Провадження № 22-з/4808/18/21
Головуючий у 1 інстанції Хоростіль Р.В.
Суддя-доповідач Василишин
05 квітня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
судді-доповідача Василишин Л.В.
суддів: Девляшевського В.А., Горейко М.Д.
секретаря Петріва Д.Б.
розглянувши заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в частині судових витрат по справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, та пені, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 20 січня 2014 року, ухвалене у складі судді Хоростіля Р.В. в м. Івано-Франківську,
Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 20 січня 2014 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» витрати по оплаті судового збору по 587,97 грн з кожного.
Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 червня 2014 року за наслідком перегляду справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні апеляційної скарги, а заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 20 січня 2014 року залишено без змін.
12 листопада 2020 року ОСОБА_1 подала заяву про перегляд заочного рішення Івано-Франківського міського суду від 20 січня 2014 року.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 20 листопада 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 20 січня 2014 року в справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, та пені залишено без задоволення.
18 грудня 2020 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на рішення суду.
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 22 березня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення в солідарному порядку суми боргу за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені задоволено частково.
29 березня 2021 року ОСОБА_1 подала заяву про ухвалення додаткового рішення по справі в частині розподілу судових витрат.
В заяві зазначила, що під час апеляційного перегляду заочного рішення Івано-Франківського міського суду від 20 січня 2014 року нею понесено витрати на професійну правничу допомогу, загальна вартість яких згідно акту приймання-передачі наданих послуг (професійної правничої допомоги) від 23 березня 2021 року становить 9 100 грн, та витрати по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3 527,82 грн. Крім того, нею були понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи судом першої інстанції, що становить 5 200 грн, та на оплату судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення в розмірі 420,40 грн. Вказані судові витрати підтверджується відповідними платіжними документами та підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України.
Сторони в судове засідання не викликалися.
Вислухавши доповідача, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви ОСОБА_1 .
За приписами ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Встановлено, що при ухваленні постанови від 22 березня 2021 року Івано-Франківським апеляційним судом не вирішено питання про розподіл судових витрат.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Частинами 1-4 ст. 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Статтею 141 ЦПК України встановлено порядок розподілу судових витрат між сторонами.
Так, згідно ч.ч. 1-3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (в тому числі і витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката), покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Виходячи з вимог ч.ч. 8 та 13 ст. 141 ЦПК України, із заявою про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_1 вправі була звернутися до суду першої інстанції, який розглядав заяву про перегляд заочного рішення.
З цих же підстав не підлягає розгляду апеляційним судом питання про відшкодування ОСОБА_1 понесених нею витрат по оплаті судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення, крім того, в задоволенні заяви було відмовлено.
За таких обставин, колегія судів приходить до висновку про відмову ОСОБА_1 в задоволенні її заяви в частині розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи судом першої інстанції в розмірі 5 200 грн та витрат по оплаті судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення в розмірі 420,40 грн.
Щодо вимог заяви про відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з апеляційним розглядом справи, колегія суддів зазначає наступне.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані:
- договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.);
- документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Встановлено, що юридичний супровід апеляційного оскарження ОСОБА_1 заочного рішення Івано-Франківського міського суду від 20 січня 2014 року забезпечував адвокат Волосянко Р.О., про що свідчить ордер серії ІФ №099870 від 22 грудня 2020 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №955 від 11 вересня 2012 року, договір №14/10-2020 про надання правової допомоги від 23 жовтня 2020 року (далі Договір) та додаткова угода №2 до цього договору від 07 грудня 2020 року (далі Додаткова угода №2), укладені між Адвокатським бюро «Романа Волосянка» в особі керуючого бюро Волосянка Р.О. та ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 85, 86, 212-214).
Згідно п.п. 3.1, 3.2 Договору гонорар є формою винагороди бюро за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту за цим Договором. Розмір гонорару, який клієнт сплачує бюро за надану в межах цього Договору правову допомогу, визначається сторонами окремою додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього Договору.
В п. 2 Додаткової угоди №2 бюро зобов`язалося здійснювати представництво та захист інтересів клієнта ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції (Івано-Франківський апеляційний суд).
Вартість послуг визначено в п. 3 Додаткової угоди №2.
Відповідно до п. 4.1 Додаткової угоди №2 оплата послуг здійснюється в наступному порядку: аванс 1 000,00 грн протягом десяти днів з дати укладення договору (додаткової угоди); решта суми протягом десяти днів з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі наданих послуг (професійної правничої допомоги).
Згідно п. 5 Додаткової угоди №2 сплата узгодженої сторонами суми послуг (гонорару) здійснюється клієнтом в безготівковому порядку шляхом перерахування відповідної суми коштів на поточний рахунок бюро, реквізити якого зазначаються у відповідному рахунку на оплату гонорару.
Актом приймання-передачі наданих послуг (професійної правничої допомоги) від 23 березня 2021 року та копіями квитанцій від 26 березня 2021 року підтверджується, що за надання професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 сплатила 9 100 грн (т. 2 а.с. 215-216).
Матеріалами справи також встановлено, що за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 3 527,82 грн, що підтверджується меморіальним ордером № МВ82686789 від 16 грудня 2020 року (т. 2 а.с. 78).
Керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 270, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,
п о с т а н о в и в:
Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в частині судових витрат по справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, та пені, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 20 січня 2014 року, ухвалене у складі судді Хоростіля Р.В. в м. Івано-Франківську задоволити частково.
Ухвалити додаткове рішення по справі за заявою ОСОБА_1 про стягнення понесених витрат за надання професійної правничої допомоги та судового збору.
В решті вимог заяви слід відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Суддя-доповідач: Василишин Л.В.

Судді: Девляшевський В.А.

Горейко М.Д.