Справа № 677/1510/20
Провадження № 2/629/319/21
02.04.2021 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого-судді Смірнової Н.А., за участю секретаря Кремінь М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Лозова, Харківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Органу опіки та піклування Красилівської міської ради Хмельницької області до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав, -
Ухвалою суду від 19 березня 2021 року залучено до участі у справі правонаступника позивача органу опіки та піклування Красилівської РДА - орган опіки та піклування Красилівської міської ради Хмельницької області.
Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала заяву та телефонограму про розгляд справи за її відсутності, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, у разі неявки відповідача не заперечувала проти заочного рішення по справі.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Повістки відповідачу надсилалися за останнім відомим зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання та відповідно ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до п.2 ч.11 ст.128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Зі згоди позивача та його представника, наданої у заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , повторно виданого Красилівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З довідки про реєстрацію місця проживання особи від 21 травня 2020 року за №127, наданої Манівецькою сільською радою, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 23.10.2012 року по теперішній час.
Згідно довідки про склад зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб та землекористування, наданої Лагодинецьким старостинським округом Красилівської міської ради Хмельницької області 15 травня 2020 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає без реєстрації разом з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 .
З довідки №48 від 14 травня 2020 року, виданої адміністрацією дошкільного навчального закладу «Веселка» с.Лагодинці Красилівського району Хмельницької області, вбачається, що ОСОБА_2 відвідувала заклад з 2016 по 2018 навчальні роки. Дитина проживала та виховувалася із дідусем, ОСОБА_4 , 1968 року народження. Дідусь приділяв достатньо уваги дитині. ОСОБА_2 регулярно відвідувала заклад. ОСОБА_4 щоденно на автомашині підвозив дитину (онучку) у дошкільний навчальний заклад і вчасно по закінченню освітнього процесу на авто забирав із закладу. ОСОБА_2 завжди охайна, доглянута із гарно заплетеними косичками, які заплітав сам дідусь. Дідусь постійно цікавився питаннями виховання дитини, виявляв цікавість до консультацій та рекомендацій вихователя, а також регулярно відвідував батьківські збори. Приймав участь у святах та розвагах, долучався з онучкою до домашніх завдань (поробок), постійно дотримувався режиму дня. ОСОБА_4 з власної ініціативи долучався до акцій озеленення території ДНЗ «Веселка». ОСОБА_2 весела, цікава, красива, слухняна дівчинка, фізичний розвиток якої відповідає віку. Дитина рухлива, активна, швидко реагує на навколишні події, допитлива. Із задоволенням повертається із дідусем додому. Батько дитини в житті дитини активної участі не приймав, під час проведення святкових ранків, розваг, сімейних ранків останній присутній не був.
Згідно довідок №09 від 15 травня 2020 року та №21 від 08 вересня 2020 року, виданих адміністрацією Лагодинецької ЗОШ І-ІІІ ступенів Красилівської міської ради Хмельницької області, ОСОБА_2 навчається у школі з першого класу 2018-2019 навчального року. Зарекомендувала себе як старанна, працелюбна учениця. Має навчальні досягнення високого та достатнього рівня. Навчається в повну міру своїх сил. Інтерес до навчання має сталий. Добре розвинена пам`ять, увага, уява. До виконання громадських доручень ставиться сумлінно. Бере активну участь у громадському житті школи та класу. Скромна, весела, товариська, дисциплінована, самостійна. Має авторитет серед товаришів. У школі має багато друзів, підтримує дружні стосунки з багатьма учнями. ОСОБА_2 виховується у сім`ї дідуся, ОСОБА_4 . Турботливий дідусь відповідально ставиться до виховання та навчання дитини. Вдома створено всі необхідні житлово - побутові умови для нормального проживання та розвитку дівчинки. ОСОБА_4 підтримує постійний зв`язок зі школою та класним керівником (щоденно спілкується), відвідує батьківські збори та шкільні заходи. Учениця забезпечена всім необхідним приладдям для навчання. Батько, ОСОБА_1 , не приймає участі у вихованні ОСОБА_2 . Жодного разу не відвідував школу, не цікавився життям та навчанням своєї доньки навіть у телефонному режимі. ОСОБА_2 ніколи у спілкуванні з однолітками та вчителем не згадує про батька.
З актів обстеження умов від 12 вересня 2019 року, 13 лютого 2020 року, 15 травня 2020 року, складених працівниками служби у справах дітей, вбачається, що ОСОБА_4 проживає у приватному будинку за адресою: АДРЕСА_2 разом зі своєю мамою та малолітньою онукою ОСОБА_2 . Будинок загальною площею 50 кв.м, який складається з трьох кімнат, облаштований необхідними меблями та побутовою технікою. У кімнатах охайно, прибрано, ліжка застелені, підлога заметена. Родина має достатній запас продуктів харчування, є приготовані страви. Дитина має окреме місце для сну з чистою постіллю, місце для виконання домашніх завдань, шкільне приладдя, розвиваючі іграшки та книжки, засоби та предмети особистої гігієни, сезонний одяг та взуття, повноцінне харчування. Потреби дитини задовольняються повною мірою.
Відповідно до довідки Комунального некомерційного підприємства» Касилівськрй центр первинної медико-санітарної допомоги» ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , соматично здорова. Станом здоров`я дитини (профілактичні огляди, профілактичні щеплення) займається дідусь ОСОБА_4 .
Згідно листа служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області від 30.09.2020 року за №01-23/2009 вбачається, що спеціалістами служби разом з представниками причетних структур певний час встановлювалося фактичне місце проживання ОСОБА_1 . Як вдалося з`ясувати, останній фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_3 разом зі своєю матір`ю ОСОБА_9 . Під час відвідування родини, зі слів ОСОБА_9 встановлено, що її син, ОСОБА_1 на даний час перебуває у м.Нікополі на заробітках. Остання зобов`язалася повідомити про день та час приїзду сина та разом з ним прийти до служби для з`ясування усіх обставин. Але жодного разу так ніхто і не з`явився. Сам же ОСОБА_1 відмовляється спілкуватися з спеціалістами служби, кидає слухавку, вимикає телефон. Зі слів бабусі також з`ясовано, що наміру забирати свою доньку ОСОБА_2 її син не має. Запевняє, що ОСОБА_1 вдома з`являється рідко, весь час кудись від`їздить, тому навряд чи зможе приділити належну увагу вихованню дитини, сама ж має проблеми зі здоров`ям і також неспроможна забезпечити належний догляд дівчинці. З огляду на вищевказані факти ОСОБА_1 своїми діями, доводить байдуже ставлення до подальшої долі своєї дитини, порушуючи при цьому ст.11 Закону України «Про охорону дитинства».
З висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 від 02.11.2020 року за №37/13-43-29-46/2020, вбачається, що Красилівською районної державною адміністрацією Хмельницької області з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, діючи в інтересах малолітньої дитини, яка має проживати із своїм законним представником, орган опіки та піклування Красилівська районна державна адміністрації вирішено про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
В даній ситуації суд звертає увагу, що статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Сімейне життя - це особисті майнові та немайнові відносини між подружжям, іншими членами сім`ї, яке здійснюється на засадах, визначених у Сімейному кодексі: кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя (частина четверта статті 4); ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України (частина п`ята статті 5); регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя (частина четверта статті 7) та інше.
Неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб (див. пункт 3.1 рішення Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року №2-рп/2012 у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України).
Для суду є безспірним, що в даних правовідносинах при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідача відбувається втручання в його право на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмеженим в порядку передбаченому Конституцією України.
З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції).
Досліджуючи правомірність втручання в право відповідача на сімейне життя, суд розуміючи місце Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року в сфері стандартів прав людини, вважає за необхідне звернутись до принципів викладених в статті 29 Декларації, згідно із якими:
Кожна людина має обов`язки перед суспільством, у якому тільки й можливий вільний і повний розвиток її особи.
При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві. Отже, в даному випадку допускається обмеження прав особи, а процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами Сімейного кодексу України (статті 164-167).
Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.
Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 СК України).
Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.
Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Відповідно до п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Вищезазначене узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові по справі №631/2406/15-ц від 13 березня 2019 р.
Враховуючи вищенаведені положення чинного законодавства, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки ОСОБА_2 , не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не піклується про стан її здоров`я, хоча мала б це робити.
На підставі викладеного, суд дійшов переконливого висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно його малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що повністю відповідає інтересам дитини.
Суд звертає увагу відповідача на те, що згідно п.1 ч.1 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо його виховання.
Крім того, відповідно до ч.1 ст.169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч.4 ст.169 Сімейного кодексу України).
Відповідно ст.141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, що оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно до Закону України "Про судовий збір", суд вважає необхідним стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 141, 259, 264, 265, 268, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 7, 150, 155, 164-166, 191 СК України, суд, -
Позовні вимоги Органу опіки та піклування Красилівської міської ради Хмельницької області до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця смт.Близнюки, Близнюківського району, Харківської області, батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис про народження № 205 від 19 жовтня 2012 року, складений Красилівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач може оскаржити рішення до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи також до Лозівського міськрайонного суду Харківської області.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених ЦПК України), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами ЦПК України, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.
Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець смт.Близнюки, Близнюківського району, Харківської області, останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_4 .
Суддя Н.А. Смірнова