ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1113/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя - доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Садік Н.Д.

за участю представника позивача ОСОБА_1 , відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , її представника ОСОБА_4 , представника третьої особи ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/27559/20 за апеляційною скаргою виконавчого комітету Хмельницької міської ради в особі органу опіки та піклування в інтересах малолітнього ОСОБА_6 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 квітня 2021 року (суддя Козак О.В., повне судове рішення складено 07 травня 2021 року) у справі за позовом виконавчого комітету Хмельницької міської ради в особі органу опіки та піклування в інтересах малолітнього ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Комунальне некомерційне підприємство «Хмельницький обласний спеціалізований будинок дитини» про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, представників учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом, виконавчий комітет Хмельницької міської ради вказував, що відповідачі є батьками малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які в офіційному шлюбі не перебувають та проживають окремо і 25.09.2020 до служби у справах дітей надійшло повідомлення від старшого інспектора ювенальної превенції Хмельницького ВП ГУНПУ в Хмельницькій області про те, що в АДРЕСА_1 , перебуває малолітня дитина, ОСОБА_6 , мати якого продовж декількох днів вживає алкогольні напої. Комісія у складі працівника служби у справах дітей, фахівця із соціальної роботи Хмельницького міського ЦСССДМ та представників правоохоронних органів цього ж дня здійснили виїзд за вказаною адресою та встановили, що санітарний стан помешкання на низькому рівні (кімнати брудні, закидані купами несвіжого одягу, присутній неприємний запах алкоголю та сигарет), продукти харчування в обмеженій кількості, умов для повноцінного зростання та виховання дитини не має. Враховуючи вказані обставини на ОСОБА_3 складено протоколи про адмінправопорушення за невиконання батьківських обов`язків та взято малолітнього ОСОБА_6 на облік служби у справах дітей Хмельницької міської ради як дитину, яка проживає в сім`ї, де батьки ухиляються від належного виконання батьківських обов`язків.

Крім того, як вказує позивач, після проведення роз`яснювальної бесіди з ОСОБА_2 , останній звернувся до Служби у справах дітей із заявою про повернення дитини йому як батькові, проте умов для повноцінного зростання і виховання малолітнього ОСОБА_6 батько не створив: під час обстеження відповідач за зовнішніми ознаками перебував у стані алкогольного сп`яніння, у квартирі було брудно, накурено, відчувався неприємний запах алкоголю.

У зв`язку з таким веденням способу життя відповідачі не можуть піклуватися про фізичний і духовний розвиток своєї дитини, її підготовку до самостійного життя, забезпечити необхідним харчуванням відповідно до віку, медичним доглядом за потребою, що негативно відображається на її фізичному розвитку та може становити загрозу життю і здоров`ю, а тому з врахуванням наведеного, позивач просив суд ухвалити рішення про відібрання малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у матері ОСОБА_3 та у батька ОСОБА_2 ; передати малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради для подальшого влаштування; стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Протокольною ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 січня 2021 року замінено неналежного відповідача ОСОБА_9 на належного ОСОБА_2 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 квітня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Попереджено ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до дитини ОСОБА_6 , та що у випадку ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, вони можуть бути позбавлені батьківських прав. Покладено на орган опіки та піклування контроль за виконанням ОСОБА_3 та ОСОБА_2 батьківських обов`язків.

Не погоджуючись із цим рішенням суду, виконавчий комітет Хмельницької міської ради (орган опіки та піклування) оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на необґрунтованість судового рішення у зв`язку з неправильністю встановлення обставин, які мають значення для справи та неправильної оцінки поданих доказів. Так, апелянт вказує, що ОСОБА_3 має психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, рання ремісія, що свідчить про необхідність продовження повного лікування відповідачки. Крім того, виконавчий комітет зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги характеристику ОСОБА_3 , видану ТОВ «Магазин «Галич», в якій йдеться про те, що відповідачка зарекомендувала себе на робочому місці негативно. Також апелянт посилається на те, що батько дитини ОСОБА_2 за період слухання справи не надав жодних доказів, які б підтверджували зміну його способу життя, його спроможність здійснювати належний догляд за сином, забезпечувати його фінансово та займатися вихованням дитини. На сьогоднішній день обоє батьків не працюють та не мають ніякого доходу утримувати дитину, а сім`я ОСОБА_3 з 08.09.2020 перебуває під соціальним супроводом у Хмельницькому міському центрі соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, проте відповідачка свідомо, без поважних причин не здійснює заходи передбачені планом соціального супроводу, та не прислухається до рекомендацій фахівців Центру.

Апелянт вважає що, проблема, за якої малолітній ОСОБА_6 потрапив до державного закладу, все ще є і батькам потрібен час, щоб повноцінно змінити свій спосіб життя, позбутися шкідливих звичок і навчитися відповідально відноситися до батьківства, а тому виконавчий комітет Хмельницької міської ради (орган опіки та піклування) просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 погоджується із висновками суду першої інстанції та просить відмовити в задоволені апеляційної скарги та залишити без змін оскаржуване рішення. Так, представник зазначає, що оцінивши наявні у справі докази, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позивачем не наведено будь-яких виключних обставин, які б викликали крайню необхідність розлучення дитини з батьками та не надано доказів на їх підтвердження. При цьому враховується, що відібрання дитини позбавить батьківської турботи та допомоги і може призвести до погіршення її становища. Представник посилається на те, що малолітній ОСОБА_6 вже тривалий час знаходиться в КНП «Хмельницький обласний спеціалізований будинок дитини» і у зв`язку із запровадженням карантинних обмежень мати дитини позбавлена можливості повноцінно спілкуватися з сином в будинку дитини; ОСОБА_3 має можливість тільки на віддалі спостерігати за сином та передавати йому продукти харчування, речі та одяг. Представник зауважує, що відповідачка змінила свій спосіб життя, який призвів до відібрання дитини; визнала свою неналежну поведінку як матері та на сьогоднішній день змінила своє ставлення до сина.

Представник апелянта виконавчого комітету Хмельницької міської ради Левицька Ю.В. та представник третьої особи КНП «Хмельницький обласний спеціалізований будинок дитини» підтримали апеляційну скаргу з підстав у ній наведених.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 і відповідач ОСОБА_2 , проти апеляційної скарги заперечили.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Суд, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , разом із матір`ю ОСОБА_3 (а.с.8,9,17).

Відповідно до акту обстеження умов проживання Служби у справах дітей від 25.09.2020 в квартирі АДРЕСА_2 санітарний стан житла на низькому рівні, кімнати облаштовані меблями, які в занедбаному стані, купи брудного одягу, присутній неприємний запах (кімнати не провітрені). На момент відвідування мати перебувала у стані алкогольного сп`яніння, її поведінка була неадекватна, малолітня дитина плакала, а мати не могла їй забезпечити належний догляд, приготувати відповідне харчування до віку. Зі слів старшої доньки, мати вже тривалий період часу вживає алкогольні напої, через це вона змушена пропускати навчання в школі, щоб піклуватись про братика. Мати не працює, отримує допомогу на дитину до трьох років, також сім`ї допомагає батько двох старших дітей. Місця для сну та відпочинку дітей занедбані, в обмеженій кількості чистий одяг, потреби дітей у належному харчуванні, проживанні та догляді незадовільні. На момент обстеження склалися умови, що загрожують життю та здоров`ю дітей, у зв`язку з цим малолітній ОСОБА_6 направлений в КП «Хмельницька міська дитяча лікарня» для проходження медичного огляду (а.с.10).

Згідно довідки КНП «Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги» Хмельницької обласної ради від 25.09.2020 ОСОБА_3 була оглянута лікарем-наркологом та згідно висновку перебувала в стані алкогольного сп`яніння (а.с.18).

Наказом Служби у справах дітей Хмельницької міської ради №209 від 25.09.2020 взято на облік ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як дитину, яка перебуває у складних життєвих обставинах (проживання у сім`ї, у якій батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків) (а.с.19).

Також, Службою у справах дітей 26.09.2020 складено Акт проведення оцінки рівня безпеки дитини, за яким з метою соціального захисту дитини, яка перебуває у складних життєвих обставинах та в умовах, що загрожують її життю та здоров`ю за направленням служби її направлено в КП «Хмельницька міська дитяча лікарня» (а.с.13-16).

Згідно медичної довідки про проходження обов`язкового попереднього та періодичного психіатричного оглядів від 28.09.2020 в результаті огляду ОСОБА_3 психіатричні протипоказання до виконання опіки над дитиною не виявлені (а.с. 20).

