05.04.2021 року КОЗЕЛЬЩИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 533/128/21
Провадження № 2/533/58/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2021 року селище Козельщина

Козельщинський районний суд Полтавської області у складі головуючої судді Козир В.П., за участю секретаря судового засідання Кругловецького Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

У С Т А Н О В И В :

20 січня 2021 року позивач АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до Козельщинського районного суду Полтавської області з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 07.06.2007 у розмірі 12593,84 грн.

Позовна заява обґрунтована тим, що 07.06.2007 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг».

Позивач зазначав, що за умовами вказаного договору банком було відкрито картковий рахунок із початковим лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову, а відповідачу надано у користування кредитну картку (номери та строк дії отриманих карток зазначено у довідці про отримання картки). У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 17000,00 грн, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Відповідач належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконував, унаслідок чого станом на 13.12.2020 утворилась заборгованість у розмірі 12593,84 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 11841,11 грн, заборгованість за простроченими відсотками - 752,73 грн.

Ураховуючи викладене АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з відповідача на його користь вказану суму кредитної заборгованості, а також понесені банком судові витрати.

Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 09.02.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

У судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

У поданому до суду клопотанні позивач просив розглянути справу без участі представника позивача та просив задовольнити позовні вимоги, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач належним чином повідомлений про місце, дату та час судового розгляду, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив суд задовольнити позовні вимоги частково, оскільки ним вже частково погашено заборгованість за кредитним договором на суму 1600,00 грн, про що подав квитанцію банку.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом встановлено, що 07.06.2007 між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та відповідачем було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, копія якої міститься у матеріалах справи (а.с. 19). Згідно вказаної заяви відповідачеві видана картка: НОМЕР_1 ; валюта: гривня; тип кредитного ліміту: фінансовий; сума кредитного ліміту: 250,00 грн; базова процентна ставка: 22,8 % з розрахунку 360 днів у році; розмір комісії за кредитне обслуговування: 1 % від суми заборгованості; строк дії кредитного ліміту: відповідає строку дії карти; порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами у розмірі 7 % від суми заборгованості; погашення кредитного ліміту може відбуватися як шляхом внесення коштів на карту клієнта, так і шляхом списання банком коштів з дебетної картки № НОМЕР_2 .

Згідно довідки позивача без вихідних даних (номеру та дати) (а.с. 17) між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір б/н, за яким було видано такі кредитні картки: 1) НОМЕР_3 , дата відкриття 05.02.2007, термін дії 02/13; 2) НОМЕР_4 , дата відкриття 04.03.2013, термін дії 04/16; 3) НОМЕР_5 , дата відкриття 05.03.2013, термін дії 03/17; 4) НОМЕР_6 , дата відкриття 20.12.2013, термін дії 08/17; 5) НОМЕР_7 , дата відкриття 28.05.2017, термін дії 05/21; 6) НОМЕР_8 , дата відкриття 17.08.2017, термін дії 05/21.

Згідно наданої позивачем Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н) (а.с. 18) кредитний ліміт, встановлений 07.06.2007 (250,00) декілька разів змінювався, у тому числі: 03.08.2018 кредитний ліміт збільшено до 17000,00 грн, 31.07.2020 кредитний ліміт зменшено до 13219,26 грн, 06.08.2020 кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн.

Отже найбільший кредитний ліміт, який був встановлений позивачем на картковий рахунок відповідача, за весь період кредитування складав 17000,00 грн., та який остаточно було зменшено до 0,00 грн 06.08.2020.

Відповідно до розрахунку позивача, через неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань станом на 13.12.2020 утворилася заборгованість в сумі 12593,84 грн., яка складається з: 11841,11 грн - заборгованості за тілом кредиту; 752,73 грн - заборгованості за простроченими відсотками.

Факт руху грошових коштів на картковому рахунку відповідача позивач підтвердив випискою за договором б/н станом на 15.12.2020 (а.с. 37 - 42) за період з 07.06.2007 по 09.12.2020 , а також довідкою про картки, видані відповідачу відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору, остання з яких перевипущена 17.08.2017 під номером НОМЕР_7 терміном дії - 05/21 (а.с. 17).

Відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України від 04.07.2018 № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Також виписка банку згідно Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Міністерством юстиції України від 12.04.2012 №578/5, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.04.2012 за № 571/20884, має статус первинного документу, а отже є належним та допустимим доказом по справі.

З виписки з особового рахунку позичальника та розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що відповідач систематично користувався кредитною карткою та здійснював платежі на погашення заборгованості.

Відповідач доказів на спростування отримання ним грошових коштів у зазначеному позивачем розмірі не надав. Отже суд приходить до висновку, що сума заборгованості за тілом кредиту у розмірі 11841,11 грн є обґрунтованою, що підтверджується банківською випискою за договором та довідкою про зміну умов кредитування.

Оцінюючи розрахунок заборгованості за процентами за користування кредитними коштами суд зазначає таке.

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, додав до позовної заяви витяг з Умов та правил надання банківських послуг , на яких не міститься підпис відповідача.

Крім того, документ під назвою «Условия и правила предоставления банковских услуг» надані до суду не на державній мові, що суперечить вимогам ч. 1 ст. 9 ЦПК України та ч. 3 ст. 14 Закону України «Про засади державної мовної політики».

Так, згідно ч. 1 ст. 9 ЦПК України цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою.

Сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою (ч. 3 ст. 14 Закону України «Про засади державної мовної політики»).

Оскільки доказ у вигляді витягу з документа під назвою «Условия и правила предоставления банковских услуг» надано позивачем не на державній мові суд не бере його до уваги як належний доказ.

«Тарифи», на які банк послався у позовній заяві як на підставу погодження між сторонами умов кредитування, банком до суду не надано взагалі.

Отже суд вважає, що доводи позивача про підписання відповідачем «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів» у письмовій формі не підтверджені позивачем належними доказами та є безпідставними.

Суд також не бере до уваги умови кредитного договору, викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг, долучених до матеріалів справи, оскільки позивачем не доведено, що Умови та Правила надання банком кредиту є складовою кредитного договору, а саме те, що вони укладені в один день, тобто в день підписання позичальником заяви позичальника, і позичальник розумів, що саме ці Умови він мав на увазі, підписуючи заяву.

Вказаний висновок відповідає правовим позиціям Верховного Суду у справі № 342/180/17 (постанова від 03 липня 2019 року), № 188/1815/17 (постанова від 27.08.2020), № 378/305/18 (постанова від 23.07.2020), відповідно до яких витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який викладений на банківському сайті, не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що, укладаючи кредитний договір, шляхом підписання відповідачем відповідної заяви та видачі позивачем кредитної картки, сторони домовились, що процентна ставка за користування кредитним лімітом складає 22,8 % із розрахунку 360 днів у році.

Отже суд зважає на те, що погоджена сторонами ставка процентів за користування кредитними коштами, складає 22,8 % річних .

З розрахунку заборгованості (а.с. 9-16) вбачається, що позивачем здійснювався розрахунок заборгованості за процентами саме за такою ставкою (22,8 % річних) до 10.10.2012. Й станом на 10.10.2012 загальний залишок заборгованості за відсотками, розрахований виходячи з процентної ставки 22,80 % річних, складає 102,46 грн. Розмір саме такої суми заборгованості за процентами, нарахованими відповідачу за користування ним кредитними коштами, суд вважає обґрунтованою та підставною, оскільки вона здійсненна за погодженою у заяві процентною ставкою та нарахована на суму кредиту в межах встановленого кредитного ліміту.

В подальшому, починаючи з 10.10.2012 позивач здійснював нарахування процентів за користування кредитом відповідачеві, застосовуючи проценті ставки 30,0 %, 34,8 %, 43,2 %, 86, 43 %, 42 %. Матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження того, що сторони домовлялись саме про такі умови кредитування.

Також судом встановлено, що під час розрахунку заборгованості банком використовувалася формула нарахування процентів, яка не відповідає умовам договору, вимогам, передбаченим ч. 1 ст. 1048 ЦК України, зі змісту яких випливає, що проценти нараховуються лише на суму позики, а також вимогам, передбаченим ч. 2 ст. 550 ЦК України, відповідно до яких проценти на неустойку не нараховуються.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі №325/1163/16-ц.

Застосована позивачем формула розрахунку заборгованості за процентами, на думку суду, суперечить вимогам закону та умовам договору, оскільки позивач мав право здійснювати нарахування процентів за користування кредитом виключно на суму фактичної заборгованості за кредитом, отриманим позичальником, із застосуванням тієї процентної ставки, про яку сторони домовились. Як вбачається з розрахунку заборгованості, здійсненого позивачем, позивач на суму нарахованих щомісяця процентів за користування кредитними коштами, що не були погашені відповідачем, збільшував заборгованість за тілом кредиту, тобто фактично штучно збільшував кредитну заборгованість відповідача за рахунок нарахованих процентів у попередніх періодах.

У зв`язку з тим, що судом встановлена часткова необґрунтованість розрахунку процентів, та жодна із сторін не скористалась своїм правом самостійно подати до суду висновок експерта або заявити клопотання про призначення судово-бухгалтерської експертизи, суд дійшов висновку, що наданий позивачем розрахунок заборгованості за процентами у період з 01.01.2013 по 13.12.2020 є безпідставним та необґрунтованим, оскільки такі проценти нараховувались позивачем із застосуванням процентних ставок, які між сторонами кредитного договору не погоджувалися. Тому у цій частині позовних вимог суд відмовляє за безпідставністю.

Разом з тим судом встановлено, що за період кредитування здійснювалося погашення процентів за користування кредитом, у тому числі позивачем неодноразово здійснювалося «списання відсотків за використання кредитного ліміту за ставками 3,5 відсотка, 3,6 відсотка», тобто здійснювалося погашення заборгованості за процентами, які нараховані за ставками, що не погоджувалися з відповідачем, що підтверджується, зокрема випискою за договором станом на 15.12.2020 (а.с. 37) (графа «деталі операції»). З розрахунків заборгованості (а.с. 9-16) також вбачається, що за період кредитування відповідачем було погашено заборгованість по нарахованим відсоткам та заборгованість по простроченим відсоткам у розмірі щонайменше 2332,92 грн та 3043,05 грн відповідно, що значно перевищує суму заборгованості за процентами за користування кредитом за ставкою 22,8 % (102,46 грн), яку суд вважає обгрунтованою та підставною.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що заборгованість за процентами за користування кредитом за погодженою сторонами процентною ставкою відповідачем погашена у повному обсязі , а тому в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за процентами за користування кредитними коштами слід відмовити за безпідставністю.

Вимогу про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом на рівні облікової ставки НБУ у відповідності до ст. 1048 ЦКУ позивач не заявляв, розрахунок заборгованості за процентною ставкою, прямо передбаченою законом, позивач до суду не подав. Керуючись принципом диспозитивності, суд не має права та обов`язку здійснювати такий розрахунок самостійно за іншою процентною ставкою, якою позивач свої позовні вимоги не обґрунтовував.

Таким чином, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги у частині стягнення з відповідача тіла кредиту у розмірі 11841,11 грн.

Решта позовних вимог є безпідставою та такою, що не грунтується на матеріалах справи.

Разом з тим, суд враховує той факт, що відповідачем під час судового розгляду справи було частково погашено заборгованість за кредитним договором перед позивачем на суму 1600,00 грн, що підтверджується копіює дублікату квитанції № BASS_2 від 09.03.2021, згідно якої відповідач ОСОБА_1 здійснив поповнення карткового рахунку НОМЕР_9 , що відповідає умовам та способам погашення кредитного ліміту, визначеним сторонами у заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг (а.с.19 на звороті).

Залишок непогашеної заборгованості, відповідно, станом на дату розгляду справи складає 10241,11 гривень (11841,11 1600,00 = 10241,11).

Саме в такому розмірі, на думку суду, позовні вимоги підлягають до задоволення.

Ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у сумі 10241,11 грн, у задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково, в загальній сумі 10241,11 грн, тобто 81,32 % від ціни позову, то з відповідача у відповідності до ст.141 ЦПК України підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 1845,96 грн (2270,00 х 81,32 % = 1845,96).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 19, 141, 259, 263-265, 280, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за договором № б/н від 07.06.2007 у розмірі 10241 гривень 11 коп. станом на 13.12.2020 (тіло кредиту).

У задоволенні решти позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк`до ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" 1845,96 грнсудового збору.

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання через Козельщинський районний суд Полтавської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили, якщо протягом вищевказаного строку не була подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (АТ КБ "ПриватБанк", місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд.1Д, ідентифікаційний код 14360570),

Відповідач: Відповідач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_10 ).

Повне рішення складено 05.03.2021.

Суддя В.П. Козир