБанк» Шишелова Н.В. підтримала доводи апеляційної скарги . Додатково пояснивши,що 20 листопада 2007 року відповідач звернулася до банку та письмово повідомила про бажання отримати банківську послугу-кредитна картка Універсальна із встановленим кредитним лімітом. В той же день вона отримала кредитну картку із кредитним лімітом «0». 24 грудня 2007 року після ознайомлення та письмового погодження з суттєвими умовами кредитування, банком ОСОБА_1 було надано кредит,шляхом встановлення кредитного ліміту на раніш видану картку. Судом першої інстанції помилково прирівняно осіб, які мають статус «учасник бойових дій» до осіб, які мають статус « військовослужбовців». Діючими законодавчими нормами України, окремо встановлено статус осіб : - «ветеран війни,учасник бойових дій», суб*єктивний склад та пільги цієї категорії громадян,встановлено Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;-«військовослужбовці», суб*єктивний склад цієї категорії,перелік пільг,якими користуються особи ,які мають цей статус,встановлено Законом України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Згідно до документів,які надано відповідачем до матеріалів справи та які містяться у АТ КБ «ПриватБанку» ОСОБА_1 з 19 жовтня 2017 року має статус учасника бойових дій,та відповідно має право на пільги,передбачені ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни,гарантії їх соціального захисту». Із численного переліку наданих цієї категорії осіб пільг,відсутні пільги по не нарахуванню банками відсотків за користування кредитами. Жодних документів,в підтвердження статусу «військовослужбовець», відповідачем ні до банку,ні до суду не надавалось,відповідно підстав для врахування до неї пільг встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не має. З урахуванням доведених банком та не спростованих відповідачем обставин просила задовольнити апеляційну скаргу у повному обсязі.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 просили залишити апеляційну скаргу без задоволення,рішення суду першої інстанції залишити без змін. Відповідач визнала суму заборгованості перед позивачем в загальному розмірі 21 620 грн. 11коп. Оскільки ОСОБА_1 є учасником бойових дій на неї відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» поширюються гарантії щодо звільнення від відповідальності перед банком за нараховані проценти та пеню . Банк в 2019 році звільнив її від цих нарахувань, однак в 2020 році здійснив скасування такого звільнення і відповідно нарахував заборгованість, враховуючи ці суми.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 листопада 2007 року відповідач ОСОБА_1 , ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «ПриватБанк» та отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором б/н від 20 листопада 2007 року станом на 31 травня 2015 року відповідач ОСОБА_1 має заборгованість перед банком у сумі 40 172,41 грн., яка складається : із заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 39 885,04 грн., заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 287,37 грн.

Також судом встановлено, що з 19 жовтня 2017 року відповідач є учасником бойових дій під час «операції об`єднаних сил» на сході України.

Згідно розрахунку заборгованості і виписки за картковим рахунком в серпні 2019 року банком було здійснено операції по скасуванню штрафів та процентів за користування кредитом військовослужбовцем відповідачем ОСОБА_1 , після здійснення операцій з автоматичного погашення, сума заборгованості станом на лютий 2020 року склала 21 620 грн. 11 коп.

Після чого, з березня 2020 року проведено операції по списанню відсотків за використання кредиту та скасовано повернення штрафів та процентів за користування кредитом військовослужбовцем, а їх суми включені до загального розміру заборгованості -163,47 грн., 17 946,07 грн., 50 грн., 123,90 грн., 268,86 грн. Підстави для проведення таких банківських операцій з наданих суду доказів не встановлені.

Задовольняючи частково позовні вимоги ,суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій ( ч.15 ст.14 Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей») , у зв`язку з чим, позовні вимоги про стягнення з неї таких складових заборгованості починаючи з 19 жовтня 2019 року не ґрунтуються на законі та не підлягають задоволенню. Позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в сумі 21 620 грн. 11 коп. - заборгованості за простроченим тілом кредиту станом на лютий 2020 року.

З такими висновками суду не можна погодитись виходячи з наступного .

Згідно п.2 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У відповідності до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності з ч. 2. ст. 639 ЦК України - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

При оформленні кредиту заява на отримання кредиту, підписується повнолітньою, дієздатною особою (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання ч. 2 п.1 ст.30 ЦК України), яким підтверджується, що позичальник ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку.