Відповідно до сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду КНП «Хмельницький обласний медичний центр психічного здоров`я» від 29.09.2020 встановлено, що ОСОБА_3 має психічні розлади внаслідок вживання алкоголю та синдром залежності. Рекомендовано огляд ЛКК і пройти лікування планово, щоб годувати дитину (а.с.19 зворот).

30.09.2020 ОСОБА_3 направила до Служби у справах дітей заяву із проханням повернути сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з дитячої міської лікарні Хмельницької міської ради у сім`ю на виховання (а.с.20 зворот).

Згідно акту обстеження умов проживання Служби у справах дітей від 05.10.2020 санітарний стан житла задовільний, кімнати облаштовані меблями, побутовою технікою; прибрано, речі складені, на кухні чисто, продукти харчування у достатній кількості; світло, вода та газ наявні. Є дитяче ліжко для сну та відпочинку дитини; необхідний одяг, взуття, засоби особистої гігієни, розвиваючі іграшки. З матір`ю проведено профілактичну бесіду щодо належного виконання батьківських обов`язків, ведення здорового способу життя (а.с.11).

Заявою від 06.10.2020 сестра ОСОБА_3 . ОСОБА_10 зобов`язалася на період проходження її лікування проживати разом з нею, допомагати здійснювати догляд за малолітнім ОСОБА_6 , забезпечувати відповідним харчуванням та тримати під контролем поведінку матері (а.с.21). ОСОБА_3 перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради та з 01.10.2019 до 31.10.2020 їй призначено допомогу на утримання малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1700 грн (а.с.33).

Відповідно до витягу з протоколу №22 засідання комісії з питань захисту прав дитини Хмельницького міськвиконкому від 07.10.2020 ухвалено повернути в сім`ю малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з КП «Хмельницька міська дитяча лікарня»; попередити ОСОБА_11 та ОСОБА_2 (батьків) про відповідальність за невиконання батьківських обов`язків; доручено Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді продовжити соціальний супровід сім`ї; рекомендовано ОСОБА_3 надати у службу у справах дітей довідку про закінчення курсу лікування (а.с.22).

Згідно акту обстеження умов проживання Служби у справах дітей від 08.10.2020 санітарний стан житла задовільний. Кімнати облаштовані меблями, побутовою технікою; на кухні прибрано, продукти харчування наявні. На момент обстеження в квартирі перебувала мати ОСОБА_3 та її сестра ОСОБА_10 , за зовнішніми ознаками ОСОБА_3 перебувала у стані сильного алкогольного сп`яніння. У зв`язку із вживанням алкоголю мати не може здійснювати догляд за дітьми. Повернення дитини в сім`ю може загрожувати її життю та здоров`ю (а.с.12).

12.10.2020 року ОСОБА_2 звернувся до Служби у справах дітей із заявою про повернення йому сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на виховання, зобов`язується здійснювати належний догляд за дитиною, дбати про його здоров`я та створити всі умови для його проживання та зростання (а.с.23).

На засіданні комісії з питань захисту прав дитини Хмельницького міськвиконкому від 12.10.2020 (протокол №23) комісія ухвалила: влаштувати малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у КНП «Хмельницький обласний спеціалізований будинок дитини»; доручити Службі у справах дітей підготувати позов про відібрання малолітнього ОСОБА_6 у батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 без позбавлення батьківських прав. Комісія встановила, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не виконують батьківські обов`язки стосовно сина ОСОБА_6 , не піклуються про фізичний та духовний розвиток хлопчика. Комісія рекомендувала виконавчому комітету Хмельницької міської ради прийняти рішення щодо погодження рекомендаціями комісії про доцільність відібрання малолітнього ОСОБА_6 у батьків без позбавлення батьківських прав і надати відповідний висновок суду (а.с.27).

Згідно акту обстеження умов проживання ОСОБА_2 від 19.10.2020 в квартирі АДРЕСА_3 санітарний стан помешкання на низькому рівні, в квартирі накурено, відчувається запах алкоголю, вибито скло в міжкімнатних дверях на кухню; на столі присутній посуд та стакани з-під алкоголю. В помешканні старий ремонт, кімната облаштована меблями старого зразка, які в неохайному стані. На момент відвідування батько ОСОБА_2 за зовнішніми ознаками перебував в стані алкогольного сп`яніння, його попереджено про наслідки від ухилення виконання батьківських обов`язків та вживання алкогольних напоїв (а.с.24).

Відповідно до витягу з протоколу №24 засідання комісії з питань захисту прав дитини Хмельницького міськвиконкому від 21.10.2020 ухвалено відмовити в поверненні дитини батькові та вирішено ініціювати позов про відібрання дитини в обох батьків без позбавлення батьківських прав (а.с.26).

З 12.10.2020 по 23.10.2020 ОСОБА_3 знаходилася на стаціонарному лікуванні в КНП «Хмельницькому обласному закладі з надання психіатричної допомоги» Хмельницької обласної ради, що підтверджується довідкою КНП «Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги» Хмельницької обласної ради №385 від 23.10.2020 (а.с.75).

Згідно характеристики на громадянина ОСОБА_2 від 04.11.2020, останній за місцем свого проживання характеризується негативно, веде аморальний спосіб життя, порушує громадський порядок та зловживає алкогольними напоями, був помічений в компаніях раніше судимих осіб; схильний до вчинення кримінальних правопорушень (а.с.56).

Як вбачається із характеристики на громадянку ОСОБА_3 від 09.12.2020, на території обслуговування Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області за період проживання остання зарекомендувала себе негативно, до адміністративної відповідальності притягувалася 21.09.2020, 23.09.2020, 29.09.2020, 12.11.2020 (а.с. 57). Згідно довідки ТОВ «Магазин «Галич» ОСОБА_3 з 14.12.2020 працює в цьому магазині і відповідно до характеристики від 06.02.2021 є людиною доброю, чуйною, відповідальною; гарно обслуговує клієнтів, завжди допоможе у скрутний час (а.с.79).

Разом з тим, згідно характеристики т.в.о. директора ТОВ «Магазин «Галич» №3 від 22.06.2021 ОСОБА_3 протягом періоду її роботи з 14.12.2020 по 31.12.2020 зарекомендувала себе як безвідповідальний працівник, запізнюється на роботу, знаходячись в стані легкого алкогольного сп`яніння; на прохання та попередження керівництва не реагувала (а.с.84).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування про доцільність відібрання малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 №2692/0131 від 16.11.2020 орган опіки та піклування вважає, що відібрання малолітнього ОСОБА_6 у батьків без позбавлення батьківських прав є доцільним і відповідає інтересами дитини (а.с. 54-55).

Постановами Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12.11.2020 року, 24.11.2020 року ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.ст.184 ч.1, 184 ч.2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення відповідно у виді попередження та штрафу в розмірі 850 грн (а.с.85, 86).

Відповідно до свідоцтва НОМЕР_2 від 11.03.2021 ОСОБА_3 пройшла протирецидивне лікування алкогольної залежності (а.с.111).

21.04.2021 ОСОБА_3 пройшла профілактичний наркологічний огляд та виявлено в останньої психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, рання ремісія. Оглянута ЛКК 21.04.2021 (а.с.112).

Згідно листа КНП «Хмельницький обласний спеціалізований будинок дитини» №287 від 26.04.2021 за весь час виховання малолітнього ОСОБА_6 у закладі мати та батько регулярно відвідують сина (2 рази в жовтні, 16 разів в листопаді, 10 разів в грудні, 6 разів в січні, 10 разів в лютому, 8 разів в березні та 6 разів в квітні). Під час відвідувань батьки приносять іграшки, печиво, сік, фрукти та засоби гігієни. Батьки приходять в чистій одежі та в охайному вигляді, з їх боку агресії ні до дитини, ні до персоналу закладу не було (а.с.108).

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що бажаючи виховувати свою дитину і піклуватися про неї, ОСОБА_3 пройшла курс лікування від алкогольної залежності та протирецидивне лікування алкогольної залежності і станом на 21.04.2021 у неї не виявлено психіатричних протипоказань до виконання опіки над дитиною, регулярно відвідує сина та покращила умови проживання. А позивачем не наведено будь-яких виключних обставин, які б викликали крайню необхідність розлучення дитини з батьками та не надано належних і допустимих доказів на їх підтвердження та враховано, що відібрання дитини позбавить її батьківської турботи і допомоги та може погіршити її становище. Разом з тим, суд першої інстанції попередив ОСОБА_3 і ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до дитини, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконання відповідачами своїх батьківських обов`язків.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права.

Так, Конвенція про права дитини, у якій закладено принцип інтересів дитини понад усе, ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року), яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Так, ЄСПЛ у рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» (заява № 2091/13), установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

Також ЄСПЛ у рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», (заява № 2091/13) та у рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09, § 100) зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76).

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

ЄСПЛ у справі «Савіни проти України» вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

При цьому у конкретній ситуації враховується, що з іншої сторони держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та, якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 52).

Влаштування дитини під опіку слід розцінювати як тимчасовий захід, який повинен бути припинений щойно це дозволятимуть обставини, і будь-які заходи із застосування тимчасової опіки повинні узгоджуватися із остаточною ціллю щодо воз`єднання батьків (батька/матері) та дитини (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2019 року у справі «R.V. and Others v. Italy», пункт 91, рішення ЄСПЛ від 09 травня 2003 року у справі «Covezzi and Morselli v. Italy», пункт 118).

Отже, положення про право батьків і дітей бути поряд один з одним не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, при розгляді справи суди насамперед повинні виходити з інтересів самої дитини.

Конституція України забороняє втручання в особисте і сімейне життя фізичних осіб, крім випадків, передбачених нею (статті 32), та проголошує, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (стаття 51).

Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Згідно з частиною першою статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Положеннями частини четвертої статті 23 Закону України «Про охорону дитинства» зобов`язано уповноважені органи, що здійснюють соціальну роботу з сім`ями, дітьми та молоддю, в максимально короткий термін запропонувати сім`ї дитини комплекс послуг, спрямованих на мінімізацію чи повне подолання складних життєвих обставин, та сприяти поверненню дитини до батьків, інших законних представників.

Демократичне суспільство характеризується плюралізмом, терпимістю, широтою поглядів. Таким чином, держави мають позитивне зобов`язання із забезпечення процедурних гарантій від свавілля як умову обґрунтованості втручання в права, що захищаються статтею 8 Конвенції. Щоб втручання було визнано «необхідним у демократичному суспільстві», воно повинно бути обґрунтовано «гострою соціальною необхідністю». Причини, що наводяться внутрішніми судами для обґрунтування оскаржених заходів, повинні бути достатніми і стосуватися справи.

Установивши вказані обставини, з урахуванням вимог статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, врахувавши проходження ОСОБА_3 лікування та противорецидивне лікування від алкогольної залежності; зміну умов проживання; небайдуже ставлення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до забезпечення малолітнього сина ОСОБА_6 , їх намагання та бажання виправити ситуацію, яка склалася і продовжувати виховувати свою дитину та турбуватися про неї, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність достатніх підстав для відібрання дитини від ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , що передбачені статтею 170 СК України.

Так, до суду першої інстанції відповідачка надала відзив на позов, до суду апеляційної інстанції - відзив на апеляційну скаргу та приймаючи участь у кожному судовому засіданні зазначала, що вона шкодує про обставини, що трапилися та змінила свій спосіб життя: пройшла курс лікування та противорецедивне алкогольної залежності; у неї не виявлено психіатричних показань до виконання опіки над дитиною; постійно відвідує сина в КНП «Хмельницький обласний спеціалізований будинок дитини», хоча через пандемію контактне спілкування з ним не відбувається, матір спостерігає свою дитину, якій на час розгляду справи 1 рік і 8 місяців через скло, спілкується з вихователями, купує для дитини необхідні речі і продукти харчування; покращила умови проживання.

Батько дитини брав участь в судових засіданнях та просив суд, щоб повернули сина в сім`ю і зазначав, що переосмислив своє життя і бажає займатися вихованням дитини та піклуванням про нього; постійно відвідує сина в КНП «Хмельницький обласний спеціалізований будинок дитини», спілкується з вихователями, купує необхідні речі.

У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Колегія суддів вважає правильним неврахування судом першої інстанції висновку органу опіки та піклування щодо доцільності відібрання малолітнього ОСОБА_6 у батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 без позбавлення батьківських прав від 16.11.2020 №2692/0131 через його недостатню обґрунтованість, з огляду на те, що вказаний висновок не містить мотивів відносно того, яким чином таке втручання в сімейне життя малолітньої дитини буде відповідати її інтересам, чи позитивно вплине на дитину розірвання родинних зв`язків з батьками та відсутність з їх боку піклування про неї в майбутньому.

Також, суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову в частині відібрання малолітнього ОСОБА_6 у батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 без позбавлення батьківських прав та передачі дитини органу опіки і піклування, вірно відмовив у стягнення аліментів на утримання дитини, як похідної вимоги.

Висновки суду узгоджуються із матеріалами справи.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване рішення є необґрунтованим у зв`язку із неправильністю встановлення обставин, що мають значення для справи, судова колегія вважає їх голослівними, адже судом першої інстанції вірно встановлені обставини справи та суд при вирішенні зазначеного спору вірно керувався положеннями ч. 1 ст. 170 СК України, що регулюють підстави відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав, однак помилково в мотивувальній частині зазначив п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України та роз`яснення, що викладені в п 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», однак це не призвело до невірного вирішення справи.

А відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції врахувавши проходження ОСОБА_3 лікування, покращення умов проживання, небайдуже ставлення відповідачів до малолітнього сина ОСОБА_6 , їх намагання та бажання виправити ситуацію, яка склалася і продовжувати виховувати та забезпечувати свою дитину, турбуватися про неї, виходив з підстав недоведеності, що залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Та судом враховано, що відібрання дитини позбавить її батьківської турботи і допомоги, що може призвести до погіршення становища малолітнього.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що суд першої інстанції не взяв до уваги сертифікат №063911 від 21.04.2021 КНП «Хмельницький обласний медичний центр психічного здоров`я», з якого вбачається, що ОСОБА_3 має психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю та характеристику ОСОБА_3 , що видана ТОВ «Магазин «Галич» від 22.01.2021, в якій значиться, що остання зарекомендувала себе на робочому місці негативно, з`являючись у п`яному вигляді є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки ці докази були предметом дослідження суду першої інстанції, яким у відповідності із вимогами ст. 89 ЦПК України судом, в сукупності із іншими доказами, дано оцінку. І ці доводи зводяться до незгоди апелянта із оцінкою доказів судом першої інстанції

Неспроможними є посилання в апеляційній скарзі на те, що батько дитини ОСОБА_2 не надав доказів, які підтверджують зміну його способу життя, його можливість здійснювати належний догляд за сином, забезпечувати його фінансово та займатися вихованням, адже встановлено, що малолітній син відповідачів проживав разом із матір`ю, а батько проживає окремо та працює неофіційно і, як визнає ОСОБА_3 , надавав допомогу при утриманні і вихованні дитини. І, як встановлено в суді першої інстанції та визнається представником третьої особи КНП «Хмельницький обласний спеціалізований будинок дитини», з часу поміщення дитини в цей заклад, ОСОБА_2 постійно відвідує сина, спілкується з вихователями, купує необхідні речі та продукти харчування.

Аргументи апелянта про те, що ОСОБА_3 перебуває під соціальним супроводом в Хмельницькому міському центрі соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, проте свідомо, без поважних причин, не здійснює заходи передбачені планом соціального супроводу та не прислухається до рекомендацій фахівців на законність судового рішення не впливають, адже вказаний факт, за відсутність будь-яких інших доказів, не породжує правових підстав для відібрання дитини від матері та об`єктивно не підтверджує наявність загрози для життя і здоров`я дитини.

Суд першої інстанції дав правильну оцінку ситуації, що склалася в конкретній справі та зробив вірний і виважений висновок про те, що відповідачі у минулому неналежним чином виконували свої батьківські обов`язки, створювали ситуацію, коли залишення дитини з матір`ю було небезпечними для її життя, здоров`я і морального виховання, але на час розгляду справи наявна безумовна тенденція до виправлення відповідачів у вигляді зміни ставлення до дитини, свого стану здоров`я та поведінки, життя сім`ї, побутових проблем тощо.

Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом першої інстанції не допущено.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Відповідно до ч.ч. 1- 2 ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу виконавчого комітету Хмельницької міської ради в особі органу опіки та піклування в інтересах малолітнього ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 серпня 2021 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай