Справа № 462/6463/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/735/21 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Симця В.І.;

позивача ОСОБА_1 ,

адвоката Малишака А.С. - представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , представника ОСОБА_2 , на рішення Залізничного районного суду міста Львова від 23 грудня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, в кінцевій редакції позовних вимог якого просив стягнути з відповідача на користь позивача 8 722 грн. 92 коп матеріальної шкоди та 1 020 168 грн. моральної шкоди, а також судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 грудня 2013 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки згаданий відповідач 19 жовтня 2012 року, керуючи автомобілем марки «БМВ 525», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив наїзд на ОСОБА_1 , в результаті чого завдав йому тяжких тілесних ушкоджень, які призвели до інвалідності. Внаслідок дій відповідача здоров`ю позивача заподіяно непоправної шкоди, у зв`язку із чим він зазнав сильних душевних страждань та вимушений докладати зусиль для організації свого життя (том 1, а.с. 1-3, 246-247).

Рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 23 грудня 2020 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8 651 грн. майнової шкоди та 1 080 000 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_2 у дохід держави 10 510 грн. судового збору (том 2, а.с. 126-128).

Крім цього, ухвалою Залізничного районного суду міста Львова від 04 січня 2021 року задоволено «клопотання представника позивача ОСОБА_4 про розподіл судових витрат у справі» та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 8 635 грн. витрат на проведення експертизи (том 2, а.с. 140-141).

Вищезгадане рішення Залізничного районного суду міста Львова від 23 грудня 2020 року оскаржив представник відповідача.

Апелянт просить оскаржуване рішення змінити, зменшивши розмір моральної шкоди, який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, з 1 080 000 грн. до 50 000 грн., а в решті рішення суду залишити без змін.

Вважає, що Висновок експерта № 5093 від 20 вересня 2020 року «не є допустимим доказом у справі, оскільки він складений з порушенням порядку, встановленого законом», оскільки під час проведення експертного дослідження експертом для визначення розміру завданої моральної шкоди було застосовано методику ОСОБА_5 , однак дана методика 29.01.2016 року рішенням координаційної ради з проблем судової експертизи при Міністерстві юстиції України була виключена з Реєстру методик проведення судових експертиз, затверджених наказом Міністерства юстиції України.

Звертає увагу на те, що на момент ДТП позивачу було 72 роки, а відтак вважає, що підвищений артеріальний тиск у нього та погіршення пам`яті, хвороба Паркінсона (на що міститься посилання у позовній заяві) можуть бути спричинені природніми розладами здоров`я позивача в силу похилого віку, однак суд відхилив клопотання про призначення по справі судово-медичної експертизи для виявлення причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача ОСОБА_2 та наслідками у вигляді ушкодження здоров`я позивача ОСОБА_1 (том 2, а.с. 154-157).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони позивача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77);

- жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина 2 статті 89).

Факт заподіяння відповідачем позивачу 19 жовтня 2012 року в результаті дорожньо-транспортної пригоди (ДТП) тяжких тілесних ушкоджень, які призвели до інвалідності позивача, встановлено судом, стверджується матеріалами справи та визнається всіма її учасниками, а відтак доказуванню не підлягає.

Як вбачається з доводів апеляційної скарги, відповідач оспорює лише розмір присудженого до стягнення з нього на користь позивача відшкодування моральної шкоди, який просить зменшити до 50 000 грн.

Матеріалами справи стверджується наступне.

Первинно позивач просив стягнути з відповідача на відшкодування заподіяної йому в результаті ДТП моральної шкоди 200 000 грн. (том 1, а.с. 3).

В ході розгляду даної справи ухвалою суду по справі було призначено судову психологічну експертизу, згідно Висновку якої від 20.09.2019 року «орієнтовно-рекомендований розмір компенсації за завдані ОСОБА_1 страждання внаслідок нанесення йому тяжких тілесних ушкоджень в ході дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 19 жовтня 2012 року, становить 216 МЗП (мінімальна заробітна плата в Україні на момент винесення рішення судом)» (том 1 а.с. 198-204).

Саме після долучення вищезгаданого Висновку експерта від 20.09.2019 року до матеріалів справи позивач подав до суду Заяву про збільшення розміру та уточнення позовних вимог, якою вже просив стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 1 020 168 грн. (том 1, а.с. 246-247).

Як вбачається з вищезгаданого Висновку експерта від 20.09.2019 року, ним при проведенні дослідження на предмет визначення розміру відшкодування моральної шкоди використовувалась методика О. М. Ерделевського .

Однак, 29 січня 2016 року рішенням Координаційної ради з проблем судової експертизи при Міністерстві юстиції України методика О. М. Ерделевського про визначення розміру відшкодування моральної шкоди була виключена з Реєстру методик проведення судових експертиз і внесена до Переліку рекомендованої науково-технічної та довідкової літератури.

Крім того, призначення експертиз для визначення розміру моральної шкоди не є обов`язковим, оскільки таке визначення, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості,належить до компетенції суду.

Практика ЄСПЛ з питання відшкодування моральної шкоди свідчить про те, що оцінка такої шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. При цьому судова практика має забезпечувати правову визначеність у питанні щодо компенсацій за вчинення аналогічних правопорушень.

З цього погляду можливість людини реалізувати своє природне право на одержання компенсації за страждання і переживання, спричинені посяганням на належні їй особисті немайнові блага, слід розцінювати як один з виявів верховенства права. Водночас усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту вочевидь має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин.

У переважній більшості випадків ЄСПЛ: а) наголошує на розумно очікуваних, передбачуваних або звичайних за подібних обставин негативних наслідках, що мали б виникнути у немайновій сфері потерпілої особи; б) виходить з розумного врахування суті порушеного права, особливостей вчинення конкретного правопорушення та характерного для останнього негативного впливу на стан потерпілого; в) при визначенні розміру моральної шкоди керується власною практикою в аналогічних справах.

Вищенаведена правова позиція знайшла своє відображення у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 372/4412/15.

За вищенаведених обставин в їх сукупності колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 , з 1 080 000 грн. до 200 000 грн., що (на переконання колегії суддів) буде відповідати засадам справедливості, добросовісності та розумності (стаття 3 ЦК України).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.п. 1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , представника ОСОБА_2 , частково задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду міста Львова від 23 грудня 2020 року змінити, зменшивши розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , з 1 080 000 грн. до 200 000 (двісті тисяч) грн. 00 коп.

В решті рішення Залізничного районного суду міста Львова від 23 грудня 2020 року залишити без змін.

Повну постанову складено 09 серпня 2021 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.