головуючий у суді І інстанції Бартащук Л.П.
провадження № 22-ц/824/5329/2021
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 серпня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мостової Г.І.,

суддів Сержанюка А.С., Сушко Л.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Осадчука Андрія Володимировича на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 16 листопада 2016 року

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Рідна» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування у порядку регресу, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування у порядку регресу у розмірі 76 803 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що на підставі статті 993 ЦК України, статті 27 Закону України «Про страхування» відповідач зобов`язаний сплатити позивачу розмір виплаченого страхувальнику страхового відшкодування в порядку регресу, у зв`язку з ДТП від 11 лютого 2016 року вину відповідача у якому було встановлено постановою Оболонського районного суду міста Києва від 20 квітня 2016 року.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 16 листопада 2016 року задоволено позов ПАТ «СК «Рідна».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «СК «Рідна» суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 76 803 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Обґрунтовуючи рішення, суд першої інстанції визнав доведеними обставини, на які позивач посилався у позові, зокрема щодо встановлення вини відповідача у порушенні Правил дорожнього руху України та у скоєнні ДТП, підтвердження належними доказами суми виплаченого страховиком страхувальнику відшкодування збитків, заподіяних у результаті ДТП, дійшовши висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 21 березня 2019 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Осадчук А.В. подав апеляційну скаргу, де просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на порушенням норм процесуального права та неповне з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими.

Порушення норм процесуального права полягає, у тому, що розгляд справи відбувався за відсутності ОСОБА_1 та його представника адвоката Осадчука А.В., не повідомлених про дату, час і місце проведення судових засідань. Отже, було порушено принцип рівності учасників цивільного процесу та змагальності сторін, які є складовими права на справедливий суд як частини верховенства права.

Неповне з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, на думку апелянта, становлять відсутність належних доказів реального пошкодження автомобіля; належних доказів, що підтверджували б кваліфікацію оцінювача, вартість відновлюваних робіт автомобіля, інші питання його діяльності, реальну вартість ремонту та його деталі.

Недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, полягає у тому, що суд першої інстанції визнав належними та допустимими докази, які не відповідають дійсності щодо обставин ДТП, розміру компенсації завданих збитків, оскільки збитки значно менші ніж нараховані, страхувальник з порушенням норм законодавства довірив автомобіль відповідачу.

Питання про відкриття апеляційного провадження у цій справі вирішувалось судами неодноразово.Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 квітня 2021 року відкрито апеляційне провадження у цій справі.

ПАТ «СК «Рідна» подано відзив на апеляційну скаргу, де просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 16 листопада 2016 року - без змін.

Колегія апеляційного суду, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, враховує, що відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З матеріалів справи вбачається, що 28 липня 2016 року ПрАТ «СК «Рідна» звернулось до суду із позовом до відповідача про компенсацію завданих збитків, де вказано останнє відоме місце проживання (реєстрації) відповідача, а саме: АДРЕСА_1 (перейменовано АДРЕСА_1 ) (а.с. 1 т.1).

10 серпня 2016 року до суду першої інстанції надійшли відомості щодо зареєстрованого місця проживання відповідача, зокрема, згідно з вказаних даних відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.31,32 т.1).

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 01 вересня 2016 року було відкрито провадження у цій справі.

Відповідно до вимог чинного на час розгляду справи процесуального законодавства України, всі судові повістки та процесуальні документи суду направлялись відповідачу за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання останнього.

Згідно з ухвали суду про відкриття провадження у справі, судове засідання було призначене на 19 вересня 2016 року, однак вказане засідання не відбулось у зв`язку з неявкою відповідача і було відкладено на 17 жовтня 2016 року.

Судове засідання призначене 17 жовтня 2016 року повторно не відбулося у зв`язку з неявкою відповідача та було перенесене на 16 листопада 2016 року.

Колегія апеляційного суду встановила, що судові засідання у справі призначалися тричі, а зворотні повідомлення про вручення відповідачеві за зареєстрованим місцем проживання судової повістки щодо усіх судових засідань повернулись до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с. 42, 46, 53 т. 1).

Підсумовуючи вище викладене, колегія апеляційного суду дійшла висновку, що у матеріалах справи відсутні докази інформування відповідача про час та місце розгляду справи, тому він не може вважатися повідомленим належним чином.

Згідно з частиною 1 статті 224 ЦПК України в редакції, чинній на момент ухвалення заочного рішення, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (частина 4 стаття 169 ЦПК України у вказаній редакції).

Відповідно до частини 5 статті 74 ЦПК України в редакції, чинній на момент ухвалення заочного рішення, судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі.

У разі відсутності адресата особа, що доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення (частина 4 статті 74 ЦПК України у зазначеній редакції).

Відповідно до частини 8 статті 128 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи апеляційним судом, днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, приписи ЦПК України як на момент ухвалення заочного рішення, так і на момент розгляду справи апеляційним судом не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи.

