"04" серпня 2021 р. Справа № 150/112/21
Провадження № 2/150/57/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2021 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Суперсона С.П.

за участі секретаря Дудки А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно. Позов обґрунтований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабка позивача ОСОБА_3 . Після її смерті залишилося спадкове майно, яке складається з земельної ділянки площею 2,1885га, кадастровий номер :03:001:0125, яка розташована на території Березівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області та житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.06.2015, видного державним нотаріусом Чернівецької державної нотаріальної контори Вінницької області, позивач прийняв спадщину у вигляді земельної ділянки. Однак, оформити свої спадкові права на житловий будинок позбавлений можливості з огляду на те, що відсутні оригінали правовстановлюючих документів на майно. А тому, постановою державного нотаріуса Чернівецької державної нотаріальної контори від 12.12.2018 № 1132/02-31 позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на житловий будинок.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримав та просив суд їх задоволити в повному обсязі.

Відповідач також в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та визнання позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи та наявні при ній письмові докази дійшов висновку про наступне.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 .

За життя померлій належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,1885 га, кадастровий номер :03:001:0125, розташована на території Березівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області, право власності на яку посвідчувалося державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 109866, а також житловий будинок по АДРЕСА_1 , площею 65,5 кв.м., право на який посвідчувалося випискою із по господарської книги № 76 по Чернівецькій селищній раді (с. Березівка).

Як слідує з заповіту, складеного ОСОБА_3 , що посвідчений секретарем Березівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області та зареєстрованого в реєстрі за № 127, остання заповіла усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося на ім`я онука ОСОБА_1 .

Спадкоємець першої черги за законом чоловік померлої ОСОБА_2 подав до нотаріальної контори заяву від 10.03.2015, зареєстровану в реєстрі за № 53, відповідно до якої відмовився від своєї частки в спадковому майні.

Будучи єдиним спадкоємцем майна померлої за заповітом, позивач звернувся з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину до державного нотаріуса Чернівецької державної нотаріальної контори та отримав свідоцтво про право на спадщину, яка складається з земельної ділянки площею 2,1885 га, кадастровий номер :03:001:0125, розташована на території Березівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області та грошових вкладів з нарахованими на них відсотками та компенсаціями, які знаходилися на рахунках по філії відділення № 10001/0157 с. Березівка.

Однак, оформити свої права на спадковий житловий будинок позивач невзмозі з огляду на відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на зазначене майно. А тому, постановою державного нотаріуса Чернівецької державної нотаріальної контори Вінницької області від 12.12.2018 № 1132/02-31 було відмовлено позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину, яке складається зі спадкового житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , площею 65,5 кв.м.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину.

Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст.1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та не припинились внаслідок його смерті.

Частиною 5 статті 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 статті 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися за свідоцтвом про право на спадщину.

Відповідно до роз`яснення Пленуму Верховного Суду України в п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно з ст.ст. 41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються законом. Кожен має право будь - якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Стаття 26 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ратифікованої Указом Президії Верховної Ради Української РСР N 2148-VIII від 19.10.1973; статті 7, 17 Загальної декларації прав людини прийнятої і проголошеної резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року визначають, що всі люди рівні перед законом і мають право, без будь-якої різниці, на рівний їх захист законом. Кожна людина має право володіти майном як особисто так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном.

При цьому, в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 01 червня 2006 року).

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції").

Так, судом було досліджено виписки з по господарських книг по с. Березівка, виданих Чернівецькою селищною радою 17.06.2021 № 76, відповідно до яких встановлено, що власником будинку по АДРЕСА_1 була мати померлої ОСОБА_4 . Померла ОСОБА_3 спадщину прийняла шляхом фактичного вступу у володіння спадковим будинком. Однак, право власності у встановленому законом порядку на спадкове майно не оформила та ІНФОРМАЦІЯ_2 померла.

А тому, з підстав відсутності правовстановлюючих документів на будівлю позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтво про право на спадщину.

Втім, в ході судового провадження позивачем було надано суду витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 264459573 від 06.07.2021, зі змісту якого слідує, що ІНФОРМАЦІЯ_3 за померлою ОСОБА_3 державним реєстратором зареєстровано право власності на зазначений житловий будинок, підставою для реєстрації права довірчої власності слугувала виписка із по господарської книги № 76 від 17.06.2021, виданої Чернівецькою селищною радою, технічний паспорт від 30.12.2017 № 34, виданий КП «Могилів-Подільське міжрайонне бюро технічної інвентаризації».

Відтак, за зазначених обставин, в ході судового провадження встановлено, що житловий будинок по АДРЕСА_1 , що належить на праві довірчої власності спадкодавцеві ОСОБА_3 дійсно входив до кола спадкового майна, яке залишилося після смерті ОСОБА_3 . В свою чергу, позивач як спадкоємець майна за заповітом має право на успадкування у встановленому законом порядку зазначеного житлового будинку.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

При вирішенні даного цивільно - правового спору суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, оскільки позивач, як спадкоємець майна, що є предметом спору в даній цивільній справі за заповітом має право на спадкове майно в порядку спадкування після смерті бабки ОСОБА_3 та враховуючи те, що іншим чином ОСОБА_1 не має можливості оформити право власності на спадкове майно, задоволення позову не порушуватиме права та інтереси третіх осіб у тому числі держави, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263, 265, 268 ЦПК України , суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок по АДРЕСА_1 , що залишився після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення може бути оскаржено на протязі тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Головуючий суддя С.П. СУПЕРСОН