Ухвала

Іменем України

02 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 752/2605/13-ц

провадження № 61-11985ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 14 червня 2021 року, постановлену у складі колегії суддів: Олійника В. І., Заришняк Г. М., Кулікової С. В. за заявою ОСОБА_1 про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року за нововиявленими обставинами, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_1 , треті особи: Приватне підприємство «Ратмир Соло» (Приватне підприємство «Свічколап трейдінг») та Товариство з обмеженою відповідальністю «Феномен Солюшнз», про звернення стягнення на майно,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст ухвалених судових рішень та вимог заяви

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року позов задоволено.

У рахунок погашення заборгованості ПП «Ратмир-Соло» за кредитним договором від 27 вересня 2010 року № 76/К по поверненню кредиту у розмірі 893 100,00 дол. США, що у гривневому еквіваленті станом на 25 жовтня 2011 року становило 7 123 097,67 грн; несплачених відсотків - 383 430,96 дол. США (3 058 130,31 грн); нарахованої пені за несплату основного боргу - 243 730,34 дол. США

(1 943 319,87 грн); нарахованої пені за несплату відсотків за користування кредитом - 11 045,40 дол. США (83 515,09 грн) на користь ПАТ «Марфін Банк» звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 28 вересня 2005 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кара В. В., зареєстрованого у реєстрі за № 655, яким є квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 149,4 кв. м; жилою площею 105,8 кв. м; кількість житлових кімнат: 4 (чотири),

що належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 08 грудня 2004 року, виданого головним управлінням житлового забезпечення м. Києва на підставі наказу головного управління житлового забезпечення м. Києва від 01 грудня 2004 року № 2252-С/КІ, зареєстрованого у Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 10 грудня 2004 року у реєстровій книзі № 392-125 під реєстровим № 43955, вартість якої на момент укладення договору складала 851 729,00 грн, що за курсом валют НБУ на момент укладення цього договору складала 168 859,20 дол. США, шляхом реалізації з прилюдних торгів з визначенням початкової ціни предмету іпотеки для його реалізації на стадії проведення виконавчих дій.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 06 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року змінено, зазначивши в останньому реченні другого абзацу його резолютивної частини після слів «шляхом реалізації з прилюдних торгів з визначенням початкової ціни предмету іпотеки» замість «для його реалізації на стадії проведення виконавчих дій» слова «в розмірі 3 840 850,00 грн (три мільйони вісімсот сорок тисяч вісімсот п`ятдесят грн)».

У іншій частині рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 грудня

2015 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 19 червня 2019 року касаційну скаргу

ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Апеляційного суду м. Києва

від 06 червня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Київського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року змінено та викладено резолютивну частину судового рішення у наступній редакції.

Позов ПАТ «Марфін Банк» задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості ПП «Ратмир Соло» перед ПАТ «Марфін Банк» за кредитним договором від 27 вересня 2019 року № 76/К по поверненню кредиту у розмірі 893 100,00 дол. США, що у гривневому еквіваленті станом на 25 жовтня 2011 року становило 7 123 097,67 грн, нарахованої пені за несплату основного боргу у розмірі 9 460,01 дол. США (75 450,20 грн), нарахованої пені за несплату відсотків за користування кредитом у розмірі 678,96 дол. США (5 415,18 грн), а всього: 903 238,97 дол. США (7 203 963,05 грн) на користь ПАТ «Марфін Банк» звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 28 вересня 2005 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кара В. В., зареєстрованого у реєстрі за № 655, яким є квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 149,4 кв. м, жилою площею 105,8 кв. м, кількість житлових кімнат: 4 (чотири), що належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 08 грудня 2004 року, виданого Головним управлінням житлового забезпечення м. Києва на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення м. Києва від 01 грудня 2004 року № 2252-С/КІ, зареєстрованого у Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 10 грудня 2004 року в реєстровій книзі № 392-125 під реєстровим № 43955, вартість якої на час укладення договору складала 851 729,00 грн, що за курсом валют НБУ на момент укладення цього договору складала 168 859,20 дол. США, шляхом реалізації з прилюдних торгів з визначенням початкової ціни предмету іпотеки у розмірі 3 840 850,00 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 10 лютого 2021 року касаційні скарги

ОСОБА_1 та ПАТ «МТБ Банк» залишено без задоволення. Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року у нескасованій частині після апеляційного перегляду та постанову Київського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року залишено без змін.

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду

від 11 грудня 2019 року.

Заяву, з урахуванням уточнень, мотивувала тим, що з повідомлення одного із поручителів - ПП «Раном», яке вона отримала 03 березня 2021 року, їй стало відомо, що ПП «Раном» ще у 2019 році погасив заборгованість за кредитним договором від 27 вересня 2019 року № 76/К шляхом передачі правонаступнику іпотекодержателя ПАТ «МТБ Банк» - ТОВ «Феномен Солюшнз» предмета іпотеки - будівлі прирізного цеху, що належала ПП «Раном», загальною площею

1 523,3 кв. м, ринковою вартістю 25 672 800 грн. У зв'язку з набуттям ТОВ «Феномен Солюшнз» права власності на предмет іпотеки, згідно зістаттею 17 Закону України «Про іпотеку», припинилася іпотека на належне їй майно - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 149,4 кв. м, жилою площею 105,8 кв. м, що обтяжено іпотекою ПАТ «МТБ Банк».

Посилаючись на наведене, ОСОБА_1 просила скасувати постанову Київського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення

Постановою Київського апеляційного суду від 14 червня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 апеляційний суд виходив з того, що вона належним чином не підтвердила ті обставини, на які посилалася у своїй заяві. Твердження ОСОБА_1 про повне погашення ПП «Раном» заборгованості за кредитним договором від 27 вересня 2019 року № 76/К не відповідають дійсності та спростовані доказами доданими ПАТ «МТБ Банк» до відзиву на заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Звернення ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції з відповідною заявою очевидно спрямовано на ухилення від виконання своїх зобов`язань, передбачених кредитним та іпотечним договорами, а також рішення суду, яке набрало законної сили.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У липні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1

на постанову Київського апеляційного суду від 14 червня 2021 року, яка містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

Клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження мотивоване тим, що повний текст оскаржуваної постанови апеляційного суду представник

ОСОБА_1 отримав на електронну пошту 22 червня 2021 року.

Відповідно до частини першої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ураховуючи, що повний текст оскаржуваної постанови апеляційного суду складений 17 червня 2021 року, останнім днем на її касаційне оскарження, з урахуванням вихідних днів, є 19 липня 2021 року, а касаційна скарга подана до суду 16 липня 2021 року, тобто в межах строку на касаційне оскарження.

Ураховуючи наведене, відсутні підстави для задоволення клопотання

ОСОБА_1 оскільки строк на касаційне оскарження нею не пропущено.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не надав належної правової оцінки доводам заявника про те, що станом на 23 січня 2019 року відбулося фактичне погашення заборгованості за кредитним договором

від 27 вересня 2019 року № 76/К, та що станом на день ухвалення судового рішення, яке переглядається за нововиявленими обставинами, ПАТ «МТБ Банк» не могло були іпотекодержателем квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 149,4 кв. м, жилою площею

105,8 кв. м, які є нововиявленими у розумінні частини другої статті 423 ЦПК України.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необгрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Із касаційної скарги вбачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до частин першої та другої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрало законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

Установивши, що під час розгляду справи по суті, предметом дослідження та оцінки апеляційного суду були обставини погашення заборгованості за кредитним договором від 27 вересня 2019 року № 76/К, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви

ОСОБА_1 про перегляд судового рішення суду апеляційної інстанції за нововиявленими обставинами, оскільки обставини, на які вона посилається, не є нововиявленими обставинами у розумінні вимог статті 423 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують і на законність оскаржуваного судового рішення не впливають. Правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Касаційна скарга не містить обґрунтованих посилань на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, а зводиться до незгоди заявника з ухваленим судовим рішенням, законність та обґрунтованість якого доводами касаційної скарги не спростована.

Ураховуючи наведене, ухвала Київського апеляційного суду від 14 червня

2021 року ухвалена з дотриманням норм процесуального права. Правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 14 червня 2021 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року за нововиявленими обставинами, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_1 , треті особи: Приватне підприємство «Ратмир Соло» (Приватне підприємство «Свічколап трейдінг») та Товариство з обмеженою відповідальністю «Феномен Солюшнз», про звернення стягнення на майно, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак