Справа № 346/3604/20
Провадження № 22-ц/4808/472/21
Головуючий у 1 інстанції Калинюк О. П.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Василишин Л.В., Пнівчук О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду, ухвалене суддею Калинюком О.П. 17 грудня 2020 року в м. Коломия, повний текст якого виготовлено 22 грудня 2020 року, у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідно до укладеного між сторонами Договору б/н від 19 грудня 2007 року ОСОБА_1 отримала кредитну карту із початковим кредитним лімітом, який у подальшому було збільшено до 3700,00 грн.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає між нею та банком договір.

Однак у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за вищевказаним договором станом на 08.07.2020 року у ОСОБА_1 утворилась заборгованість у розмірі 117822,20 грн., що складається із 0,00 грн. - заборгованості за поточним тілом кредиту, 3605,76 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. - заборгованості за нарахованими відсотками, 0,00 грн. - заборгованості за простроченими відсотками, 1246,12 грн. - заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 112970,32 грн. - нарахованої пені, 0,00 грн. - нарахованої комісії.

Просили позов задовольнити та стягнути з ОСОБА_1 вказану заборгованість.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 17 грудня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ ПриватБанк заборгованість за кредитним договором в розмірі 8351,88 грн. В решті вимог відмовлено за безпідставністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного дослідження обставин справи.

Зазначає, що судом при ухваленні рішення не було враховано додану нею до відзиву на позов заяву про застосування строків позовної давності. В той же час, останнє поповнення готівкою карти в терміналі самообслуговування вона здійснила 10.07.2015 року, а починаючи з 03.12.2015 року на відкритий картковий рахунок відбувалося зарахування коштів шляхом автоматичного їх списання з іншого рахунку, відкритого на її ім`я, що не може вважатися добровільним погашенням боргу. Також судом не враховано, що кредитний договір між сторонами укладено на підставі заяви відповідача від 19.12.2007 року, строк дії договору закінчився 19.12.2008 року, а останнє поповнення карткового рахунку відповідачем відбулося 10.07.2015 року, а тому перебіг позовної давності розпочався з 11.07.2015 року. Натомість АТ КБ ПриватБанк звернулося до суду з даним позовом тільки 03.09.2020 року, тобто після спливу більше ніж п`яти років.

Крім того зазначає, що суд при ухваленні рішення, врахував долучені до позовної заяви копії документів, які не засвідчені належним чином. Позивач не надав суду оригінали заяви позичальника від 19.12.2007 року, витягу з Умов та правил надання банківських послуг у редакції, що діяла на момент підписання заяви та наказу про їх затвердження.

Вказує і на те, що матеріали справи не містять підтвердження, що підписуючи 19.12.2007 року заяву позичальника, їй були роз`яснені саме ці Витяг з тарифів та Витяг з Умов, а також те, що вказані документи на момент отримання кредитних коштів містили умови щодо сплати відсотків, зокрема у зазначеному позивачем розмірі.

Також апелянт зазначила, що на час підписання нею заяви позичальника 19.12.2007 року вона не могла усвідомлювати свої дії, оскільки пережила до цього сильний стрес та перебувала на лікуванні, а при винесенні рішення судом не було враховано її скрутне матеріальне становище.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Згідно частини першої статті 369 ЦПК України, частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 грудня 2007 року ОСОБА_1 підписала Заяву позичальника №IFXRRX11170724, відповідно до якої банк надає позичальнику строковий кредит у сумі 930 грн. на строк 12 місяців (з 19.12.2007 року по 19.12.2008 року включно) з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1,0% на місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 155,00 грн. в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт) строки. При порушенні позичальником зобов`язань із погашення кредиту позичальник сплачує банку пеню, розмір якої визначений у п. 5.1 Умов за кожен день прострочи (а.с. 34).

Зазначено, що ця заява разом із запропонованими банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт), Тарифами складає між позичальником та банком кредитно-заставний договір.

Згідно довідки, виданої АТ КБ ПриватБанк, ОСОБА_1 отримала кредитні картки НОМЕР_1 терміном дії до 09/09, НОМЕР_2 терміном дії до 06/12, НОМЕР_3 терміном дії до 03/16 та НОМЕР_4 терміном дії до 08/16 (а.с. 33).

Відповідно до довідки АТ КБ ПриватБанк про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , на кредитну карту НОМЕР_1 17.01.2008 року було встановлено кредитний ліміт в сумі 500,00 грн., який в подальшому неодноразово змінювався, та 09.09.2016 року становив 0,00 грн. (а.с. 32).

