Ухвала

Іменем України

05 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 639/1626/20

провадження № 61-12062ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційними скаргами Офісу Генерального прокурора, Харківської обласної прокуратури на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 січня 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від 14 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Офіса Генерального прокурора, прокуратури Харківської області, треті особи: слідчий прокуратури Харківської області Жеваго В. В., слідчий прокуратури Харківської області Стецюк Т. І. про відшкодування моральної шкоди, завданої тривалою бездіяльністю органу досудового розслідування,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави України в особі Офісу Генерального прокурора, прокуратури Харківської області, треті особи: слідчий прокуратури Харківської області Жеваго В. В. , слідчий прокуратури Харківської області Стецюк Т. І. про відшкодування моральної шкоди, завданої тривалою бездіяльністю органу досудового розслідування.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 05 січня 2017 року прокуратурою Харківської області відкрито кримінальне провадження № 0000015 за частиною першою статті 364, частиною першою статті 365, частиною першою статті 366, частиною першою статті 384 Кримінального кодекс України (далі - КК України) щодо неправомірних дій співробітників Управління патрульної поліції у м. Харкові ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які за попередньою змовою незаконно склали щодо нього протокол про адміністративне правопорушення за статтею 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та постанову про адміністративне правопорушення за статтею 122 КУпАП, а також незаконно обмежили його пересування.

За результатами службового розслідування Департаменту патрульної поліції у м. Харкові за вказаними подіями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 попереджено про неповну посадову відповідність. Складена щодо нього постанова від 09 листопада 2016 року начальником Управління патрульної поліції м. Харкова скасована за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 грудня 2016 року у адміністративній справі № 639/8650/16-а визнано незаконними дії інспектора роти № 9 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в м. Харкова ОСОБА_3 при складанні постанови від 08 листопада 2016 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за статтею 122 КУпАП.

02 лютого 2017 року адміністративну справу № 646/12392/16-п щодо нього за статтею 173 КУпАП закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

30 червня 2017 року слідчий Жеваго В. В., зловживаючи службовим становищем та халатно ставлячись до своїх посадових обов`язків, не провівши досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000015, виніс не вмотивовану та незаконну постанову про закриття кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2017 року зазначену постанову слідчого від 30 червня 2017 року скасовано та зазначено, що слідчим не вжито всіх необхідних слідчих дій для досягнення повноти перевірки обставин, на які посилається заявник, що свідчить про неповноту досудового розслідування.

У подальшому слідчі Жеваго В. В. та Стецюк Т. І., навмисно не проводячи будь-яких слідчих дій, спрямованих на встановлення істини, неодноразово закривали кримінальне провадження № 0000015 постановами від 23 лютого, 16 травня 2018 року, 07 лютого, 26 червня 2019 року. Постанови про закриття кримінального провадження на його адресу не направлялися.

Вказані постанови слідчих скасовано ухвалами слідчих суддів Червонозаводського районного суду м. Харкова відповідно від 07 травня, 13 грудня 2018 року, 19 березня, 26 листопада 2019 року.

Переглядаючи обґрунтованість постанов слідчих прокуратури про закриття кримінального провадження, слідчі судді щоразу зазначали, що повного та всебічного дослідження слідчими зібраних доказів з проведенням їх аналізу в процесуальному рішенні не відбувалося, а висновки про закриття кримінального провадження зроблені невмотивовано та передчасно, що свідчить про невиконання слідчими визначеного завдання кримінального провадження.

Зазначив, що слідчі Жеваго В. В та Стецюк Т. І. завдали йому як потерпілому моральну шкоду, адже протягом тривалого часу він вимушений оскаржувати бездіяльність та протиправні дії слідчих та доводити своє право на захист. Слідчі, незважаючи на ухвали суду, його клопотання, докази в кримінальному провадженні, навмисно продовжували свою бездіяльність і не проводили досудове розслідування у розумні строки, що спричинило йому моральні страждання.

Вказав, що звини слідчих його порушені права не поновлені, порушення закону не припинено. Досудове розслідування у кримінальному провадженні проводиться неналежним чином через систематичну бездіяльність слідчих. Він повинен був протягом тривалого часу звертатися до суду зі скаргами на бездіяльність слідчих, у зв`язку з чим переніс глибокі моральні страждання. Він позбавлений відчуття безпеки, правової стабільності, верховенства закону, порушено його психологічне благополуччя. Протягом тривалого часу він змушений витрачати свій особистий час і звертатися до суду за захистом своїх прав, гарантованих Конституцією України.

