Справа № 947/8441/21
Провадження № 2/947/2260/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2021 року

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Луняченка В.О.,

за участю : секретаря судового засідання Макаренко Г.М.

представника позивача Булах В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального провадження цивільну справі за позовом Державної установи « Пункт тимчасового розміщення біженців у м. Одесі» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Державна аудиторська служба України, про відшкодування матеріальної шкоди, завданої рішеннями, діями та бездіяльністю службової особи, -

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси 17.03.2021 року звернулась Держава установа « Пункт тимчасового розміщення біженців у м. Одесі» з позовом про відшкодування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 матеріальної шкоди у солідарному порядку у розмірі 707221,72 грн., завданої рішеннями, діями та бездіяльністю службової особи.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на момент коли відповідачі були директорами установи у період з 01.02.2012 року по 31.05.2012 року у державної установі понад терміну , встановленого законом, перебували 153 особи, що привело зайвого витрачення бюджетних коштів на загальну суму 707 221,72 грн., яка підлягає стягненню з відповідачів як відповідальних осіб.

Від відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надійшли клопотання про застосування строків позовної давності до позову.

Як встановлено судом 22.07.2013 року Державною фінансовою інспекцією в одеській області було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Державної установи « Пункт тимчасового розміщення біженців у м. Одеса» ( далі ПТРБ) за період з 01.02.2012 року по 01.06.2013 року , про що було складено Акт №08-76/15 від 22.07.2013 року « Про результати ревізії» (далі Акт).

Відповідно до Акту були виявлені порушення при здійсненні фінансового - господарської діяльності ПТРБ та у зв`язку з цим, на адресу ПТРБ була надіслана Вимога щодо усунення виявлених в ході ревізії порушень № 15-08-23-14/8520 від 28.08.2013 року (далі - Вимога).

У зв`язку з тим, що керівництвом ПТРБ не було здійснено заходів в повному обсязі щодо усунення порушень, виявлених в ході аудиту, 29.04.2014 року Державною фінансовою інспекцією в Одеській області було подано адміністративний позов до Одеського окружного адміністративного суду про зобов`язання виконати п.п. З, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11. 12, 13, 17, 18, 19, 20 Вимоги №15-08-23-14/8520 від 28.08.2013 року, який 04 червня 2014 року Постановою Одеського окружного адміністративного суду у справі №815/2609/14 було задоволено.

В подальшому. Державною установою «Пункт тимчасового розміщення біженців у м. Одеса» було подано апеляційну скаргу на Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 04 червня 2014 року у справі №815/2609/14, яку Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2014 року залишено без задоволення, а Постанову без змін.

12.10.2015 року, на виконання Постанови Одеського окружного адміністративного суду від 04.06.2014 року у справі №815/2609/14, до ПТРБ надійшов лист із Постановою про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа №815/2609/14 виданий 10.12.2014 року про зобов`язання Пункту виконати Вимоги Держфінінспекції в Одеській області від 28.08.2013 року № 15-08-23-14/8520 в частині п.п.3, 4, 5. 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 18, 19, 20.

26.09.2019 року Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду було змінено сторону стягувача у виконавчому листі у справі №815/2609/14, а саме: Державну фінансову інспекцію на Південний офіс Держаудитслужби ( м. Одеса, вул. Канатна, 83. ).

Згідно Акту у період з 01.02.2012 р. по 31.05.2012 року в Державній установі «Пункт тимчасового розміщення біженців у м. Одеса» знаходились 153 особи, строк знаходження яких перевищив визначений ч.1 ст. 9, ч. І ст. 10 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та строк визначений Розділом З п.9 Паспортів бюджетної програми по КПКВ1004020 на 2012-2013 роки, затверджених спільними Наказами Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства фінансів України від 16.05.2012 року №35/185 та від 12.02.2013 р. №142/227.

Зокрема, на підставі даних ПТРБ встановлено, що станом на момент проведення ревізії проживало 118 біженців, з яких 103 особи, розміщені у період з 22.02.2004 року та по 31.12.2012 року. На підставі направлень, наданих Департаментом у справах біженців Державної міграційної служби України. в ПТРБ проживало 13 осіб, які мали статус біженців та 7 осіб, які отримали статус особи, що потребуй, додаткового захисту.

Зважаючи на вищевикладене. ревізією було встановлено порушення Держаною установою «Пункт тимчасового розміщення біженців у м. Одеса» вимог ч. 1 ст. 9, ч. 1 ст. 10 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та п.4 Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для надання допомоги біженцям, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 18.05.2011 року № 514, у період з лютого по грудень 2012 року та протягом січня-червня 2013 року на утримання біженців, які знаходяться в ПТРВ і перевищенням граничного строку перебування встановленого законодавством, без будь-яких дозволів (направлень) на продовження термінів проживання, зайво витрачено бюджетних коштів на оплату комунальних послуг на загальну суму 707 221,72 грн., що призвело до матеріальної шкоди (збиткам) Державного бюджету України.

У відповідності до Акту ревізії Державної фінансової інспекції в Одеській області від 22.07.2013 року №08-76/15 (стор. 9 Акту), відповідальними особами є колишні директори - ОСОБА_2 (якого було призначено на посаду директора ПТРБ з 04.05.2000 року згідно Наказу Державного комітету України у справах національностей та міграції від 03.05.2000 №4-ПТРБ та звільнено 23.07.2012 року згідно Наказу Державної міграційної служби України від 23.07.2012 №596-к) та ОСОБА_3 (якого було призначено на посаду директора ПТРБ з 24.07.2012 року згідно Наказу Державної міграційної служби України від 24.07.2012 №604-к та відсторонено від посади 24.02.2014 року згідно Наказу Державної міграційної служби України від 24.02.2014 №80-к).

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ).

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Правовідносини пов`язані із матеріальної відповідальності працівників за шкоду , заподіяну підприємству врегульовані Кодексом Законів про працю України ( далі КЗпП України).

Згідно вимог ч. 1 ст. 130 КЗпП України законодавцем встановлено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

Частиною другою вищевказаної встановлено, що при покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Згідно вимог ч. 1 ст. 132 КЗпП України визначено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Відповідно до вимог пп. 2, 6 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами або якщо відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків.

Статтею 138 КЗпП України законодавцем в імперативному порядку встановлено, що для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

В даному випадку суд приймає до уваги факт доведеності позовних вимог щодо заподіяння матеріальної шкоди установі під час , коли її очолювали відповідачі, що є підставою для стягнення матеріальної шкоди, але не у солідарному порядку а стосовно розміру шкоди яка заподіяна підприємству під час займання кожного із них відповідної відповідальної посади.

Однак, згідно вимог ч. 3 ст. 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Пропуск вказаного ч. 3 ст. 233 КЗпП України строку для звернення до суду є підставою для відмови у позові.

В даному випадку суд вважає, що дном заподіяння вищевказаної шкоди є день винесення Акту №08-76/15 від 22.07.2013 року « Про результати ревізії» який фактично було затверджено рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 червня 2014 року у справі №815/2609/14, яке Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2014 року залишено у силі.

Тобто остаточно визначено законність Акту 10 вересня 2014 року, і саме з цього часу у позивача почав іти час можливості звернення до суду віз відповідними позовними вимогами.

Посилання представника позивача що про існування порушеного права позивача дізнався лише із часу заміни сторони виконавчого провадження є хибним, так як питання заміни сторони виконавчого провадження не пливає на сам факт встановленого правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258,259, 263-265,268,273,354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволені позову Державної установи « Пункт тимчасового розміщення біженців у м. Одесі» ( , місцезнаходження: 65037, м. Одеса, вул. Зої Космодем`янської , 7 ) до ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) , третя особа Південний офіс Державної аудиторської служби України ( , місцезнаходження: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83), про відшкодування матеріальної шкоди у солідарному порядку у розмірі 707221,72 грн., завданої рішеннями, діями та бездіяльністю службової особи.

Повне судове рішення буде складено протягом десяти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси або безпосередньо до апеляційного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 30.07.2021 року.

Суддя Луняченко В. О.