Як вбачається з Виписки за Договором, відповідач користувалась кредитними коштами шляхом зняття їх з кредитної карти, здійснювала платежі, а також поповнювала карту (а.с. 24-31).

На обґрунтування позову банком надано також Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 35-40).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним Кредитним договором станом на 08.07.2020 року становить 117822,20 грн, і складається з наступного: 3605,76 грн. - заборгованість за тілом кредиту (в тому числі 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 3605,76 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту), 1246,12 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, 112970,32 грн. - пеня (а.с. 22-23).

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи із відповідача заборгованість за кредитом у розмірі в сумі 8351,88 грн., з яких: 3605,76 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредиту, 1246,12 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими за прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України, 3500 грн. - пеня, суд першої виходив з того, відповідач належним чином не виконувала умови кредитного договору, що призвело до виникнення заборгованості за тілом кредиту та за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, які підлягають стягненню. Разом з тим, враховуючи розмір заборгованості за тілом кредиту та з урахуванням вимог розумності та справедливості, розмір пені суд визначив в сумі 3500 грн.

Однак апеляційний суд не може погодитися із такими висновками з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 грудня 2007 року ОСОБА_1 підписала Заяву позичальника №IFXRRX11170724 (а.с. 34).

Відповідач користувалась кредитними коштами шляхом зняття їх з кредитної карти, здійснювала платежі, а також поповнювала карту (а.с. 24-31).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною першою статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, фактично просив стягнути з позичальника заборгованість за простроченим тілом кредиту, заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, та пеню.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, банк посилався на Витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, на які посилається банк та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Надані АТ КБ «ПриватБанк» Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17.

Отже посилання позивача на долучені до матеріалів справи Умови та правила надання банківських послуг не можуть братися судом до уваги.

Що стосується заборгованості за простроченим тілом кредиту, то слід зазначити, що така є складовою його повної вартості, однак не є сумою, яку фактично отримав у борг позичальник, і розрахована відповідно до Умов і правил надання банківських послуг, які не є частиною Кредитного договору №IFXRRX11170724 від 19.12.2007 року, відтак не підлягає стягненню, що узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 1 вересня 2020 року по справі №293/599/19-ц.

Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, мінімальний обов`язковий платіж - розмір боргових зобов`язань клієнта, які щомісячно має сплачувати клієнт протягом терміну дії карти. Цей платіж розраховується, як сума овердрафта і суми щомісячного платежу, що складається з нарахованих до сплати відсотків і частини заборгованості за кредитом.

Овердрафт короткостроковий кредит, який банк надає клієнту у разі, якщо сума операції за платіжною карткою перевищує суму залишку коштів на його рахунку, в розмірі ліміту кредитування .

Прострочений кредит - кредитні кошти, які були надані клієнту і не були повернуті Банку в термін, передбачений договором.

Кредит (кредитна лінія, кредитний ліміт) - це розмір коштів, що надаються Банком Клієнту на строк, обумовлений у Договорі, на умовах платності та зворотності.

Враховуючи, що вказані Умови та Правила надання банківських послуг позичальником не підписані, колегія суддів вважає, що банком не доведено належними та допустимими доказами, що прострочене тіло кредиту складає саме фактично отримані позичальником кредитні кошти. Відповідно суд приходить до переконання, що вимоги щодо такого стягнення є безпідставними.

Відповідно, не підлягають до задоволення і вимоги про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит.

Як вбачається з наданого банком розрахунку, виписки та довідок, заборгованість позичальника за поточним тілом кредиту відсутня.

Що стосується стягнення пені в сумі 112970,32 грн., то в заяві позичальника зазначено, що її розмір визначається п. 5.1 Умов, посилання на які судом визнано неправомірним. Таким чином в цій частині позовні вимоги також не підлягають до задоволення.

Наведеного суд першої інстанції не врахував, а тому рішення місцевого суду на підставі статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ Про судовий збір, оскільки є інвалідом ІІ групи, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 174) та не сплачувала судовий збір за подання апеляційної скарги.

Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України з позивача в дохід держави належить стягнути судовий збір в розмірі 223,5 грн., що підлягав сплаті при подачі апеляційної скарги.

Частиною шостою ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 17 грудня 2020 року скасувати, ухвалити нове.

В задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, адреса: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001) на користь держави 223 (двісті двадцять три) грн. 50 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: О.В. Пнівчук

Л.В. Василишин

Повний текст постанови складено 5 квітня 2021 року.