06.08.2021 Справа № 756/100/17
Справа №756/100/17
Провадження №6/756/590/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2021 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді Тихої О.О., за участю секретаря судового засідання Кренджеляк А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві заяву Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», заінтересована особа: ОСОБА_1 , про видачу дублікату виконавчого документа,

ВСТАНОВИВ:

Представник Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО») звернувся до Оболонського районного суду міста Києва з вищезазначеною заявою.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 02.02.2017 Оболонським районним судом міста Києва було видано судовий наказ у справі №756/100/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» заборгованості за централізоване опалення у сумі 4624,08 грн., заборгованості за централізоване постачання гарячої води у сумі 18593,56 грн.; 3% річних та інфляційну складову боргу у сумі 4307,90 та витрат по оплаті судового збору у сумі 689,00 грн.

28.11.2017 державним виконавцем Оболонського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №55255768 з примусового виконання судового наказу Оболонського районного суду м. Києва у справі №756/100/17.

Вказав, що 11.10.2018 між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» були укладені Договори про відступлення права вимоги (цесії) №601-18, №602-18, №603-18, відповідно до яких КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» набуло права вимоги, зокрема, до боржника ОСОБА_1 зі стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, 3% річних, інфляційної складової боргу.

21.06.2019 ухвалою Оболонського районного суду м. Києва замінено стягувача з Публічного акціонерного товариства «КИЇВЕНЕРГО» на його процесуального правонаступника КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» у цивільній справі № 756/100/17 .

Проте, тільки після виконання умов Договорів № 601-18, № 602-18, № 603-18, укладених 11.10.2018, та здійснення заміни сторони у справі № 756/100/17 КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО», через Автоматизовану систему виконавчих проваджень, розміщену на сайті Міністерства юстиції України, стало відомо що 25.06.2018 державним виконавцем Оболонського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві винесено постанову, згідно із якою оригінал виконавчого документу було повернуто стягувачу - ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» на підставі п.2 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Разом з тим, при передачі матеріалів від ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» до КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» судовий наказ Оболонського районного суду міста Києва від 06.07.2017 у справі №756/100/17 переданий не був, у зв`язку з чим 18.05.2021 КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» на адресу ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» направило лист про надання останнім оригіналу судового наказу від 02.02.2014 у справі № 756/100/17, проте вказане звернення не розглянуто, а судовий наказ не надано.

На думку представника заявника, вказані факти свідчать про втрату виконавчого документу у судовій справі № 756/100/17.

У зв`язку з наведеним, просить видати дублікат судового наказу Оболонського районного суду міста Києва від 02.02.2017 у справі №756/100/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» заборгованості за централізоване опалення у сумі 4624,08 грн., заборгованості за централізоване постачання гарячої води у сумі 18593,56 грн.; 3% річних та інфляційну складову боргу у сумі 4307,90 та витрат по оплаті судового збору у сумі 689,00 грн.

Представник заявника надала суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, заявлені вимоги підтримала.

Боржник ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась за невідомих суду причин, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Неявка вказаних осіб не перешкоджає розгляду заяви.

Суд розглядає справу без фіксації судового процесу технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Ознайомившись з заявою та доданими до неї документами суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 02.02.2017 Оболонським районним судом міста Києва було видано судовий наказ у справі №756/100/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» заборгованості за централізоване опалення у сумі 4624,08 грн., заборгованості за централізоване постачання гарячої води у сумі 18593,56 грн.; 3% річних та інфляційну складову боргу у сумі 4307,90 та витрат по оплаті судового збору у сумі 689,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що 13.09.2017 представник стягувача ПАТ «Київенерго» отримала судовий наказ.

Постановою державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ ГТУЮ у м. Києві від 28.11.2017 відкрито виконавче провадження №55255768 з примусового виконання судового наказу від 02.02.2017 року у справі у справі №756/100/17, виданого Оболонським районним судом м. Києва.

25.06.2018 постановою державного виконавця судовий наказ №756/100/17 від 02.02.2017 повернуто стягувачу ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 21.06.2019 замінено стягувача ПАТ «Київенерго» на його правонаступника Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» у справі за унікальним №756/100/17 відносно боржника ОСОБА_1 .

Листом від 18.05.2021 за вих. № 30/7/2/7334 КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» звернулося до попереднього стягувача - ПАТ «Київенерго», з проханням повернути оригінали виконавчих документів, виданих Оболонським районним судом м. Києва за судовими рішеннями згідно з Додатками 1, 2 до Договору № 602-18 про відступлення прав вимоги (цесії) від 11.10.2018, проте до теперішнього часу оригінали виконавчих документів, зокрема судового наказу №756/100/17, на адресу заявника не повернуто.

Відповідно до п. 17.4 Перехідних положень чинного ЦПК України у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

В силу ст. 129-1 Конституції України, ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України і виконуються у визначеному законом порядку.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ст.431 ЦПК).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (правова позиція ВСУ у справі № 6-608цс15) право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд», на ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (наприклад, пункт 41 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року).

З огляду на зазначене, видача дублікату є дією адміністративних органів і суду, яка спрямована на усунення перепон у завершенні судового провадження та на виконання судового рішення про задоволення вимог кредитора.

Виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження. Реальне виконання рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковою складовою реалізації особою права на справедливий суд.

Дана позиція узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, котрий зокрема в справах "Шмалько проти України" від 20.07.2004 р. зазначив, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю б як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Згідно із п. 10 ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй постанові від 25.09.2015 року за №8 "Про узагальнення практики розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах" вказав, що заява про видачу дубліката виконавчого листа повинна містити необхідні відомості для вирішення питання видачі дубліката виконавчого листа. У таких заявах потрібно зазначати назви сторін виконавчого провадження, підстави для видачі дубліката виконавчого листа; посилання на докази, якими підтверджувались би втрата виконавчого листа.

У листі ВССУ від 01.07.2015 року викладено «Узагальнення про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах», в пункті 6 якого зазначається, що при вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа або судового наказу у зв`язку з його втратою заявники повинні подати докази, а суди мають обов`язково перевірити, чи не було виконано втрачені судові рішення, судові накази, чи не втратили вони законної сили. У листі містяться роз`яснення про необхідність з`ясовувати підстави, за якими стягувач чи державний виконавець звертається за отриманням дубліката виконавчого листа, та обставин втрати виконавчого листа, необхідність перевіряти дані про існування виконавчих проваджень за цими виконавчими листами або судовими наказами. В узагальненні зазначається про те, що обґрунтованою є відмова у задоволенні заяв про видачу дубліката виконавчого листа у випадку не надання доказів на підтвердження втрати оригіналу виконавчого листа. Також в листі відзначається, що із заявою про видачу дубліката виконавчого листа або судового наказу можна звернутися лише в межах строків пред`явлення їх до виконання.

Виходячи з наведеного, суд при вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа, повинен з`ясувати питання щодо обставин втрати виконавчого листа та залежно від обставин та характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, а відтак дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для видачі дубліката виконавчого документа.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

У рішенні від 25.07.2002р. у справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 15 січня 2010 року справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін.

Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії» (ImmobiliareSaffi v. Italy), № 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Конституційний Суд України в рішенні від 27 січня 2010 року №3-рп/2010 у справі №1-7/2010 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення пункту 18 частини першої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України у взаємозв`язку зі статтею 129 Конституції України (про апеляційне оскарження ухвал суду) зробив висновок, що необґрунтована відмова у видачі дубліката виконавчого листа фактично унеможливлює виконання прийнятого судового рішення, яке набрало законної сили.

Враховуючи те, що рішення суду на цей час не виконане, виконавчий документ, а саме судовий наказ про стягнення боргу з ОСОБА_1 у цивільній справі №756/100/17 на виконанні не перебуває та у стягувача відсутній оригінал вказаного виконавчого документу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вважає за можливе задовольнити заяву КП «Київтеплоенерго» та видати дублікат судового наказу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 260, 261, 353, п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», заінтересована особа: ОСОБА_1 , про видачу дублікату виконавчого документа - задовольнити.

Видати дублікат судового наказу Оболонського районного суду міста Києва від 02.02.2017 року у справі №756/100/17 за заявою Публічного акціонерного товариства «Київенерго» до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання суддею.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.О. Тиха