Окрім того, за змістом висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду (пункт 31 постанови від 20 червня 2018 року у справі № 127/2871/16-ц).

Правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17-ц.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Таким чином, відповідно до пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Осадчука А.В. підлягає частковому задоволенню, а заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 16 листопада 2016 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Під час ухвалення якого, колегія апеляційного суду вирішуватиме такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до п. 6 частини 1 статті 365 ЦПК України суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду за клопотанням сторін та інших учасників справи вирішує питання про виклик свідків, призначення експертизи, витребування доказів, судових доручень щодо збирання доказів, залучення до участі у справі спеціаліста, перекладача.

Розглянувши клопотання апелянта про витребування доказів, колегія апеляційного суду дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення з огляду на таке.

Частиною 1 статті 84 ЦПК України визначено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Згідно з частиною 2 статті 84 ЦПК України у клопотанні повинно бути зазначено:1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Так, у клопотанні про витребування доказів апелянт просить витребувати схему місця ДТП, протокол про адміністративне правопорушення, пояснення водія ОСОБА_1 , які знаходяться в матеріалах адміністративної справи № 756/4363/16-ц Оболонського районного суду міста Києва та долучити їх до матеріалів цієї справи.

Обґрунтовуючи необхідність витребування вказаних доказів, заявник посилається на таке.

Вирішуючи питання про розмір компенсації завданих збитків, суд першої інстанції помилково взяв до уваги як доказ рахунок на оплату товарів та послуг ФОП ОСОБА_2 № від 25 березня 2016 року на суму 76 803 грн., однак ця сума є значно завищеною, та не відповідає дійсності та обставинам ДТП; видимі пошкодження цього транспортного засобу, та обставини за яких вони стали зафіксовані на оборотній сторінці схеми місця ДТП, протоколі про адміністративне правопорушення, у поясненні водія

ОСОБА_1 , що є у матеріалах адміністративної справи №756/4363/16-ц на аркушах 1,2,3, яка розглянута Оболонським судом міста Києва.

Разом з тим, відповідно до інформації, наявної у Єдиному державному реєстрі судових рішень, розміщеному на офіційному веб-порталі Судова влада України, адміністративна справа за №756/4363/16-ц Оболонським судом міста Києва не розглядалась.

Як вбачається з додатків до апеляційної скарги, самим апелянтом було подано до апеляційного суду разом із скаргою: копію протоколу про адміністративне порушення від 11 лютого 2016 року серія АП2 № 359510 (додаток № 5 до а/с); копію схеми місця ДТП з переліком видимих пошкоджень транспортного засобу (додатки №№ 6,7 до а/с) та копію пояснень ОСОБА_1 у справі ДТП від 11 лютого 2016 року, наданих працівнику поліції (додаток № 8 до а/с).

В чому полягає необхідність їх витребування судом апеляційної інстанції у Оболонському суді міста Києва, з урахуванням того, що апелянт самостійно надав усі документи суду апеляційної інстанції, апелянтом не обґрунтовано.

За приписами п. 1 частини 1 статті 365 ЦПК України суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду, зокрема, з`ясовує питання про склад учасників судового процесу. У разі встановлення, що рішення суду першої інстанції може вплинути на права та обов`язки особи, яка не брала участі у справі, залучає таку особу до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Також, апелянт просить на підставі статті 53 ЦПК України залучити до справи в якості треті особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_3 , яка є матір`ю відповідача.

В обґрунтування підстав, апелянт зазначає про те, що ОСОБА_3 інвалід другої групи, є матір`ю відповідача у справі, та має разом з ним у спільній власності єдине житло - трикімнатну квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , де і мешкає на теперішній час. Апелянт вважає, що рішення у цій справі може вплинути на її права та обов`язки, оскільки у разі повного незадоволення апеляційної скарги їй прийдеться виконувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва у цивільній справі №755/16129/18 за позовом «Страхова компанія «Рідна» до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом та встановлення порядку користування квартирою, та визнавати право власності на долю її сина у спільній квартирі за страховою компанією. Справа ОСОБА_3 цілком виходить із справи її сина ОСОБА_1 , що розглядається зараз.

Згідно з частиною 1 статті 53 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Частиною 3 статті 53 ЦПК України передбачено, що якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення суду може вплинути на права та обов`язки осіб, що не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Частиною 4 ст. 53 ЦПК України передбачається, що у заявах про залучення третіх осіб і в заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.

Згідно з вимогами частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Подане клопотання не відповідає вимогам статей 53, 81 ЦПК України, посилання апелянта на те, що у разі повного незадоволення апеляційної скарги їй прийдеться виконувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва у цивільній справі №755/16129/18 не є тією обставиною, яка вказує на безпосередній або ймовірний вплив на права і обов`язки особи, щодо якої заявлено клопотання, оскільки виконання судових рішень, у разі набрання ними чинності, є обов`язком особи, а не її правом.

Представник ОСОБА_1 зазначає, що відповідач та ОСОБА_3 є співвласниками однокімнатної квартири у місті Києві, водночас жодних доказів наявності права власності на вказане нерухоме майно заявником клопотання не надано. Також, відсутнє обґрунтування того, яким чином зобов`язання відповідача стосуються прав і обов`язків іншої особи. Доказів того, що вказана особа перебуває на утриманні відповідача або під його опікою, несе цивільно-правову відповідальність за його зобов`язаннями, а відтак у разі набрання законної сили рішенням у цій справі стягнення суми страхового відшкодування з відповідача вплине на її права та обов`язки.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для задоволення зазначеного клопотання та відхиляє його як необґрунтоване.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 належить автомобіль Renault Clio Symbol 1.4 реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 9 т. 1).

17 серпня 2015 року між страховою компанією (страховик) і ОСОБА_4 (страхувальник) було укладено договір № АТ 245/15 добровільного страхування наземного транспорту.

Відповідно до умов якого, предметом договору є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом Renault Clio Symbol 1.4 реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 4-7 т. 1).

11 лютого 2016 року у місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено вказаний автомобіль під керуванням відповідача, що підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду №86002169 від 17 березня 2016 року (а.с. 10 т. 1).

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦКУкраїни шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 20 квітня 2016 року за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення за статтею 124 КУпАП було винесено постанову, якою ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення.

За наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення, судом встановлено, що 11 лютого 2016 року, о 22 год. 15 хв., водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Рено Кліо» д.н.з. НОМЕР_1 рухаючись по проспекту Героїв Сталінграда в м. Києві, не врахував дорожню обстановку, не вжив заходів для зменшення швидкості, не переконався, що це буде безпечним, що призвело до втрати керування, внаслідок чого здійснив наїзд на дорожню огорожу, що призвело до пошкодження транспортного засобу. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив п. 12.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним». Вина ОСОБА_1 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, схемою ДТП, поясненнями, які містяться в матеріалах справи (а.с. 11 т. 1) та додані апелянтом до апеляційної скарги (а.с. 142-145 т. 2).

При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Отже, лише постанова суду про відсутність в діях водія складу або події відповідного адміністративного правопорушення звільняє такого водія від відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Зазначена позиція відповідає правовим висновкам Верховного Суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі №234/16272/15-ц.

Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до пункту 3.1. договору страхування, пошкодження транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди належить до страхових випадків.

12 лютого 2016 року ОСОБА_4 звернувся до позивача ПАТ «СК «Рідна» з повідомленням про ДТП та заявою про страхове відшкодування (регламентну виплату), до яких було долучено рахунок на оплату ФОП ОСОБА_5 № від 25 березня 2016 року (а.с. 8, 12, 13 т. 1).

На підставі умов договору страхування, заяви страхувальника (а.с. 8, 13 т. 1) та положень Законів України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», «Про страхування», глави 61 ЦК України позивачем було прийнято рішення про виплату страхувальнику вартості відновлювального ремонту автомобіля, затверджений страховий акт № 4089 від 29 березня 2016 року (а.с. 14 т. 1).

Розрахунок суми страхового відшкодування здійснено позивачем та наведений у додатку №1 до страхового акту №4089 від 29 березня 2016 року та становить 76 803 грн (а.с. 15 т.1).

Виплата зазначеної суми здійснена на підставі рахунку на оплату ФОП ОСОБА_5 № від 25 березня 2016 року відповідно до платіжного доручення № 19718 від 29 березня 2016 року (а.с. 12, 16 т. 1).

Заперечуючи проти розміру завданої шкоди, апелянт вказував, що реальні збитки значно менші ніж нараховані.

Частинами 1, 5-7 статті 81 ЦПК України визначається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Колегія апеляційного суду звертає увагу на те, що апелянт не надав жодного належного доказу, який би свідчив про невідповідність та неправильність вказаного розрахунку, завищення суми відшкодування та реальну вартість ремонту та його деталей, відсутність належної кваліфікації оцінювача.

Позивач звертався до відповідача із письмовою вимогою від 02 липня 2016 року про відшкодування, завданих внаслідок ДТП, збитків у розмірі 76 803 грн., однак, вимога відповідачем у добровільному (позасудовому) порядку не була задоволена.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, колегія апеляційного суду встановила наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частин 1,13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Осадчука Андрія Володимировича задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 16 листопада 2016 року скасувати з ухваленням нового судового рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Рідна» суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 76 803 грн та судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 378 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Рідна» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 067 грн.

Інформація про боржника: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Інформація про стягувача: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Рідна», що розташоване за адресою: 04070, місто Київ, вулиця Ігорівська, буд. 12-А, .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку крім випадків передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді А.С. Сержанюк

Л.П. Сушко