Справа № 573/1076/21
Номер провадження 2/573/317/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2021 року Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді Терещенко О.І.

з участю секретаря судового засідання Кислої Ю.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопіллі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,

ВСТАНОВИВ:

02 липня 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що відповідно до договору, укладеного 19 вересня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 , останній отримав кредит у розмірі 13300 грн. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Спадкоємці після смерті останнього мали право подати заяву про прийняття або про відмову від спадщини протягом шести місяців у строк до 04 листопада 2019 року. Спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є ОСОБА_1 . Позивачем було направлено претензію кредитора до Білопільської районної державної нотаріальної контори, яка була направлена за належністю до приватного нотаріуса Ясинок Ж.В. за місцем заведення спадкової справи. 16 грудня 2020 року ОСОБА_1 направлено лист-претензію, згідно з яким АТ КБ «ПриватБанк» пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Станом на день смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором від 19 вересня 2011 року становить 8842,27 грн, яку АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 , а також судові витрати.

Ухвалою від 09 липня 2021 року у справі відкрито загальне позовне провадження і призначено підготовче засідання; витребувано з Білопільської міської ради довідку про склад сім`ї ОСОБА_2 та реєстрацію осіб за адресою його проживання; з Білопільської районної державної нотаріальної контори - копію спадкової справи, заведену після смерті останнього; з Білопільської міської ради та з Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру - інформацію про майно ОСОБА_2 .

Ухвалою від 28 липня 2021 року підготовче провадження по справі закрите. Справу призначено до розгляду по суті на 06 серпня 2021 року.

Представник позивача ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, одночасно з позовом надіслала заяву про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, причин неприбуття не повідомив, про день, час і місце розгляду справи був сповіщений належним чином.

З урахуванням зазначеного суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін за наявними у справі доказами.

Повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що на підставі анкети-заяви ОСОБА_2 про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 19 вересня 2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк» відкрив останньому кредитну лінію із встановленням кредитного ліміту на платіжну кредитну картку (а. с. 25).

У заяві зазначено, що ОСОБА_2 підтвердив, що ознайомився та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді. Також він погодився з тим, що вказана заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами являє між ним та банком договір про надання банківських послуг.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі вищевказаної анкети-заяви ПАТ КБ «ПриватБанк», який змінив свою назву на АТ КБ «ПриватБанк», відкрив ОСОБА_2 картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а саме: 13300 грн, який потім змінювався та видав кредитну картку. Станом на 09 травня 2019 року кредитний ліміт складає 0,00 грн (а. с. 24).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть (а. с. 57).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із ст. 633 ЦК України публічним є договір, у якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок надавати послуги, в т. ч. банківське обслуговування кожному, хто до неї звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім осіб, яким закон надає пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Договори приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома. Саме банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші, і споживач послуг банку лише приєднався до них, про що свідчить його підпис на тексті вказаного договору (статті 633,634 ЦК України).

За змістом ст. 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, які були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

До матеріалів позовної заяви додано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, а також витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ «ПриватБанк», які не містять відмітки про ознайомлення відповідача з їх умовами та його підпису.

Також судом встановлено, що в анкеті-заяві позичальника, підписаній сторонами, не зазначено суми кредитного ліміту та процентної ставки за користування кредитними коштами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, заява не містить строку повернення кредиту.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Такий правовий висновок зазначений і у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження №6-16цс15), постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17, постанові Верховного Суду від 24.02.2021 по справі №754/4211/18-ц.

Позивачем не доведено, що долучений до позовної заяви витяг є саме витягом з цих Умов, які розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Крім того, в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Згідно з наданими позивачем розрахунками на день смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборгованість позичальника перед АТ КБ «Приват Банк» за кредитним договором б/н від 19 вересня 2011 року становить 9527,27 грн, яка складається із заборгованості за кредитом. Після смерті ОСОБА_2 банком було нараховано відсотки в сумі 453,86 грн та пеня в сумі 50 грн, крім цього в рахунок погашення заборгованості сплачено 1188,86 грн (а. с. 8-10, 11-12, 13-23).

Однак із наданих розрахунків позивача неможливо встановити суму кредитних коштів, отриманих ОСОБА_2 та їх погашення, оскільки розрахунок заборгованості починається з 23 січня 2014 року, тоді як договір між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено 19 вересня 2011 року.

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Надаючи оцінку поданим сторонами доказам, суди повинні оцінювати кожний доказ окремо, а потім надавати оцінку сукупності доказів у їх співвідношенні. При цьому суд має з`ясовувати як належність та допустимість доказів за формою та їх відношенням до правовідносин між сторонами, так і за їх змістом.

Тобто саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору, його умови та прострочення ОСОБА_2 зобов`язання, а також наявність несплаченої на день його смерті суми заборгованості.

З огляду на те, що умови укладеного позивачем та ОСОБА_2 договору від 19 вересня 2011 року не містять обов`язку останнього сплачувати проценти за користування кредитними коштами, а також не визначено відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, суд дійшов висновку про те, що позивач безпідставно нараховував проценти та суми неустойки (пені, штрафів), а суми сплачених коштів зараховував на їх погашення.

Відтак, подані позивачем до суду докази не підтверджують, що ОСОБА_2 на момент смерті мав заборгованості перед позивачем за тілом кредиту за договором від 19 вересня 2011 року.

Окрім того, щодо стягнення заборгованості із спадкоємця ОСОБА_1 суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Отже, у разі смерті фізичної особи - боржника за зобов`язанням, у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця (статті 1216, 1218 ЦК). При цьому слід враховувати, що згідно зі статті 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття ними спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги (частини 2-4 статті 1281 ЦК України).

Сплив визначених ст. 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18), постанові Верховного Суду від 05 грудня 2018 року № 505/451/14-ц (провадження № 61-6088ск18).

Згідно із спадковою справою №47/2019, зареєстрованою у реєстрі за №960, заведеної після смерті ОСОБА_2 за заявою ОСОБА_1 , останній отримав свідоцтво на право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 125).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна №266169663 від 16.07.2021 за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва на право на спадщину за законом зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 89).

16 червня 2020 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направило претензію кредитора до Білопільської районної державної нотаріальної контори, в якій просить включити кредиторські вимоги в спадкову масу після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , яку 25 липня 2020 року завідувач Білопільської районної державної нотаріальної контори Ковальова Л.Б. направила за належністю до приватного нотаріуса Ясинок Ж.В. за місцем заведення спадкової справи (а. с. 23, 59).

Тобто свою претензію на адресу нотаріуса банк направив більше, ніж через рік після смерті ОСОБА_2 . Ні у претензії, ні у позовній заяві позивач не зазначив коли йому стало відомо про смерть боржника ОСОБА_2 , у зв`язку з чим неможливо перевірити чи дотримався банк шестимісячного строку, встановленого ч. 2 ст. 1281 ЦК України.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовити.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, код ЄДРПОУ 14360570) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення боргу кредитором спадкодавця відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сумського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ЦПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя