Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

спр. № 336/4885/20

пр. № 2/336/436/21

м. Запоріжжя 2 серпня 2021 року

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді Зарютіна П.В.,

при секретарі Федорченко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), третя особа П`ята Запорізька державна нотаріальна контора (місцезнаходження: вул. Цитрусова, 5, м. Запоріжжя), про визнання майна особистою приватною власністю, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа П`ята Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання майна особистою приватною власністю.

Свої вимоги мотивувала тим, що 31/100 частини жилого будинку з господарчими побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 було придбано ОСОБА_1 за особисті кошти, які отримані внаслідок продажу квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка в свою чергу була отримана внаслідок приватизації, що в силу ч. 4 ст. 57 Сімейного кодексу Україи, є особистою приватною власністю ОСОБА_1 .

У судовому засіданні представник позивача нполіг на позові.

Перевіривши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, дослідивши надані по справі докази, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню за нижче наведеними підставами.

Судом встановлено, що 25.08.1995 року було укладено шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про одруження серія НОМЕР_1 , виданим 03.11.1998 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківської рай адміністрації Запорізької міської ради.

09.11.1998 року в порядку приватизації ОСОБА_1 отримала у власність квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № НОМЕР_2 від 09.11.1998 року, виданим Шевченківською районною адміністрацією Запорізької міської ради, про що відбулася реєстрація Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі за номером 243р № 36676 від 13.11.98 року.

14.11.1998 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , за №Н-751, посвідчений ЗУТБ «Капітал-Центр». Вищезазначена квартира була продана ОСОБА_1 за 26000,00 гривень.

17.11.1998 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу 31/100 частини жилого будинку з господарчими і побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , зареєстрований в реєстрі за № 3836 та посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Андреєвою В.М. Вищезазначена частина житлового будинку була придбана ОСОБА_1 за 6742,50 грн.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Олександрівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 25.07.2019 року, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У П`ятій запорізькій державній нотаріальній конторі була заведена спадкова справа №418/2002 відносно спадкодавця ОСОБА_3 , спадкоємцями якого є сторони.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України, ст. 370 ЦК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже, відповідно до вказаних норм права спірне нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя. Частки батька відповідача (спадкодавця ОСОБА_3 ), котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та позивача ОСОБА_1 у вказаному вище нерухомому майні є рівними.

Натомість, позивач наполягала що 31/100 частини жилого будинку з господарчими побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 було придбано ОСОБА_1 за особисті кошти, які отримані внаслідок продажу квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка в свою чергу була отримана внаслідок приватизації, що в силу ч. 4 ст. 57 Сімейного кодексу Україи, є особистою приватною власністю ОСОБА_1 .

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;

4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду";

5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України (ст. 57 СК України).

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Але суд не може погодитися з вищевказаними доводами позивача стосвно того, що спірне нерухоме майно було придбане за її особисті кошти.

Належних та достовірних доказів, що стверджували б ці доводи, не надано. Твердження позивача, що вказаний будинок придбаний за рахунок коштів, виручених нею від продажу квартири по АДРЕСА_2 будь-якими доказами не стверджене.

На підставі викладеного, суд приходе до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа П`ята Запорізька державна нотаріальна, про визнання майна особистою приватною власністю.

Керуючись статтями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), третя особа П`ята Запорізька державна нотаріальна контора (місцезнаходження: вул. Цитрусова, 5, м. Запоріжжя), про визнання майна особистою приватною власністю.

Визначена дата складання повного рішення суду 06.08.2021.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається до суду апеляційної інстанції через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частину другій статті 358 ЦПК України.

Суддя П.В. Зарютін