Зазначав, що умисне грубе порушення слідчими його прав призвело до позбавлення його можливості реалізації своїх звичок і бажань, неможливості продовжити активне особисте життя, зниження особистої репутації, відсутності впевненості у власній безпеці, у собі та в майбутньому, у недоторканності його невід`ємних прав і свобод. Він відчуває психологічний дискомфорт та несправедливість як громадянин України, оскільки особи, що вчинили кримінальне правопорушення, не покарані, що призвело до неможливості задовольняти актуальні для нього потреби в благополуччі сім`ї, відчутті гідності, соціальної та правової захищеності і вимагає від нього докладати значних додаткових зусиль для організації свого життя.

Вказав, що з вини слідчих, через прийняття ними незаконних рішень і навмисну незаконну тривалу бездіяльність, він незаконно позбавлений конституційного права на доступ до правосуддя.

Позивач просив захистити його конституційне право на відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірною тривалою бездіяльністю слідчих Жеваго В. В. та Стецюк Т. І. при імітації розслідування кримінального провадження № 0000015, та стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України 1 133 520,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завдану тривалою бездіяльністю слідчих Жеваго В. В. та Стецюк Т. І.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 січня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на його користь 5 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні іншої частини вимог відмовлено. Судові витрати покладено за рахунок держави.

Постановою Харківського апеляційного суду від 14 червня 2021 року апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора та Харківської обласної прокуратури задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 січня 2021 року в оскаржуваній частині змінено, виклавши у такій редакції: стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 5 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. В іншій частині рішення суду не оскаржувалося та не переглядалося.

16 липня 2021 року Офіс Генерального прокурораподав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 січня 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від 14 червня 2021 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення у частині задоволення позову скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

26 липня 2021 року Харківська обласна прокуратураподала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 січня 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від 14 червня 2021 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення у частині задоволення позову скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі міститься клопотання Харківської обласної прокуратури про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, яке обґрунтоване тим, що копію повного тексту постанови апеляційного суду отримано заявником лише 25 червня 2021 року. На підтвердження зазначеного надано відповідні докази, а саме: копію супровідного листа Харківського апеляційного суду.

Відповідно до частин першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Перевіривши доводи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення та додані до касаційної скарги матеріали, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню, оскільки наведені заявником обставини, зокрема отримання копії оскаржуваної постанови апеляційного суду 25 червня 2021 року, свідчать про наявність поважних причин пропуску строку на оскарження, що є підставою для його поновлення.

Перевіривши доводи касаційних скарг, оскаржувані судові рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі.

У касаційній скарзі Офіс Генерального прокурора посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку) як на підставу оскарження судових рішень. Зокрема, Офіс Генерального прокурора у касаційній скарзі зазначає, що суди в оскаржуваних судових рішеннях не врахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/2004/18, від 30 січня 2019 року у справі № 234/19443/16-ц, постановах Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 344/4043/17, від 04 липня 2018 року у справі № 641/2328/17, від 31 жовтня 2018 року у справі № 646/5224/17, від 07 листопада 2018 року у справі № 522/22009/15-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 638/9055/15-цЮ від 13 березня 2019 року у справі № 338/12193/16-ц, від 24 січня 2018 року у справі № 711/5994/15-ц, від 07 лютого 2019 року у справі № 638/12068/16.

У касаційній скарзі Харківська обласна прокуратура посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку) як на підставу оскарження судових рішень. Зокрема, Харківська обласна прокуратура у касаційній скарзі зазначає, що суди в оскаржуваних судових рішеннях не врахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 638/17962/15, від 14 квітня 2021 року у справі № 646/7688/19, від 10 червня 2021 року у справі № 201/3997/18.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Із матеріалів касаційних скарг, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що касаційні скарги є необґрунтованими, а наведені у них доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень чи їх невідповідності висновкам, викладених у постановах Верховного Суду, щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційних скаргах.

Такого висновку Верховний Суд дійшов з огляду на таке.

Судами встановлено, що постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 грудня 2016 року адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти № 9 батальйону № 2 Управління патрульної поліції у місті Харкові лейтенанта поліції ОСОБА_3. про визнання дій незаконними задоволено; визнано незаконними дії інспектора роти № 9 батальйону № 2 Управління патрульної поліції у місті Харкові лейтенанта поліції ОСОБА_3. при складанні постанови від 09 листопада 2016 року серії АР № 109677 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП.

Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2017 року, яка уточнена постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13 лютого 2017 року, провадження у адміністративній справі щодо ОСОБА_1 за статтею 173 КУпАП закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

У провадженні прокуратури Харківської області перебувало кримінальне провадження № 000015 від 05 січня 2017 року, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань на виконання ухвали слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30 грудня 2016 року за заявою ОСОБА_1 від 11 грудня 2016 року щодо перевищення службових повноважень співробітниками Управління патрульної поліції у м. Харкові ОСОБА_3 та ОСОБА_6 під час складання щодо заявника протоколу про адміністративне правопорушення за статтею 173 КУпАП та постанови про адміністративне правопорушення за статтею 122 КУпАП. У кримінальне провадження з єдиним номером № 000015 об`єднано матеріали досудових розслідувань № 0000353 від 24 квітня 2017 року, № 0000430 від 17 травня 2017 року, № 0000378 від 27 квітня 2017 року та № 000015 від 05 січня 2017 року.

Постановою слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Жеваго В. В. від 30 червня 2017 року кримінальне провадження № 0000015 закрито на підставі пункту 2 частини першої статті 284 Кримінально-процесуального кодексу України (далі - КПК України) в зв`язку з відсутністю в діях інспектора роти 9 батальйону 2 Управління патрульної поліції у м. Харкові лейтенанта поліції ОСОБА_3., інспектора роти 9 батальйону 2 Управління патрульної поліції у м. Харків лейтенанта поліції ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 364, частиною першою статті 365, частиною першою статті 366, частиною першою статті 384 КК України.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2017 року скаргу ОСОБА_1 задоволено; скасовано постанову слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Жеваго В. В. від 30 червня 2017 року про закриття кримінального провадження № 0000015; матеріали кримінального провадження повернуто прокурору Харківської області для відновлення досудового розслідування, під час якого необхідно усунути неповноту досудового розслідування та недоліки, викладені у мотивувальній частині цієї ухвали.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 січня 2018 року в задоволені заяви слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури області Жеваго В. В. про роз`яснення ухвали слідчого судді від 04 грудня 2017 року у справі № 646/7043/17 (провадження № 1-кс646/4856/2017) відмовлено.

Постановою слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Жеваго В. В. від 23 лютого 2018 року кримінальне провадження № 0000015 закрито.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07 травня 2018 року скаргу ОСОБА_1 задоволено; постанову слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Жеваго В. В. від 23 лютого 2018 року про закриття кримінального провадження № 0000015 скасовано; матеріали кримінального провадження повернуто слідчому для продовження досудового розслідування.

Постановою слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Жеваго В. В. від 16 травня 2018 року кримінальне провадження № 0000015 закрито.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2018 року скаргу ОСОБА_1 задоволено; скасовано постанову слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Жеваго В. В. від 16 травня 2018 року про закриття кримінального провадження № 0000015 від 05 січня 2017 року.

Постановою слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Жеваго В. В. від 07 лютого 2019 року кримінальне провадження № 0000015 закрито.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19 березня 2019 року скаргу ОСОБА_1 задоволено; постанову слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Жеваго В. В. від 07 лютого 2019 року про закриття кримінального провадження № 0000015 від 05 січня 2017 року у зв`язку з відсутністю в діях інспектора роти 9 батальйону 2 Управління патрульної поліції у м. Харкові лейтенанта поліції ОСОБА_3., інспектора роти 9 батальйону 2 Управління патрульної поліції у м. Харків лейтенанта поліції ОСОБА_6, складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 364, частиною першою статті 365, частиною першою статті 366, частиною першою статті 384 КК України скасовано; продовжено проведення досудового розслідування за матеріалами кримінального провадження № 0000015 від 05 січня 2017 року.

Постановою старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Харківської області юриста 1 класу Стецюка Т. І. від 26 червня 2019 року закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000015.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2019 року скаргу ОСОБА_1 задоволено; скасовано постанову старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Харківської області юриста 1 класу Стецюка Т. І. від 26 червня 2019 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000015 від 05 січня 2017 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 364, частиною першою статті 365, частиною першою статті 366, частиною першою статті 384 КК України; матеріали кримінального провадження повернуто прокурору Харківської області для відновлення досудового розслідування, під час якого необхідно усунути неповноту досудового розслідування та недоліки, викладені у мотивувальній частині цієї ухвали.

На момент звернення позивача до суду кримінальне провадження тривало та здійснювалося слідчим територіальним управлінням Державного бюро розслідувань у м. Полтаві.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції Українипередбачено, що кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

У постанові від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо.

Позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц, від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17вказала, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав.

Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим залучення або ж не залучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки Державна казначейська служба України чи її територіальний орган не є тим суб`єктом, який порушив права чи інтереси позивача.

Звертаючись до суду, позивач обґрунтовував свої вимоги щодо відшкодування моральної шкоди тривалою бездіяльністю слідчих прокуратури під час досудового розслідування кримінального провадження за його заявою, вважаючи процесуальні рішення слідчих незаконними з огляду на їх скасування слідчими суддями та задоволення його скарг.

Судами встановлено, що кримінальне провадження за заявою ОСОБА_1 відкрито 05 січня 2017 року та станом на час його звернення до суду з позовом у цій справі у березні 2020 року тривало понад 3 роки. Ухвалами слідчих суддів Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2017 року, від 07 травня, 13 грудня 2018 року, від 19 березня, 26 листопада 2019 року скасовувалися постанови посадових осіб прокуратури Харківської області про закриття провадження у касаційному провадженні, констатовано неповнота досудового розслідування, чим підтверджується факт здійснення органом досудового розслідування незаконної бездіяльності щодо позивача при здійсненні своїх повноважень.

Наведені обставини, які встановлені судами під час розгляду цієї справи, свідчать про надмірну тривалість досудового розслідування. У зв`язку з такою тривалістю кримінального провадження ОСОБА_1 змушений відвідувати органи досудового розслідування та суду, звертатися з відповідними клопотаннями, що не входить до його звичайного життя та призводить до моральних страждань.

Таким чином, між протиправною бездіяльністю органу досудового розслідування та моральною шкодою, завданою позивачу, існує причино-наслідковий зв`язок.

Встановивши доведеними факти тривалої протиправної бездіяльності посадових осіб прокуратури Харківської області щодо проведення необхідної перевірки заяви ОСОБА_1 про злочин, надмірну тривалість досудового розслідування у кримінальному провадженні за його заявою, неодноразове прийняття слідчими прокуратури рішень про закриття кримінального провадження у спосіб, які у подальшому скасовувалися ухвалами слідчих суддів, суд першої інстанції, із яким погодився й суд апеляційної інстанції, правильно застосував норми матеріального права та зробив обґрунтований висновок про завдання позивачу моральної шкоди, визначивши розмір її відшкодування відповідно до характеру та розміру душевних страждань, завданих потерпілому, у сумі 5 000,00 грн, що відповідає вимогам розумності та справедливості.

Посилання Харківської обласної прокуратури у касаційній скарзі на неврахування судами висновків, зроблених Верховним Судом у постановах від 03 березня 2021 року у справі № 638/17962/15, від 14 квітня 2021 року у справі № 646/7688/19, від 10 червня 2021 року у справі № 201/3997/18, та посилання Офісу Генерального прокурора на неврахування судами висновків, зроблених Верховним Судом у постановах від 07 листопада 2018 року у справі № 344/4043/17, від 04 липня 2018 року у справі № 641/2328/17, від 31 жовтня 2018 року у справі № 646/5224/17, від 07 листопада 2018 року у справі № 522/22009/15, від 28 листопада 2018 року у справі № 638/9055/15-ц, від 13 березня 2019 року у справі № 338/12193/16-ц, від 24 січня 2018 року у справі № 711/5994/15-ц, ухвалі Верховного Суду від 07 лютого 2019 року у справі № 638/12068/16-ц, є необґрунтованими, з огляду на таке.

Так, у справах №№ 638/17962/15, 646/7688/19, 201/3997/18 Верховним Судом зазначено, що наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. При цьому не будь-яке рішення слідчого судді свідчить про протиправність дій державних органів, а мають значення конкретні обставини, встановлені таким рішенням. При встановленні в порядку судового контролю слідчим суддею протиправності дій чи бездіяльності слідчих органів для вирішення питання про відшкодування шкоди необхідним є доведення заподіяння такими діями (бездіяльністю) моральної шкоди та, відповідно, наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями (бездіяльністю) та заподіяною шкодою.

У справах №№ 344/4043/17, 641/2328/17, 646/5224/17, 522/22009/15-ц, 638/9055/15-ц, 338/12193/16-ц, 711/5994/15-ц, 638/12068/16-ц Верховним Судом зазначено, що оскарження рішень органів досудового слідства в порядку кримінального судочинства є механізмом реалізації права на судовий контроль за додержанням прав особи в кримінальному провадженні та скасування таких рішень в судовому порядку не є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Тобто, у зазначених справах Верховним Судом зроблено висновок про те, що сам факт неправомірності рішень, дій та бездіяльності органу державної влади не є самостійною підставою для відшкодування заявнику моральної шкоди. У такому випадку судам необхідно встановити, чи завдано такими діями (бездіяльністю) заявнику моральної шкоди та, відповідно, наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями (бездіяльністю) та заподіяною шкодою.

Враховуючи те, що у цій справі судами встановлено факт заподіяння позивачу моральної шкоди внаслідок тривалої неправомірної бездіяльності органу державної влади, тобто встановлено усі складові елементи правопорушення, сукупність яких згідно закону є підставою для відповідальності заподіювача за завдану моральну шкоду, тому відсутні підстави вважати, що висновки судів попередніх інстанцій суперечать висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах, які зазначені заявниками у касаційних скаргах.

Верховний Суд зазначає, що встановлення факту заподіяння моральної шкоди здійснюється у кожному випадку окремо на підставі наданих стороною доказів із урахуванням конкретних обставин справи.

Посилання Офісу Генерального прокурора на неврахування судами висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/2004/18, від 30 січня 2019 року у справі № 234/19443/16-ц, є безпідставними, оскількипредметом касаційного перегляду у цих справах були судові рішення з процесуальних питань (відмова у відкритті провадження; закриття провадження), а тому висновки Верховного Суду у цій справі не містять встановлених фактичних обставин, які мають істотне значення для таких справ, та висновків щодо застосування норм матеріального права, що унеможливлює вирішення питання про неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права.

Посилання Офісу Генерального прокурора на неврахування судами висновків щодо застосування норми права, викладених у рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2015 року у справі № 6-10388св15, не беруться до уваги, оскільки висновки, зроблені Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, не є обов`язковими для Верховного Суду.

Доводи касаційної скарги Офісу Генерального прокурора про те, що він у кримінальному провадженні нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва не здійснював, його дії чи бездіяльність не оскаржувалися та не визнані судом незаконними, не є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки до участі у справі залучений належний відповідач - держава Україна в особі Харківської обласної прокуратури, у зв`язку з бездіяльністю працівників якої позивачу завдано моральної шкоди. Кошти у рахунок відшкодування моральної шкоди стягнуто з Державного бюджету України, а не з Офісу Генерального прокурора. Будь-яких висновків щодо його вини суди не робили та жодних обов`язків на нього як відповідача не покладали.

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційних скарг, не можуть бути підставами для скасування ухвалених у справі судових рішень, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального права та зводяться до переоцінки встановлених судом обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

Враховуючи те, що касаційна скарга подана на підставі пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, тоді як Верховний Суд уже викладав висновок щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку, тому колегія судів дійшла висновку про відсутність правових підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі.

Оскільки правильне застосування судами норм матеріального права є очевидним, доводи касаційних скарг висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, Верховний Суд дійшов висновку про те, що касаційні скарги є необґрунтованими та про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити прокуратурі Харківської області строк на касаційне оскарженнярішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 січня 2021 року та постанови Харківського апеляційного суду від 14 червня 2021 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами Офісу Генерального прокурора, Харківської обласної прокуратури на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 січня 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від 14 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Офіса Генерального прокурора, прокуратури Харківської області, треті особи: слідчий прокуратури Харківської області Жеваго В. В., слідчий прокуратури Харківської області Стецюк Т. І. про відшкодування моральної шкоди, завданої тривалою бездіяльністю органу досудового розслідування, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков Г. І. Усик