КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №761/4546/20 Головуючий 1 інстанція - Притула Н.Г.
Провадження № 22-ц/824/5048/2021 Доповідач 2 інстанція - Суханова Є.М.
П О С Т А Н О В А

іменем України

05 серпня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Мостової Г.І., Сержанюка А.С.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі представника-адвоката Тягунової Ганни Вадимівни на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року позивач звернулася до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що придбала для себе авіаквитки на 16.08.2019 року о 14год. 00хв., рейс РS 336 сполученням Венеція-Київ. Під час реєстрації на рейс їй було повідомлено про його затримку на невідомий час. Так як в приміщенні аеропорту у Венеції був відсутній представник авіакомпанії, отримати інформацію про причини затримки отримати не вдалось. Рейс відбувся із затримкою 10 год. 45 хв. та літак вилетів о 22 год. 30 хв. 16.08.2019 року. Внаслідок затримання рейсу позивач запізнилась на рейс РS085 за маршрутом Київ-Запоріжжя та змогла прилетіти аналогічним рейсом РS085 17.08.2019 року, тобто на добу пізніше. Враховуючи, що позивачу відмовили у перевезенні проти її волі, відповідач має виплатити їй компенсацію в розмірі 400 Євро. На претензію позивача відповідач запропонував компенсацію в розмірі 250 Євро. Обгрунтовуючи моральну шкоду позивач зазначала, що вона перенесла дві операції та знаходилась на післяопераційній реабілітації, постраждала емоційно та фізично. У вересні 2019 року позивач знову опинилась на госпіталізації. Позивач оцінила моральну шкоду в сумі 15 000,00 грн.

З урахуванням зазначених вимог позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію в сумі 400 Євро, що станом на день звернення до суду з позовом становить 10 982,24 грн., відшкодувати моральну шкоду в сумі 15 000,00 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 12 травня 2020 року у задоволені позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт вказала, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивач не скористалася своїм право на отримання компенсації, яку відповідач виявив бажання компенсувати, оскільки нею було надано у розпорядження суду підтвердження надання відповідачу реквізитів для здійснення ним перерахунку компенсації. Зазначила, що відповідач не довів суду належними та допустимими доказами того, що затримака рейсу сталася через непередбачуві обставини, а тому суд безпідставно дійшов висновку про те, що авіаперевізник не повинен нести відповідальність за затримку рейсу. Безпідставною вважає відмову суду у відшкодуванні моральної шкоди, оскільки суд не врахував, що позивач потрапила на лікарняний через зазначений у позові випадок з вини відповідача, а причинно - наслідковий зв`язок між завданою шкодою та діями відповідача є безспірним. Також просила апеляційний суд покласти на відповідача понесені нею витрати на правничу допомогу.

Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» не скористалося.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Разом з тим, вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від встановленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності та необґрунтованості заявлених позовних вимог. Суд дійшов висновку, що оскільки діючим законодавством не передбачено сплату компенсації за затримку рейсу в сумі 400 Євро, а відповідач не заперечує сплатити компенсацію, що еквівалентна 250 Євро на виконання положень ч.3 ст.106, ч.2 ст.104 Повітряного кодексу України, позивач не скористалась своїм правом на отримання компенсації, яку відповідач виявив бажання виплатити, тому суд вважав, що на даний час відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення компенсації в сумі 400 Євро. Крім того суд дійшов висновку, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження спричинення їй моральної шкоди внаслідок затримки рейсу, а тому суд не вбачає законом передбачених підстав для задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони є законними та обґрунтованими, відповідають зібраним у справі доказам та встановленим обставинамсправи, з огляду на наступне.

Відповідно до Преамбули ПК України, Повітряний кодекс України встановлює правові основи діяльності в галузі авіації.

Згідно з частиною першою статті 3 ПК України дія цього Кодексу поширюється на фізичних та юридичних осіб незалежно від форми власності та відомчої підпорядкованості, які провадять діяльність у галузі авіації та використання повітряного простору України.

Правовідносини у галузі авіаперевезення регулюються Конвенцією про уніфікацію деяких правил міжнародних повітряних перевезень від 28 травня 1999 року, яка набрала чинності для України 06 травня 2009 року, Повітряним кодексом України та Правилами повітряних перевезень пасажирів і багажу, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 30 листопада 2012 року № 735.

Відповідно до статті 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Згідно зі статтею 910 ЦК України за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов`язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов`язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Згідно вимог ч.1 статті 922 ЦК України, статті 19 Конвенції про уніфікацію деяких правил міжнародних повітряних перевезень від 28 травня 1999 року, ратифіковану Україною Законом № 685-VІ від 17 грудня 2008 року (Монреальська конвенція), п.1 глави 2 розділу XXVIІ Правил та Правил повітряних перевезень пасажирів та багажу авіакомпанії МАУ встановлено, що перевізник не несе відповідальності за порушення строку доставки пасажира до пункту призначення, якщо це порушення сталося внаслідок непереборної сили, усунення несправності транспортного засобу, яка загрожувала життю та здоров`ю пасажирів чи за інших обставин, що не залежали від перевізника.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 придбала електронний квиток авіакомпанії МАУ №506 для міжнародного повітряного перевезення по маршруту Венеція-Київ рейсом PS336 16.08.2019 року о 14 год.00 хв. Також позивач придбала на власне ім`я квиток на рейс РS085 маршрутом Київ-Запоріжжя на 16.08.2019 року о 20 год. 10 хв.

Із матеріалів справи вбачається, що затримка рейсу PS336 16.08.2019 року відбулась із запізненням, що перевищувало п`ять годин, а саме: на 08 год. 22 хв..Така затримка рейсу відбулась у зв`язку з несправністю літака, який мав здійснювати рейс, а всі інші літаки були задіяні у здійсненні інших рейсів, тому оперативної заміни літака не відбулось. У зв`язку із запізненням на стикувальний рейс РS085 за маршрутом Київ-Запоріжжя позивачу було надано безкоштовний сервіс у вигляді переоформлення її квитка на найближчий рейс до м.Запоріжжя, поселення в готелі та забезпечено харчування.

На претензію позивача щодо компенсації збитків відповідач повідомив ОСОБА_1 про можливість сплати на користь позивача компенсації в еквіваленті 250 Євро, що підтверджується листом від 22.11.2019 року.

Будь - яких дій щодо погодження із вказаним відповідачем розміром компенсації, ОСОБА_1 не вчинила. Своїм право на отримання компенсації у запропонованому відповідачем розмірі не скористалася.

Так, положеннями статті 29 Монреальської конвенції передбачено, що під час перевезення пасажирів, багажу та вантажу будь-який позов стосовно заподіяної шкоди, незалежно від його підстави, чи то на підставі цієї Конвенції, договору, у зв`язку з правопорушенням або на будь-якій іншій підставі, може бути поданий лише відповідно до умов і меж відповідальності, які передбачені цією Конвенцією, без шкоди для визначення кола осіб, що мають право на позов, та їхніх відповідних прав. При будь-якому такому позові штрафи, штрафні санкції чи будь-які інші виплати, що не стосуються компенсації фактичної шкоди, не підлягають стягненню.

Аналогічне положення міститься у пункті 2 глави 2 розділу ХХVІІ Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу, де зазначено, що відповідальність перевізника за неналежне перевезення в будь-якому випадку обмежена реальними збитками, доведеними пасажирами.

Зі змісту зазначених норм права випливає, що авіаперевізник відповідає за неналежне перевезення у межах реальних (фактичних) збитків, доведених пасажирами, але не вище ніж розмір відшкодування, встановлений нормами Монреальської конвенції.

Згідно з частиною першою статті 922 ЦК України за затримку у відправленні транспортного засобу, що перевозить пасажира, або запізнення у прибутті такого транспортного засобу до пункту призначення перевізник сплачує пасажирові штраф у розмірі, встановленому за домовленістю сторін, транспортними кодексами (статутами), якщо перевізник не доведе, що ці порушення сталися внаслідок непереборної сили, усунення несправності транспортного засобу, яка загрожувала життю або здоров`ю пасажирів, або інших обставин, що не залежали від перевізника.

Аналогічна норма передбачена статтею 19 Монреальської конвенції.

Згідно з пунктами 1, 2, 3 розділу XV Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу перевізник може затримати або скасувати рейс як з комерційних причин, так і з причин, які не залежать від нього. Перевізник повинен ужити всіх необхідних заходів для уникнення затримки в перевезенні пасажирів і багажу. У разі дії надзвичайних обставин перевізник має право без повідомлення пасажира скасувати чи затримати рейс або анулювати раніше підтверджене бронювання.

Пунктом 4 розділу І Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу передбачено, що надзвичайні обставини - обставини, які призводять до тривалої затримки або скасування одного або більше рейсів, навіть якщо відповідним авіаперевізником було вжито всіх розумних заходів, щоб запобігти затримкам або скасуванням. Надзвичайними обставинами є, зокрема, але не виключно, військові дії, масові безлади, диверсія, ембарго, пожежі, паводки чи інші стихійні лиха, вибухи, дії чи бездіяльність державних органів, страйки, технічні перешкоди, що виникли внаслідок відмови та збоїв, несправностей систем електропостачання, зв`язку, комунікацій, обладнання, програмного забезпечення.

За таких обставин, вирішуючи спір, належним чином дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, врахувавши наведені вище норми права, суд дійшов правильного висновку про те, що затримка рейсу PS336 16.08.2019 року відбулася на вісім годин знезалежних від волі відповідача причин, зокрема з непередбачуваних та випадкових обставин, які перешкоджали вчасному здійсненню вказаного рейсу, при цьому авіакомпанією «МАУ» позивачу було запропоновано компенсацію у розмірі 250 Євро, правом на отримання якої позивач не скористалася. Належних та допустимих доказів зворотнього позивач у розпорядження суду не надала.

Відмовляючи в задоволені вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначив, що позивач не довела наявність моральних страждань та їх розмір, оскільки перебуваючи на лікуванні у період з 03.09.2019 року по 13.09.2019 року ОСОБА_1 не надала відповідних підтверджуючих докуменітв, що такий стан у неї викликаний затримкою рейсу, а із виписки медичної карти стаціонарного хворого вбачається, що погіршення стану позивача відбувається протягом 6 місяців, тобто ще задовго до 16.08.2019 року.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Положеннями ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами за допомогою таких доказів, які будуть визнані належними та допустимими.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Жодних доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції матеріали справи не містять. Таких доказів не було подано позивачем до суду першої інстанції, не отримано таких доказів судом апеляційної інстанції у ході розгляду справи.

Не впливають на обґрунтованість та законність рішення суду по суті спору й інші доводи апеляційної скарги. Позиція позивача не була належним чином доведена та не ґрунтується на положеннях закону, у зв`язку з чим суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Суд вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що судове рішення першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Справу було розглянуто судом першої інстанції на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних доказів.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції залишає без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Питання щодо розподілу судових витрат пов`язаних із розглядом справи суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України Такі витрати не підлягають відшкодуванню відповідем позивачу, оскільки апеляційний суд залишив апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.7,367, 369, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника-адвоката Тягунової Ганни Вадимівни, залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді: Г.І. Мостова

А.С. Сержанюк