Справа № 706/488/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2021 року м.Христинівка

Христинівський раойнний суд Черкаської області

в складі головуючого - судді Орендарчука М.П

секретар судового засідання Карбівська Я.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Христинівка цивільну справу за позовом позовом ОСОБА_1 до Христинівської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Христинівського районного суду Черкаської області з позовом до Христинівської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в якому просить визнати за ним, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на нежитлову будівлю торгівельний кіоск по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 22.08.2005 року рішенням виконавчого комітету Христинівської міської ради №173/1 позивачеві було надано дозвіл на збір матеріалів попереднього погодження місця розташування земельної ділянки площею 30 кв.м. по АДРЕСА_1 навпроти заводу продтоварів для розміщення торгівельного кіоску. 01.11.2005 року було укладено договір оренди земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 30 кв.м. У 2006 році позивачем, без відповідного дозволу, було збудовано нежитлову будівлю торгівельний кіоск по АДРЕСА_1 , що підтверджується Технічним паспортом № 765 . 25 грудня 2006 року торгівельний кіоск позивача під`єднано до електричних мереж, про що підписані Технічні умови з Христинівським РЕМ. 16 червня 2009 року позивачем підписано договір, додаток до Договору про постачання електроенергії - акт розмежування балансової належності електромереж з енергопостачальною організацією Христинівський РМ. Позивач регулярно здійснює догляд за приміщенням сплачуючи рахунки за електроенергію, забезпечуючи фізичну охорону приміщення тощо. Вирішуючи питання про наявність правових підстав для визнання за позивачем права власності на самочинно збудовані приміщення, слід виходити з такого. Під час проведення будівельних робіт позивачем були дотримані будівельні, архітектурні, санітарні та екологічні норми. З початку будівництва ніяких заяв, претензій та скарг щодо збудованих об`єктів не надходили, це свідчить про те, що ним не були порушені права інших осіб будівництвом зазначеного об`єкту. Будівництво хоча і виконано без отримання відповідного дозволу, але без порушення встановлених будівельних норм і правил, на земельній ділянці яка призначена саме для будівництва.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_2 не зявився, проте надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримують.

Від представника відповідача Христинівського міської ради на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи у їх відсутності, не заперечуючи щодо поданого позову.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22.08.2005 року рішенням виконавчого комітету Христинівської міської ради №173/1 позивачеві було надано дозвіл на збір матеріалів попереднього погодження місця розташування земельної ділянки площею 30 кв.м. по АДРЕСА_1 навпроти заводу продтоварів для розміщення торгівельного кіоску.

01.11.2005 року було укладено договір оренди земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 30 кв.м.

У 2006 році позивачем, без відповідного дозволу, було збудовано нежитлову будівлю торгівельний кіоск по АДРЕСА_1 , що підтверджується Технічним паспортом № 765 .

25 грудня 2006 року торгівельний кіоск позивача під`єднано до електричних мереж, про що підписані Технічні умови з Христинівським РЕМ.

16 червня 2009 року позивачем підписано договір, додаток до Договору про постачання електроенергії - акт розмежування балансової належності електромереж з енергопостачальною організацією Христинівський РМ.

Відповідно до ч.1, ч.2, ч.3 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно з ч.4ст.373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Відповідно до ч.1ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 6 «Про практику застосування судами ст.376ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва )» визначено, що відповідно до ст. 376 ЦК України суди розглядають справи щодо самочинного будівництва, зокрема, про визнання права власності на самочинно збудоване майно власником земельної ділянки; про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила самочинно будівництво.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України при розгляді справи N 6-1328цс15 зазначено, що згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Згідно статті 376 ЦК суди, розглядають спори щодо самочинного будівництва, зокрема про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно власником земельної ділянки.

Право власності у порядку, передбаченому частиною третьою статті 376 ЦК, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв`язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом.

На підставі частини третьої статті 376 ЦК суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК).

Тобто, позов особи, яка самочинно збудувала нерухоме майно на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, про визнання права власності на цю нерухомість може бути задоволено судом на підставі частини третьої статті 376 ЦК, якщо буде встановлено, що власник або користувач земельної ділянки не заперечує проти цього, будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам.

Відповідно до ч. 2ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Водночас згідно із частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, а саме об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту. Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду.

Згідно порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. № 461 у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта.

Частиною 3 ст. 375 ЦК України передбачено, що право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Судом встановлено, що самочинно збудоване не житлове приміщення відповідає нормам чинним ДБН, що підтверджується копією технічного паспорту та звіту про проведення технічного обстеження громадської будівлю де вказано, що об`єкт придатний для подальшої експлуатації та відповідає вимогам санітарно-гігієнічних, протипожежних, будівельних норм та правил будівельно-монтажних робіт.

Аналізуючи викладене, суд вважає, що законодавство передбачає можливість визнання права власності на самочинно збудоване майно у разі якщо буде встановлено, що власник або користувач земельної ділянки не заперечує проти цього, будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам а також, те що на теперішній час за таких обставин єдиним способом захисту своїх особистих майнових прав для позивача є спосіб визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, з послідуючим прийняття його в експлуатацію відповідно до вимог чинного на теперішній час законодавства.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що заявлені позовні вимоги є підставними та такими, що відповідають чинному законодавству.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Христинівської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно задоволити.

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на нежитлову будівлю торгівельний кіоск по АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасники справи, яким повне рішення не було вручено у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення їм повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається учасниками справи до або через Христинівський районний суд Черкаської області.

Суддя: М.П. Орендарчук