Апеляційне провадження №22-ц/824/8103/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Сас Ю.В.,

розглянувши справу за апеляційними скаргами акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 03 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» про захист прав споживачів та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом про захист прав споживачів та стягнення коштів.

Позовні вимог мотивував тим, що між сторонами було укладено договір банківського вкладу. 07 травня 2019 року позивач подав банку заяву про розірвання договорів, виплату коштів, проте станом на 17 травня 2019 року відповідач кошти не повернув та не повідомив позивача про розірвання договорів.

У зв`язку з вищевикладеним просив суд стягнути з відповідача на його користь за договором № SАMDNWFD800 від 13 лютого 2014 року суму банківського вкладу - 2 825,00 доларів США, що станом на 17 травня 2019 року еквівалентно за курсом Національного банку України 74 029,12 грн., суму відсотків у розмірі 1410,99 доларів США, що станом на 17 травня 2019 року еквівалентно за курсом Національного банку України 37165,47 грн., пеню в сумі 26 070,42 грн. за період з 02 березня 2018 року по 02 березня 2019 року та 3% річних у розмірі 9 460,05 грн. за період з 13 лютого 2015 року по 17 травня 2019 року.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 03 лютого 2021 року вищезазначений позов задоволено частково; стягнуто з акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 суму банківського вкладу за договором № SАMDNWFD800 від 13 лютого 2014 року в сумі 74 029,12 грн., суму відсотків у розмірі 37 165,47 грн., без відрахування податків і зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку; в задоволенні решти вимог позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач направив апеляційну скаргу, оскаржуване рішення вважає незаконним, та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у стягненні відсотків за договором № SАMDNWFD800 від 13 лютого 2014 року вклад «Стандарт», пені та 3% річних, задовольнити позовні вимоги в цій частині, а також змінити валюту стягнення, у іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач АТ КБ «Приватбанк» також подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. Просив апеляційний суд рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до наступних висновків:

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами були укладені договори банківського вкладу, факт внесення грошових кошті підтверджується квитанцією про наявність коштів на рахунках позивача, позивач звертався до відповідача з вимогою розірвати договір і повернути вклад, проте ці вимоги виконані не були, що й є підставою для стягнення з відповідача суми вкладу та нарахованих відсотків.

Свою позицію щодо незаконності з його точки зору рішення суду першої інстанції банк обґрунтовує безпідставністю неврахування судом того, що між банком та ТОВ «ФК «Фінілон» був укладений договір переведення боргу №б/н від 17.11.2014 року, за яким обов`язок виконання зобов`язань за договором банківського вкладу було переведено на останнього, відтак банк не несе вже зобов`язання перед позивачем. Проте дана позиція не може бути прийнята апеляційним судом.

З матеріалів справи вбачається, що при укладенні вищевказаного договору між банком та ТОВ «ФК «Фінілон» згоди кредитора на це отримано не було. Посилання банку на те, що Умовами та правилами надання банківських послуг було передбачену таку можливість, колегія суддів не може прийняти, оскільки вказані Умови та правила надання банківських послуг не були підписані вкладником, відтак їх не можна вважати частиною укладеного між сторонами договору депозиту, що кореспондується з позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

У відповідності до ст. 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Відповідач стверджує, що даний договір, укладений між АТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «ФК «Фінілон», не було оскаржено, такий договір не є нікчемним і може бути визнаним недійсним лише за відповідним позовом зацікавленої особи, а тому підстави для неврахування вказаного договору відсутні.

Дійсно, відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином, оскільки договір не є нікчемним, він є оспорюваним, і для його недійсності потрібне відповідне рішення суду. В той же час такий договір було укладено між АТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «ФК «Фінілон». Позивач не був ні учасником такого договору, як і не надавав згоду на його укладення. За таких умов зазначений договір може створювати, змінювати та припиняти права та обов`язки лише у взаємовідносинах його сторін між собою і жодним чином не може впливати на обсяг прав особи, яка не є його стороною, в даному випадку - на права позивача. Таким чином колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги позивача саме до банку.

З цих же підстав не можуть бути правильними і доводи банку щодо неналежного нарахування відсотків, які банк ґрунтує на тому, що розмір заборгованості перед позивачем було встановлено АТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «ФК «Фінілон» при укладенні договору переведення боргу. Натомість розрахунок заборгованості за відсотками здійснювався відповідно до наданих до суду документів, зокрема договору між позивачем та відповідачем, висновки суду першої інстанції з цього приводу відповідають матеріалам справи.

За таких умов вищевказані доводи апеляційної скарги банку не можуть бути прийняті судом. В той же час, колегія суддів погоджується з доводами відповідача щодо неналежного визначення розміру судового збору, який підлягає стягненню з АТ КБ «Приватбанк» на користь держави.

Так, судом першої інстанції стягнуто з банку на користь держави судовий збір у розмірі 3 128, 93 грн., при цьому ставка судового збору станом на травень 2019 року (дата подачі позовної заяви) за подачу позову фізичною особою до суду становила 1% ціни позову, але не менше 0,4% розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (764,40 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (9 605, 00 грн.). Ціна позову була визначена позивачем у розмірі 148 893, 03 грн., а відтак 1% ціни позову складає 1 488,94 грн. З огляду на вищевказане, сума судового збору, яка підлягає стягненню з АТ КБ «Приватбанк» на користь держави становить 1 488, 94 грн.

Стосовно апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Позивач наводить свої заперечення щодо невірного вирішення судом справи в частині відмови у стягненні пені та 3% річних. З даною позицією позивача колегія суддів погодитися не може. Даному питанню суд першої інстанції приділив значну увагу, а його висновки відповідають нормам закону і обставинам справи.

Зокрема, суд першої інстанції зазначив, що передбачені договором банківського вкладу відсотки за депозитним вкладом є платою, яку має сплатити банк за період правомірного володіння переданими йому позивачем коштами. Право на стягнення 3% річних та пені настає після того, як у банку виник обов`язок повернути такі кошти, однак останній цього не зробив, тобто за період неправомірного володіння коштами вкладника.

Як було встановлено в ході розгляду справи, свою вимогу про розірвання депозитних договорів та повернення коштів позивач направив на адресу відповідача 02.05.2019 року, яка надійшла на адресу банку 10.05.2019 року. Відповідно до п. 9 депозитного договору, вкладник має право на розірвання договору, повідомивши про це банк за два банківські дні. Таким чином договір банківського вкладу є розірваним з 13.05.2019 року. Саме з цієї дати у банку й виник обов`язок повернення коштів. Таким чином правові підстави для нарахування 3% річних починаються з 13.02.2015 року, а пені з врахуванням обмежень періоду їх стягнення 02.03.2018 року, що й було належним чином констатовано судом першої інстанції.

Колегія суддів погоджується з позицією позивача щодо того, що позовні вимоги щодо суми договору банківського вкладу та відсотків були зазначені позивачем у валютному еквіваленті, а саме в доларах США, із лише зазначенням гривневих еквівалентів такого стягнення.

Суд першої інстанції, вірно встановивши розмір коштів, які підлягають стягненню за договором, тим не менш помилково стягнув їх в національній валюті України, незважаючи на те, що за укладеним між сторонами договором валютою внесення коштів та їх повернення були долари США. За таких умов, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині валюти стягнення коштів за вкладом та відсотками, а також в частині розміру стягнення судового збору на користь держави. В решті рішення першої інстанції підлягає залишенню без змін.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення серед іншого є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 03 лютого 2021 року в частині визначення розміру стягнення банківського вкладу, відсотків та судового збору змінити, встановивши суму стягнення банківського вкладу за договором № SАMDNWFD800 від 13 лютого 2014 року у розмірі 2 825 (дві тисячі вісімсот двадцять п`ять ) дол. США, що становить еквівалент 74 029 (сімдесят чотири тисячі двадцять дев`ять) гривень 12 коп.; суму відсотків у розмірі 1 410 (одна тисяча чотириста десять), 99 дол. США, що станом на 17 травня 2019 року становить еквівалент 37 165 (тридцять сім тисяч сто шістдесят п`ять) гривень 47 коп., а також суму стягнення судового збору на користь Держави у розмірі 1 488 (одна тисяча чотириста вісімдесят вісім) гривень 94 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько