Єдиний унікальний номер: 375/898/17
Провадження № 2/379/17/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2021 року Таращанський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Зінкіна В.І.,

за участю секретаря судового засідання Гопкало O.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Таращі в порядку загального позовного провадження справу за уточненим позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та за уточненим зустрічним позовом ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

03.07.2017 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зобов`язання відповідачі усунути перешкоди у користуванні її нерухомим майном шляхом демонтажу прибудови з газовими трубами та демонтажу комина, яку у подальшому уточнила. (т.1 а.с.202).

Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 01.02.2019 прийнято відмову представника позивача ОСОБА_4 від частини позовних вимог. Провадження у справі в частині позовної вимоги про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання провести демонтаж прибудови - закрито.(т. 2 а.с.65).

Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 01.02.2019 прийнято відмову представника позивача ОСОБА_4 від частини позовних вимог. Провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_3 - закрито. (т.2 а.с.67).

Позов ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що вона є власником садиби та земельних ділянок у АДРЕСА_1 , які належать їй на праві приватної власності відповідно до договорів дарування, посвідчених нотаріусом 18.05.2016. Відповідачка, що проживає в будинку АДРЕСА_2 , під час відсутності власника восени 2015 року до цегляної прибудови будинку за адресою АДРЕСА_2 , з порушенням меж двору позивачки, прибудувала цегляний комин з димарем, який повністю знаходиться на території двору садиби позивачки. Цей комин забруднює землю, повітря і паркан позивачки. Коми н споруджений з порушенням санітарних, гігієнічних та будівельних норм. Попіл та сміття з комину спадає на земельну ділянку біля будинку позивачки і дренує у землю. 19.05.2016 та 21.04.2017 року позивачка письмово зверталась до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, на що отримала письмову відповідь про відсутність в Єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів. Відсутня також інформація щодо видачі документів дозвільного та декларативного характеру на початок виконання підготовчих та будівельних робіт за адресою АДРЕСА_2 . Цегляну прибудову відповідача можна вважати самовільним будівництвом. Позивачкою була написана заява в поліцію. Отже, в дворі позивачки знаходиться комин відповідачки і позивачка не може користуватися власною земельною ділянкою. Внаслідок такого порушення земля, яка знаходиться на подвір`ї, забруднюється попелом, сажею та сміттям з комину та димаря, який розташований поряд з житловим будинком позивачки на невеликій відстані.

17.10.2017 відповідачкою за первісним позовом ОСОБА_2 подана зустрічна позовна заява (т.1 а.с. 50), яка була уточнена (т.1. 74, т.2 а.с. 194). В обґрунтування зазначила, що відповідачці за первісним позовом ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про право власності на нерухому майно належить земельна ділянка по АДРЕСА_2 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) площею 0,25 га, кадастровий номер :01:006:0042. Межі земельної ділянки відповідачки визначені технічною документацією з землеустрою, де у відповідності до кадастрового плану її земельна ділянка межує із земельною ділянкою ОСОБА_1 від точки Г до точки А. ОСОБА_1 було встановлено металевий паркан, який встановлено з порушенням меж земельної ділянки, оскільки паркан встановлено на погребі ОСОБА_2 та з порушенням відступів від житлового будинку Для відновлення земельних прав ОСОБА_2 прохає усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення збудованого ОСОБА_1 паркану за житловим будинком ОСОБА_2 та на погребі, оскільки він руйнує майно ОСОБА_2 , оскільки по металевому паркану в період дощів збігає багато води, яка утримується на погребі та погріб постійно сиріє та промерзає взимку, та крім того встановлений паркан не дає можливості ОСОБА_2 належним чином обслуговувати житловий будинок та господарські споруди.

Позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 було подано відзиви на зустрічну позовну заяву, в яких вона прохала застосувати наслідки пропуску позовної давності, оскільки відповідно до фотознімків паркан вже був встановлений у 2011-2012 роках. Отже ОСОБА_2 пропущений строк позовної давності. Крім того, ОСОБА_2 не надано суду документів щодо проектної документації житлового будинку, державної реєстрації прав власності, документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, технічного паспорта на об`єкт нерухомого майна. Таким чином, за відсутності встановлених законодавством документів на нерухомість, юридичний статус майна ОСОБА_2 можна охарактеризувати як «цегла, скріплена цементом», а не житловий будинок. Отже, порушення права на обслуговування житлового будинку може мати місце лише за наявності самого житлового будинку (т.1 а.с. 125, 142).

Відповідачкою за первісним позовом ОСОБА_2 подано відповідь на відзив, в якому зазначила, що ОСОБА_1 подано фото лише частини паркану, натомість інша частина паркану встановлена в 2016 році та впритул до житлового будинку ОСОБА_2 , без надання відступів від нього для належного його обслуговування. Відповідно до ДБН 360-92 для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни повинна становити не менше 1,0 метра. При цьому повинно бути забезпечено влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів із покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок. ОСОБА_2 на праві приватної власності належить житловий будинок та господарські споруди, що розташовані по АДРЕСА_2 , який ОСОБА_2 отримала у порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_5 . Реєстрація проведена Рокитнянською районною державною нотаріальною конторою 16.07.2016. До домоволодіння належить: житловий будинок 1960 року забудови, погріб з шийкою, 1965 року забудови, прибудова 1968 року забудови, убиральня 1972 року забудови, сарай 1970 року забудови, гараж та ганок 1972 року забудови. Таким чином, забудовником був ніхто інший, як батько ОСОБА_2 , а ОСОБА_2 було отримано майно у спадщину після його смерті. Отже посилання ОСОБА_1 , що ОСОБА_2 мала б оформляти документи щодо будівництва житлового будинку є надуманими. Крім того, житловий будинок та господарські споруди, що належать ОСОБА_2 , забудовані ще в 70-х роках минулого століття, тобто задовго до побудови житлового будинку батьками ОСОБА_1 та ОСОБА_1 самовільно визначаючи межі земельної ділянки та встановлюючи паркан, мала б в першу чергу погодити межі земельної ділянки між суміжними користувачами, що не було нею зроблено. (т.1 а.с.158).

У судовому засіданні представник позивачки за первісним позовом ОСОБА_1 - адвокат Січевлюк-Врублевський Т.С. пояснив, що уточнену позовну заяву підтримує у повному обсязі, прохає зобов`язати ОСОБА_2 демонтувати комин. Уточнену зустрічну позовну заяву не визнає у повному обсязі. Він не може сказати, чи є зміщення земельних ділянок. Будинок, який зараз належить ОСОБА_2 , Берегова 13, збудований в 50-х роках минулого століття. Однак, його площа була очевидно меншою, а за останні 5 років суттєво збільшилась його площа. В матеріалах справи є матеріали, що свідчать про проведення перебудови. Земельна ділянка, за адресою АДРЕСА_1 , що зараз належить ОСОБА_1 приватизована у 2003 році. Земельна ділянка ОСОБА_2 приватизована в 2013 році. Технічна документація на земельну ділянку Берегова 13 не оспорювалась. Прохав застосувати до уточненої зустрічної позовної заяви наслідки пропуску позовної давності.

Позивачка за первісним позовом ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, була повідомлена належним чином про час та місце судового засідання.

Відповідачка за первісним позовом ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, була повідомлена належним чином про час та місце судового засідання.

Представник відповідачки за первісним позовом ОСОБА_2 адвокат Заліський Б.С. у судовому засіданні уточнений первісний позов не визнав повністю. Підтримав уточнену зустрічну позовну заяву, прохав її задовільнити.

Представник третьої особи Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи.

Експерт ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що в ухвалі про призначення експертизи не стояло питання щодо того, чи є зміщення земельних ділянок. Фактичні межі земельної ділянки АДРЕСА_2 виходять за межі, які визначені технічною документацією. Питання щодо площі накладення земельної ділянки по технічній документації на житловий будинок ОСОБА_2 в ухвалі про призначення експертизи не ставилось. По земельній діняці Берегова 15 на експертизу були надані координати поворотних точок. В ухвалі також не ставилось питання щодо визначення площі накладення земельних ділянок одна на одну, а також часу здійснення будівництва будинку АДРЕСА_2 .

Заслухавши пояснення представників сторін, експерта Шишова М.А., перевіривши викладені у позовних заявах обставини, дослідивши надані суду докази, судом встановлено наступні фактичні обставини та визначено зміст спірних правовідносин.

ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці кадастровий номер :01:006:0052, на підставі договору дарування від 18.05.2016 (т.1 а.с.5).

ОСОБА_1 є власником земельної ділянки кадастровий номер :01:006:0052 площею 0,25 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 18.05.2016 року. Цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (т.1 а.с.6).

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку :01:006:0052 та кадастрового плану земельної ділянки дата державної реєстрації земельної ділянки 20.08.2013. (т.1 а.с. 22-24).

Як вбачається з технічної документації із землеустрою на земельну ділянку ОСОБА_7 :01:006:0052 щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі та акту перенесення меж земельних ділянок в натурі та передачі на зберігання межових знаків землевласнику - погодження меж земельної ділянки ОСОБА_2 відсутнє. (т.1 а.с. 81-90).

Відповідно до свідоцтва на право власності та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 належить земельна ділянка :01:006:0042, дата реєстрації 11.09.2013. (т.1 а.с. 56-57).

Ромашківською сільською радою 23.10.2009 року винесено рішення про передачу ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства. (т.1 а.с.59 зворот).

Як вбачається з кадастрового плану земельної ділянки :01:006:0042, що належить ОСОБА_2 , житловий будинок під номером 3 повністю знаходиться в межах вказаної земельної ділянки. (т.1 а.с. 60).

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 18.08.2009 року за ОСОБА_2 визнано право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, розташований в АДРЕСА_2 в порядку спадкування після померлого батька ОСОБА_5 (т.2 а.с.182).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 є власником житлового будинку загальною площею 67,6 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 . Підстава виникнення права власності рішення Рокитнянського районного суду Київської області № 2-404/09 від 18.08.2009. (т.1 а.с.160).

Відповідно до витягу комунального підприємства Київської обласної ради «Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації» право власності на зазначений будинок зареєстровано за ОСОБА_2 02.10.2009. (т.2 а.с. 183).

Як вбачається з копії технічних паспортів на житловий будинок, розташований АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 , житловий будинок побудований у 1960 році, погріб з шийкою - у 1965 році, прибудова - у 1968 році. (т. 2 а.с.184-190)

Висновком судової земельно-технічної експертизи від 22.10.2018 встановлено, що фактичне розташування житлового будинку, цегляної прибудови до будинку, цегляного комину, прибудованого до цегляної прибудови до будинку за адресою АДРЕСА_2 не відповідає межам земельних ділянок, визначених технічною документацією із землеустрою на земельні ділянки ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 .

Невідповідність полягає у накладанні житлового будинку з цегляною прибудовою та комином на суміжню земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 :01:006:0052), тобто фактичні межі ділянки виходять за межі, що були визначені відповідною технічною документацією із земле устрою, на підставі якої була сформована дана земельна ділянка.

Накладання житлового будинку з цегляною прибудовою та комином на суміжну земельну ділянку становить від 2,67 до 2,74 м.

Межі земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 :01:006:0052) порушені фактичним накладенням меж земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 :01:006:0042) відповідно до правовстановлюючих документів та документації із землеустрою на ці земельні ділянки.(т.1 а.с.235).

При вирішенні даного спору суд враховує та керується наступними нормами чинного законодавства.

Як передбачено п.3 ч.2 ст.16 ЦК України випливає, що способами захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Сатеттю 78 Земельного кодексу України визначено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст.79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру.

Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Згідно ч.2 ст.90 Земельного кодексу України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст.91 Земельного кодексу України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати права власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватись правил добросусідства.

Як передбачено статтею 103 Земельного кодексу України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Згідно ст.106 Земельного кодексу України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

Витрати на встановлення суміжних меж несуть власники земельних ділянок у рівних частинах, якщо інше не встановлено угодою між ними.

Відповідно до ст.107 Земельного кодексу України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки.

У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

На підставі ч.2 ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодуванням завданих збитків.

Правомочність користування майном означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання.

Перешкоди в користуванні - це дії іншої особи щодо обмеження власника майна у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Таким чином, судом встановлено, що будинок за адресою АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 збудовано у 1960 році, прибудова - у 1968 році. Однак, земельна ділянка ОСОБА_1 , право власності на яку оформлено лише у 2013 році, накладається на вказаний житловий будинок від 2,67 до 2,72 м. Доказів перебудови вказаного житлового будинку, внаслідок якої відбулося накладення житлового будинку на сусідню земельну ділянку суду не надано. Натомість з висновку експерта від 22.10.2018 та додатків №1 та №2 до висновку вбачається зміщення земельних ділянок позивачки та відповідачки.

Отже, з наведеного вбачається, що при невідповідності фактичного розміру земельних ділянок позивачки та відповідача, а також меж земельних ділянок та розташування із значеним у правовстановлюючих документах на них, ставити питання про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками можливо лише після внесення змін щодо відомостей про межі земельних ділянок до Державного земельного кадастру, відомості з якого посвідчують право.

Як позивачем так і відповідачем було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки, однак при їх виготовленні було допущено помилки в технічних документаціях обох сторін, у зв`язку з чим виникло зміщення земельних ділянок, а усунення перешкод у користуванні можливе за умови виправлення помилок у технічних документаціях обох сторін, що не було зроблено.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні первісного та зустрічного позовів повністю.

Керуючись статтями 3, 4, 12, 13, 19, 76-78, 81, 82, 89, 200, 206, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354-355 ЦПК України, статтею 391 Цивільного кодексу України, статтею 152 Земельного кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні уточненого позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою - відмовити у повному обсязі.

В задоволенні уточненого зустрічного позову ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою - відмовити у повному обсязі.

Повне рішення складено 19.03.2021.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивні частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Таращанський районний суд Київської області.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Головуючий:В. І. Зінкін