Укладання Договору здійснюється за принципом укладання між банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 ЦК України ).

Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин (в тому числі договір) вважається укладеним в письмовій формі, якщо її зміст, зафіксовано в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Стаття 207 ЦК України не передбачає вичерпний перелік таких документів, тому наряду з листами та телеграмами можуть з використовуватися і інші засоби зв`язку, наприклад електронний. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно до Розділу 1 Загальних положень Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) АТ КБ «ПриватБанк», керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та Правила надання банківських послуг (далі - Умови та Правила).

Тобто, Правила та Умови є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг банку .

З матеріалів справи вбачається,що згідно із фотокопією заяви, 20 листопада 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н .

Зі змісту заяви вбачається ,що заявник погоджується з тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 43).

Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка була підписана позичальником 24 грудня 2007 року (а.с.44), в якій сторонами договору була узгоджена базова відсоткова ставка на місяць- 3% (тобто 36 % річних) ( а.с.44), що в сенсі ст. 628 ЦК України є обов`язковим до виконання ОСОБА_1 .

З довідки про видачу кредитних карт відповідачу ОСОБА_1 надавалися відповідні картки: дата відкриття 20 листопада 2007 року -номер картки НОМЕР_1 дії до 11/11;- 14 березня 2014 року -номер картки НОМЕР_2 - термін дії до 12/17; 17 серпня 2017 року-номер картки НОМЕР_3 дії до 08/21 ; -номер картки НОМЕР_3 дії до 08/21; 05 березня 2018 року -номер картки НОМЕР_4 дії до 01/22 (а.с. 42).

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування картки відповідача вбачається, що старт карткового рахунку НОМЕР_5 проведено 20 листопада 2007 року ; 24 грудня 2007 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 250 грн, який з 5 вересня 2008 року збільшено до 300 грн, з 29 квітня 2009 року збільшено до 1 300 грн, з 21 серпня 2010 року зменшено до 1220 грн, з 22 грудня 2010 року зменшено до 610 грн, з 26 вересня 2011 року зменшено до 540 грн, з 15 листопада 2011 року до 220 грн; з 10 лютого 2016 року збільшено до 15 000 грн; з 31 липня 2017 року збільшено до 45 000 грн; з 05 березня 2018 року зменшено кредитний ліміт до 45 000 грн; з 21 квітня 2019 року збільшено до 50 000 грн; 29 липня 2019 року зменшено до 42 280 грн; з 03 серпня 2019 року кредитний ліміт 0 грн (а.с. 41).

За розрахунком банку та згідно позовних вимог , заборгованість відповідача по кредиту станом на 31 травня 2015 року становить 40 172, 41 грн і складається з наступного: - 39 885,04 грн - заборгованість за кредитом,в тому числі за простроченим тілом кредита- 39 885,04 грн ; заборгованість за простроченими відсотками -287,37 грн;0,00-заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України; 0,00 грн - нарахована пеня;0,00 грн-нарахована комісія (а.с. 2-5).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з цим позовом 25 листопада 2020 року банк подав до суду анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», витяг з тарифів банку, витяг з умов та правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості , довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, довідку про видачу відповідачу кредитних карток із зазначенням номера та строку дії, виписку по картковому рахунку станом на 23 липня 2020 року.

Користування послугою - кредитування,а також часткове виконання умов укладеного кредитного договору,ознайомлення та погодження з умовами кредитування,сторонами не оспорювалось.

Єдиним спірним питанням, яке оскаржується позивачем в апеляційній скарзі, це застосування до ОСОБА_1 норм Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та звільнення її від обов*язку сплачувати відсотки за користування кредитом.

Відповідно до частини першої ,частини четвертої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги,якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права,які є обов*язковою підставою для скасування рішення,або неправильне застосування норм матеріального права.

Прийнявши додані до позовної заяви докази, суд першої інстанції не дослідив їх у сукупності з розрахунком заборгованості та іншими доказами, які було подано до позовної заяви, тому дійшов передчасного висновку, про те ,що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в сумі 21 620 грн. 11 коп. - заборгованості за простроченим тілом кредиту станом на лютий 2020 року.

З досліджених матеріалів справи вбачається ,що позивач АТ КБ « ПриватБанк» звертався до суду з позовом про стягнення суми заборгованості з відповідача станом на 31 травня 2015 року становить 40 172, 41 грн і складається з наступного: - 39 885,04 грн - заборгованість за кредитом,в тому числі за простроченим тілом кредита- 39 885,04 грн ; заборгованість за простроченими відсотками -287,37 грн (а.с. 2-5).

При цьому, банк в апеляційний скарзі вказував на те, що з виписки по картковому рахунку вбачається, що позичальник користувався кредитними коштами, частково виконував свої кредитні зобов`язання щодо повернення цих коштів.Суд першої інстанції не встановив повно та всебічно обставини справи,не встановив дійсного розміру заборгованості відповідача.

Так,доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 , виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1, 2, 4, 5, 6, 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту ст. ст. 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч. 1 ст. 182 ЦПК України).

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на доказування суми заборгованості для її відшкодування з іншої сторони, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду без відповідних дій з боку сторони з приводу необхідності надання чи збирання певних засобів доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип диспозитивності у цивільному судочинстві реалізується шляхом вільного використання та розпорядження такими процесуальними правами, які, зокрема впливають на виникнення, рух, розвиток і закінчення судового розгляду (право на звернення з позовом, право на зміну предмета або підстав позову), випливають з участі у розгляді справи, забезпечують сторонам належний судовий захист.

Отже, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Така правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 02 червня 2021 року по справі № 178/1205/17 (провадження № 61-17079св20).

Проте, суд першої інстанції не дослідив належним чином наданий позивачем розрахунок заборгованості та виписку по картковому рахунку, не спростував належним чином викладені банком доводи по суті заявлених у цій справі вимог, та не звернув уваги на те,що згідно розрахунку заборгованості та виписки по картковому рахунку станом на 31 травня 2015 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 0,00 грн заборгованості за кредитом (тілом кредиту,за відсотками) (а.с.6-8,38).

Як вбачається ,прострочка платежу у відповідача почала виникати з 01 вересня 2019 року та станом на 21 липня 2020 року загальна заборгованість становила 40 172,41 (а.с.23-24), з виписки по рахунку станом на 23 липня 2020 року -заборгованість станом на 24 березня 2020 року становить 40 172,41 (а.с.25).

З досліджених матеріалів справи встановлено, що позивачем вказаний період заборгованості для стягнення не заявлявся, а відтак, заявлений до стягнення розрахунок заборгованості станом на 31 травня 2015 року -40 172,41 не можна вважати правильним.

Отже, враховуючи, що АТ КБ « ПриватБанк» не було подано відповідний позов , то передбачених процесуальним законом повноважень для вирішення поставлених в апеляційній скарзі питань, у апеляційного суду не має.

Відповідно до копії посвідчення серії НОМЕР_6 ,виданого 01 листопада 2017 року Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області Клявочкіній І.О.,вона має право на пільги,встановлені законодавством України для ветеранів війни -учасників бойових дій (а.с.75).

Апеляційний суд вважає,що позивач не довів наявності у відповідача заборгованості станом на 31 травня 2015 року у розмірі 40 172,41 грн.,що узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону, а відтак, доводи представника позивача про обов`язок суду встановити дійсний розмір заборгованості є безпідставним.

Позивачем у справі є юридична особа - банківська установа, яка має в своєму підпорядкуванні юридичний відділ, що вказує на те, що представники позивача були обізнані із нормами процесуального права, які регламентують принципи цивільного судочинства, в тому числі й такий принцип як змагальність сторін, та диспозитивність цивільного судочинства.

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог стало підставою для вмотивованого висновку суду апеляційної інстанції про недоведеність та необгрунтованість позовних вимог, адже саме зазначені позивачем обставини, про що зазначено в апеляційний скарзі , ґрунтуються на припущеннях.

Враховуючи ухвалення оскаржуваного рішення внаслідок невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права , таке рішення у відповідній частині згідно із п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні вказаних вимог згідно із вищенаведеним мотивуванням.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції. не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374,376,381,382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»- задовольнити частково .

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 квітня 2021 року скасувати повністю та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 20 листопада 2007 року -відмовити .

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст. 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складений 06 серпня 2021 року.

Судді: