Ухвала

Іменем України

04 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 302/128/21

провадження № 61-11864ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Грушицького А. І.

розглянув касаційну скаргуОСОБА_1 на ухвалу Міжгірського районного суду Закарпатської області від 05 лютого 2021 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 15 червня 2021 року за заявою Приватного підприємства «Боржавська Ялина» про забезпечення позову у справі за позовом Приватного підприємства «Боржавська Ялина» до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення, скасування реєстрації речового права, права власності на земельну ділянку та державної реєстрації земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

ПП «Боржавська Ялина» у лютому 2021 року звернулося до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області та ОСОБА_1 , в якому просило визнати незаконним та скасувати наказ ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області від 31 липня 2017 року за № 2472-СГ «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_1 без зміни цільового призначення»; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, кадастровий номер :02:004:0127 площею 0,6000 га, для ведення особистого селянського господарства, розташовану за межами населеного пункту урочище «Ялина» на території Ізківської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області у Державному земельному кадастрі, держателем якого є Держгеокадастр; скасувати запис про реєстрацію речового права, права власності на земельну ділянку площею 0,6000 га, кадастровий номер :02:004:0127 для ведення особистого селянського господарства, розташовану за межами населеного пункту урочище «Ялина» на території Ізківської сільської ради Міжгірського району, реєстраційний номер нерухомого майна 224 за ОСОБА_1 проведену державним реєстратором Міжгірської РДА Галай В. В., номер запису про право в державному реєстрі прав 22039500.

Одночасно з позовом подано заяву про забезпечення позову, в якому позивач просив накласти арешт та заборонити відчуження у будь-який спосіб належну на праві власності відповідачу ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,60 га кадастровий номер :02:004:0127, реєстраційний номер нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 224 розташовану за межами населеного пункту урочище «Ялина» на території Ізківської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області, з посиланням на те, що останній може відчужити земельну ділянку на користь третіх осіб з метою унеможливлення повернення сторін у попередній стан, що утруднить чи унеможливить виконання рішення суду.

Міжгірський районний суд Закарпатської області ухвалою від 05 лютого 2021 року заяву про забезпечення позову задовольнив, наклав арешт та заборонив відчуження у будь-який спосіб належну на праві власності відповідачу ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,60 га, кадастровий номер :02:004:0127, реєстраційний номер нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 224, розташовану за межами населеного пункту урочище «Ялина» на території Ізківської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області .

Закарпатський апеляційний суд постановою від 15 червня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, ухвалу Міжгірського районного суду Закарпатської області від 05 лютого 2021 року залишив без змін.

ОСОБА_1 12 липня 2021 року засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Міжгірського районного суду Закарпатської області від 05 лютого 2021 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 15 червня 2021 року у вказаній вище справі, в якій просив скасувати ці судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї матеріали, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Згідно з пунктами 1 та 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові активи, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Конкретний захід забезпечення позову повинен бути співмірним з позовними вимогами, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами немайнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути або погіршитись за якістю.

Верховний Суд погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій, що невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим ефективний захист та поновлення порушених законних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Оскільки у даному випадку позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разу задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в цьому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи може позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18).

Отже, оскаржувані судові рішення ґрунтуються на засадах справедливості, добросовісності і розумності, відповідають положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на справедливий суд.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Міжгірського районного суду Закарпатської області від 05 лютого 2021 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 15 червня 2021 року за заявою Приватного підприємства «Боржавська Ялина» про забезпечення позову у справі за позовом Приватного підприємства «Боржавська Ялина» до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення, скасування реєстрації речового права, права власності на земельну ділянку та державної реєстрації земельної ділянки відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

В. С. Висоцька

А. І. Грушицький