Єдиний унікальний номер: 375/2323/19
Провадження № 2/379/63/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року Таращанський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Зінкіна В.І.,

за участю секретаря судового засідання Мовчан М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Таращі, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області про визнання заповіту дійсним,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з даним позовом, просить суд визнати дійсним заповіт як розпорядження на випадок смерті, складений ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , посвідчений п`ятнадцятого жовтня дві тисячі другого року секретарем виконкому Запруднянської сільської ради Рокитнянського району Київської області Саліковською Н.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 55; звільнити від сплати судового збору на підставі п. 9, 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». В обґрунтування позову зазначає, що позивач є сином ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та яка за життя у 2002 році склала на користь позивача заповіт. Після смерті матері позивач звернувся до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Проте, нотаріусом було надано роз`яснення та повідомлено, що заповіт є нікчемним, так як секретарем сільської ради в ході посвідчення даного заповіту було порушено форму заповіту та засвідчу вальний напис. В зв`язку з чим, позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на одну другу частку всього майна, що належало спадкодавцю на день смерті.

У поданому відзиві на позовну заяву відповідачка ОСОБА_2 вважає, що позов не може бути задоволено, оскільки ЦК не передбачає можливості визнання заповіту дійсним. Позивач як і відповідачка, є спадкоємцем першої черги після смерті матері і тому незалежно від наявності заповіту має право на свою частину спадщини. Зазначає, що згідно ч. 1 ст. 1257 ЦК України у разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Позивач у судовому засіданні пояснив, що він проживав з матір`ю та доглядав її. ОСОБА_4 його рідна сестра. Рішення матері було про те, що будинок він успадкує, і ОСОБА_4 про це знала. В 2008 році його мати осліпла, він забрав її в Українку, де сам і проживав. З ним мати проживала по час смерті. Чотири роки вона була паралізована. Померла в Українці, хоронили у ОСОБА_5 . Він опікується хатою у ОСОБА_5 , проживає. Заповіт мати в 1992 році склала без нього. За півроку до складання заповіту ОСОБА_4 знала, що майно буде належати йому, і тоді ОСОБА_4 не заперечувала.

Представник позивача адвокат Заліський Б.С. у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та прохав його задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про день, час і місце розгляду справи повідомлена належно. Подала заява про проведення розгляду справи без її участі та без участі її представника. Поданий нею раніше відзив на позовну заяву підтримує в повному обсязі. Позовні вимоги не визнає в повному обсязі та просить відмовити в їх задоволенні.

Представник відповідача - Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області у судове засідання не з`явилася, про день, час і місце розгляду справи повідомлена належно. У поданій заяві просить розглянути справу у його відсутність, позов визнає.

За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (частина третя статті 211 ЦПК України).

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що ходили разом з ОСОБА_3 в сільраду домовлятися про складання заповітів. ОСОБА_3 їй розповідала, що дочці построїли хату в Обухові, тому хата у Запрудді буде сину. ОСОБА_3 їй казала, що зробила заповіт на сина ОСОБА_8 . Донька ОСОБА_9 не допомагала матері. Якщо ОСОБА_10 було погано, свідок дзвонила до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Але остання не приїжджала, а ОСОБА_11 - завжди. Коли ОСОБА_12 осліпла вона десь 10 років мешкала у ОСОБА_13 . ОСОБА_3 дзвонила свідку, спілкувалася, розповідала, що за нею доглядає також невістка, мила її. ОСОБА_3 ніколи не сумнівалася у своїй волі щодо заповіту на ОСОБА_8 . До смерті вона була при розумі.

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні пояснила, що живе 15 років в АДРЕСА_1 . В Запрудді також проживала ОСОБА_12 . Син ОСОБА_8 приїжджав з сім`єю до неї. ОСОБА_7 стала сліпнути. Кожен тиждень ОСОБА_11 приїжджав. ОСОБА_9 приїжджала тільки восени, за городиною. Свідок питала у у ОСОБА_15 , чого не приїжджає ОСОБА_4 , на що та відповіла, що давно вже вирішено питання, що все у ОСОБА_5 залишиться у спадок сину ОСОБА_8 , оскільки ОСОБА_4 вже побудували хату. Десь десять років ОСОБА_3 жила у сина. Вона розказувала свідку, що син прав її речі, і невістка також її доглядала. ОСОБА_4 тільки дзвонила, не приїжджала.

Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні пояснила, що позивач - її чоловік. Вона жила десь 6 років у ОСОБА_5 . В сім`ї домовились, що оскільки дочці ОСОБА_17 збудували хату в Обухові, то хата у ОСОБА_5 залишиться ОСОБА_8 . ОСОБА_4 не це погоджувалася. Коли ОСОБА_12 осліпла, її з 2011 року вони з чоловіком забрали до себе, доглядали за нею. Свекруха завжди була при свідомості. Казала, що зробила заповіт на сина ОСОБА_8 і це дійсне її волевиявлення. За життя ОСОБА_18 спору з ОСОБА_4 що спадкування не було.

Суд, заслухавши думку позивача та його представника, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити повністю з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_12 15.10.2002 склала заповіт, зареєстрований у реєстрі за № 55, у відповідності до змісту якого все належне їй на день смерті майно, заповідається сину ОСОБА_1 (а.с.13).

Вказаний документ не містить дату та місце народження заповідача, відсутня фраза, яка робиться перед підписом заповідача - «заповіт мною прочитано вголос», відсутнє місце і час його складання, відсутні дані, якою сільською радою посвідчено заповіт.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_12 , яка постійно проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_2 , померла, актовий запис № 146 від 08.09.2019 (а.с. 45, 47).

22.10.2019 позивач звернувся до Рокитянської районної державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини за заповітом (а.с.42).

Крім того, 29.10.2019 відповідачка ОСОБА_2 звернулася до відповідно органу нотаріату із заявою, посвідченою 29.10.2019 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Мельник М.В. за реєстровим № 3183, про прийняття спадщини за законом після своєї матері ОСОБА_3 (а.с.43).

Згідно наданого завідувачем Рокитнянською районною державною нотаріальною конторою Київської області роз`яснення за № 1664/02-14 від 13.11.2019, при заведенні спадкової справи за даними Спадкового реєстру перевірено наявність заповітів, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 22 жовтня 2019 року. Згідно даної інформаційної довідки, наявний заповіт, посвідчений Запрудянською сільською радою Рокитнянського району Київської області 15 жовтня 2002 року за реєстровим № 55, згідно якого ОСОБА_12 все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_1 .

У вказаному роз`ясненні зазначено: «В ході і посвідчення вищевказаного заповіту, секретарем Запрудянської сільської ради Рокитнянського району Київської області не було враховано вимоги ст. 541 Цивільного кодексу Української PCP та пункту 16 Постанови Кабінету міністрів України від 15 червня 1994 року № 419 «Про порядок посвідчення заповітів і доручень, прирівнюваних до нотаріально посвідчених», цим порушено форму заповіту та засвідчувальний напис, а саме: відсутня дата та місце народження заповідача, відсутня фраза, яка робиться перед підписом заповідача - «заповіт мною прочитано вголос», відсутнє місце і час його складання, відсутні дані, якою сільською радою посвідчено заповіт. …. На підставі вищевикладеного повідомляємо, що заповіт є нікчемним» (а.с. 14).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України).

Заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Згідно з частиною другої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину встановлена законом, то він є нікчемним і визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ст. 541 ЦК УРСР заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений.

В силу п. 1 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.08.1994 № 22/5 (в редакції на момент складення заповіту), у населених пунктах, де немає нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів окрім дій, передбачених у частині першій цієї статті, вчиняють також такі нотаріальні дії: 1) посвідчують заповіти.

Відповідно до п. 10 Інструкції при вчиненні нотаріальних дій посадові особи виконавчих комітетів встановлюють особу громадянина, його представника або представника підприємства, установи, організації, що звернулися за вчиненням нотаріальних дій.

Згідно п. 11 Інструкції при посвідченні заповітів, довіреностей та засвідченні справжності підпису на документах перевіряється справжність підписів громадян, які звернулись за вчиненням нотаріальної дії.

Відповідно до п. 12 Інструкції при посвідченні заповітів чи довіреностей з`ясовується дієздатність громадян та перевіряється правоздатність юридичних осіб, від імені яких посвідчуються довіреності. У разі посвідчення довіреності представником перевіряються його повноваження.

Відповідно до п. 13 Інструкції нотаріально посвідчувані заповіти, довіреності, заяви та інші документи підписуються у присутності посадової особи виконавчого комітету, яка вчиняє нотаріальну дію.

Відповідно до п. 33 Інструкції заповіт повинен бути складений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його складення, підписаний особисто заповідачем (стаття 541 Цивільного кодексу).

Отже, як вбачається з аналізу Інструкції, яка діяла на момент посвідчення заповіту, були відсутні вимоги щодо зазначення дати та місця народження заповідача.

Так само була відсутня вимога щодо запису фрази про прочитання заповіту вголос.

Обов`язок посадових осіб органу місцевого самоврядування зазначати в заповіті перед його підписанням про прочитання заповіту заповідачем уголос (у випадку складення такого заповіту відповідною посадовою особою зі слів заповідача) введено з набранням 2 грудня 2011 року чинності Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5, який не діяв станом на момент посвідчення заповіту.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 24 березня 2021 року у справі № 692/1164/18.

З заповіту також вбачається місце та час його складання та дані щодо сільради, якою посвідчено заповіт.

Таким чином, суд не вбачає нікчемності заповіту.

Такий же висновок зроблено Таращанським районним судом Київської області у справі № 375/793/20 за позовом ОСОБА_1 до державного нотаріуса державної нотаріальної контори Київської області Калітенко Л.Б. третя особа ОСОБА_2 про визнання постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії протиправною та зобов`язати вчинити певні дії.

Разом з тим позов не підлягає до задоволення у зв`язку із неналежним способом захисту, оскільки норми глави 85 ЦК України не передбачають можливості визнання заповіту дійсним.

Частиною 1 та 2 ст. 1257 ЦК України передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Статтею 219 ЦК України передбачено можливість визнання одностороннього нікчемного правочину дійсним у разі недодержання вимоги закону про його нотаріальне посвідчення, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі, проте дана норма права є загальною, та в силу природньої відсутності особи - спадкодавця, воля якого підлягає перевірці, не може бути застосована, отже вона не поширює свою дію на спірні правовідносини сторін, які врегульовано спеціальними нормами глави 85 ЦК України, та які не передбачають можливості визнання судом дійсним заповіту, складеного з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Аналогічні роз`яснення містяться у п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до змісту якого, не допускається визнання дійсним заповіту, який є нікчемним у зв`язку з порушенням вимог щодо його форми та порядку посвідчення, оскільки норми глави 85 ЦК України не передбачають можливості визнання заповіту дійсним.

Отже, позивачем невірно обрано спосіб захисту при зверненні до суду із позовом про визнання заповіту дійсним, а захист порушеного права позивача за обставинами спору може бути захищено не у будь-який, а у конкретно визначений спосіб, а саме шляхом визнання права.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина друга статті 5 ЦПК України).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Аналогічний висновок сформулював Верховний Суд у постанові від 31 березня 2020 року справа № 348/1259/18 провадження № 61-7353св19, у постанові від 04 травня 2020 року справа № 658/3308/17 провадження № 61-14706св18, Київський апеляційний суд у постанові від 15.10.2020 справа № 756/7868/18.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 4, 12, 13, 19, 76, 77, 81, 84, 89, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354-355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області про визнання заповіту дійсним - відмовити у повному обсязі.

Повне рішення суду складено 06.08.2021.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивні частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Таращанський районний суд Київської області.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Сторони справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ;

відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 ;

відповідач: Рокитнянська селищна рада Білоцерківського району Київської області, , місцезнаходження: 09601, Київська область, Білоцерківський район, смт. Рокитне, вул. Незалежності, 2.

Головуючий:В. І. Зінкін