Справа № 127/2972/21
Провадження 2/127/509/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2021 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

з участю секретаря судових засідань Мельник В.В.

розглянувши в загальному провадженні у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дії договору закінченою, стягнення коштів, -

в с т а н о в и в:

05.02.2021 року судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дії договору закінченою, стягнення коштів, яка мотивована тим, що 06.03.2019 року ОСОБА_1 продала своє нерухоме майно, а кошти, виручені за продаж майна, передала на зберігання своїй знайомій - ОСОБА_2

06.03.2019 року відповідач ОСОБА_2 власноручно написала розписку, в якій вказала, що отримала кошти в розмірі 24 000 доларів США на зберігання. Оригінал розписки зберігається у ОСОБА_1 .

22.01.2021 року ОСОБА_1 направила ОСОБА_2 претензію з вимогою повернути кошти. Дану претензію відповідач отримала 22.01.2021 року, однак, коштів не повернула. Вирішити спір мирним шляхом відповідач не бажає, що стало підставою для звернення ОСОБА_1 до суду за захистом своїх прав.

ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, одинокою пенсіонеркою, рідних не має, внаслідок неправомірних дій відповідача позбавлена власних коштів.

Зазначаючи правовою підставою даного позову ст.ст. 11, 202, 203, 626, 627, 628, 629, 509, 526, 936, 937 ЦК України, ОСОБА_1 просила визнати, що дія договору зберігання укладеного між нею та ОСОБА_2 06.03.2019 року, закінчена. Просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь кошти за договором зберігання від 06.03.2019 року в сумі 24 000 доларів США.

Судом були вчинені наступні процесуальні дії.

Ухвалою суду від 19.02.2021 року було прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі (а.с. 20).

Ухвалою суду від 23.04.2021 року заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гуменюка В.А. про забезпечення позову до ОСОБА_2 про визнання дії договору закінченою, стягнення коштів - повернуто заявникові (а.с. 45).

26.04.2021 року було закрито підготовче провадження у справі 127/2972/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів та призначено розгляд справи по суті (а.с. 52).

В судовому засіданні представник позивача адвокат Гуменюк В.А. позов ОСОБА_1 підтримав, просив його задоволити. Суду пояснив, що позивач продала належне їй житло і земельну ділянку 06.03.2019 року за 24 000 доларів США і гроші передала на зберігання ОСОБА_2 в приміщенні нотаріальної контори, де укладали договір. З ОСОБА_2 вони перебували у дружніх стосунках протягом тривалого часу. Оскільки ОСОБА_1 залишилась без житла, ОСОБА_2 запропонувала їй жити в квартирі її доньки і зареєструвала ОСОБА_1 в цій квартирі. В даний час позивач звернулась од відповідача з вимогою повернути гроші, щоб купити собі інше житло, але ОСОБА_2 відмовляє. Просив позов задоволити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала. Суду пояснила, що 06.03.2019 року вона продала свою частину будинку і земельної ділянки ОСОБА_3 за 24 000 доларів США. Вона не скористалась послугами банку і віддала гроші на зберігання своїй знайомій, з якою мала довірливі стосунки - ОСОБА_2 , про що остання написала розписку. В даний час вона зареєстрована та проживає в квартирі доньки відповідача за адресою: АДРЕСА_1 , але там жити не бажає, хоче придбати своє власне житло. Проте, ОСОБА_2 безпідставно відмовляє в поверненні грошей і стверджує, що грошей не брала. До поліції вона не зверталась. Просила захистити її права і задоволити позов.

Представник відповідача адвокат Гончар О.І. позов не визнав. Надав письмовий відзив на позов, який приєднаний до матеріалів справи (а.с. 31-40). Суду пояснив, що ОСОБА_2 не отримувала від ОСОБА_1 кошти на зберігання в сумі 24 000 доларів США. Між ними існують дружні стосунки, ОСОБА_2 допомагає ОСОБА_1 , оскільки остання є одинокою людиною похилого віку, забезпечила ОСОБА_1 житлом, продуктами, оплачує комунальні послуги, відвідує її. ОСОБА_2 не підтримувала ідею позивача продати належне їй житло і у нотаріуса не була. Цей позов став несподіваним для ОСОБА_2 , оскільки позивач ніколи не зверталась з вимогою повернути кошти. Просив врахувати, що надана позивачем розписка не підтверджує факту укладення між сторонами договору зберігання чи позики, або виникнення інших зобов`язальних правовідносин. В розписці не вказано, що ОСОБА_2 брала гроші у ОСОБА_1 , не вказано, в якій валюті були гроші. Дана розписка дійсно була написана ОСОБА_2 як зразок, а оскільки позивач живе в квартирі ОСОБА_2 і має доступ до її особистих документів, вона могла заволодіти розпискою і використати її на свою користь. Просив відмовити в задоволенні позову.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 неодноразово не з`являлась з різних причин, хоча її явка в судове засідання була визнана обов`язковою. В судовому засіданні 03.08.2021 року позивач ОСОБА_1 і її представник ОСОБА_4 наполягали на розгляді справи у відсутність відповідача.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Згідно ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В обґрунтування своїх позовних вимог щодо укладення договору зберігання грошових коштів позивач ОСОБА_1 надала оригінал розписки від 06.03.2019 року.

Текст розписки наступного змісту: «Я, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Замостянським РВ УМВС України у Вінницькій області 23.10.2001 року, отримала кошти у розмірі 24 000 $ (двадцять чотири) тисячі доларів 06.03.2019 року на зберігання».

Написання розписки ОСОБА_2 підтверджується її підписом, цей факт також визнав представник відповідача в судовому засіданні.

Вирішуючи питання про те, чи виникли між сторонами зобов`язальні правовідносини, зокрема із договору зберігання, суд виходить з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору зберігання і його умов.

Аналізуючи зміст вказаної розписки, відносини сторін, подальшу поведінку, враховуючи пояснення позивача ОСОБА_1 , а також пояснення представника позивача і відповідача, надані докази, суд дійшов висновку, що між сторонами ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не виникло жодних правовідносин, в тому числі зобов`язальних.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Статтею 629 ЦК України визначено, що, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Частиною 1 статті 937 ЦК України визначено, що договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 938 ЦК України зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

На обґрунтування позову позивач ОСОБА_1 зазначала, що гроші в сумі 24 000 доларів США, які вона отримала в приміщенні нотаріальної контори від ОСОБА_3 за продаж свого нерухомого майна, вона одразу передала на зберігання ОСОБА_2 .

Разом з тим, дана обставина не підтверджена жодним належним і допустимим доказом.

ОСОБА_2 не визнала факту отримання від позивача 24 000 доларів США на зберігання, а зі змісту розписки від 06.03.2019 року неможливо достовірно встановити, що гроші отримані від ОСОБА_1 , також не уточнено, в якій валюті були отримані гроші.

Таким чином, твердження позивача і представника позивача ОСОБА_5 , що ОСОБА_2 отримала від неї на зберігання 24 000 доларів США і зобов`язана повернути ОСОБА_1 на першу вимогу, є лише припущенням.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 06.03.2019 року, який представник позивача надав в підтвердження того, що станом на 06.03.2019 року ОСОБА_1 мала кошти в сумі 24 000 доларів США та передала їх на зберігання відповідачу, суд оцінює критично (а.с. 61-64). Згідно умов цього договору ОСОБА_1 продала ОСОБА_3 дві земельних ділянки, площею 0,0005 га та 0,0017 га по АДРЕСА_2 . Продаж вказаних земельних ділянок за домовленістю сторін договору вчинено за 7 000 грн. Із вказаного договору також вбачається, що на вищезазначених земельних ділянках знаходиться 1/10 частка житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, яка набута у власність покупцем за договором дарування частки житлового будинку, посвідченим ОСОБА_6 , приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу 06.03.2019 року за реєстр. № 549 (а.с. 61).

В судовому засіданні позивач повідомила, що разом з продажем ділянок вона також продала ОСОБА_3 свою частку в будинку АДРЕСА_2 , але оформили перехід права власності договором дарування.

Разом з тим, укладення договорів купівлі-продажу та дарування жодним чином не підтверджують того, що 06.03.2019 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 24 000 доларів США і зобов`язана їх повернути в зв`язку з закінченням строку договору.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту прав визначені ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 464/3790/16-ц сформувала висновок про те, що досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Враховуючи наведені обставини, норми закону, і те, що позивач не довела належними і допустимими доказами порушення її прав відповідачем, а також виникнення між нею та ОСОБА_2 будь-яких правовідносин, в тому числі зобов`язальних, із договору зберігання, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дії договору зберігання закінченим, стягнення коштів в сумі 24 000 доларів США, слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 11, 15, 509, 626-629, 936, 937 ЦК України. ст.ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 76-82, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дії договору закінченою, стягнення коштів - відмовити.

Судовий збір залишити за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до вимог ст.ст. 354, 355 ЦПК України, розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України.

Учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2

- відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3

Повне судове рішення складене 06 серпня 2021 року.

Суддя: