ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 661/54/21 Головуючий в І інстанції: Чирський Г.М.
Номер провадження: 22-ц/819/1206/21 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2021 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

Орловської Н.В.

секретар Давиденко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Новокаховського міського суду Херсонської області від 22 квітня 2021 року, у складі судді Чирського Г.М., у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Бериславського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Одеса) Маринка Віктора Сергійовича, заінтересовані особи: Бериславський районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Одеса), боржник ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В :

12 січня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаною скаргою, в якій просила:

--- визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Бериславського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Одеса) Маринка Віктора Сергійовича, яка полягає у нерозгляді клопотання стягувача ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №7463512 по примусовому виконанню виконавчого листа, виданого 31.03.2008 року на підставі рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 18.03.2008 року у цивільній справі № 2-872/2008, заявленого 16.12.2020 року щодо надання державним виконавцем до суду подання про визначення частки майна боржника, яким він володіє спільно з іншою особою, неповідомленні про результати розгляду даного клопотання і прийняте рішення по ньому, ненаданні до Бериславського районного суду Херсонської області подання про визначення частки майна боржника, яким він володіє спільно з іншою особою;

--- зобов`язати вказаного державного виконавця (або іншу особу, яка буде виконувати обов`язки державного виконавця Бериславського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Одеса)) при здійсненні вказаного виконавчого провадження розглянути її клопотання від 16.12.2020 року, довести до відома стягувача, надіславши у письмовій формі поштовим відправленням інформацію про результати розгляду вказаного клопотання та прийняте відповідне рішення, а також виготовити і надати до Бериславського районного суду Херсонської області подання про визначення частки майна боржника ОСОБА_2 , яким він володіє спільно з іншою особою дружиною ОСОБА_3 житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , загальною площею 84,2 кв.м, житловою площею 38,4 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 206 згідно відомостей, зазначених в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зареєстрованого за ОСОБА_3 , як 1/2 частку.

Скарга обґрунтована наступним.

У провадженні державного виконавця Бериславського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Одеса) Маринка В.С. знаходиться виконавче провадження №7463512 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 31.03.2008 року на підставі рішення Новокаховського міського суду Херсонської області у справі №2-872/2008 від 18.03.2008 року, за яким боржник ОСОБА_2 ігнорує обов`язки зі сплати аліментів, не виконує судові рішення, у зв`язку з чим, станом на 10.10.2020 року має заборгованість у розмірі 106998,24 грн.

16.12.2020 року нею подане вказане вище клопотання до Бериславського районного відділу ДВС, однак державним виконавцем вказане клопотання не розглянуто та про прийняте рішення стягувача не повідомлено.

Вказала, що зазначена бездіяльність державного виконавця порушує її права як стягувача, а саме порушує її передбачене ч.1 ст.28 Закону України "Про виконавче провадження" право на отримання копій постанов та інших документів виконавчого провадження поштовим відправленням або кур`єром, порушує права її дитини, передбачені ст.27 Конвенції про права дитини, а саме право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, порушує права її дитини, закріплені ст.8 Закону України "Про охорону дитинства", на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, культурного, соціального та іншого розвитку, порушує права її дитини, передбачені ч.2 ст.182 СК України, на розмір аліментів, необхідний для забезпечення гармонійного розвитку, порушує її (скаржниці) права на отримання аліментів на утримання дитини.

Також вказана бездіяльність державного виконавця порушує її права, гарантовані ст.2 Закону України "Про виконавче провадження", порушує її права, передбачені ст.5 Закону України "Про інформацію", порушує її права, закріплені в ст.3 Закону України "Про звернення громадян".

У зв`язку з викладеним ОСОБА_1 просила задовольнити її скаргу.

Начальник Бериславського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Одеса) надав 09.03.2021 року до суду відзив на скаргу, в якому просив в задоволенні скарги відмовити з огляду на таке.

На виконанні вказаного відділу державної виконавчої служби дійсно перебуває виконавче провадження №7463512 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 31.03.2008 року на підставі рішення від 18.03.2008 року Новокаховського міського суду Херсонської області у справі №2-872/2008, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини: дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27.02.2008 року і до повноліття дитини.

10.04.2018 року через систематичну несплату аліментів було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника.

У ході перевірки майнового стану боржника було встановлено, що останній з 21.11.2011 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно Свідоцтву про шлюб від 21.11.2011 року, яка згідно з інформацією з різних реєстрів (Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна), сформованої 05.12.2018 року, придбала у власність житловий будинок, реєстраційний номер 206, адреса: АДРЕСА_2 , на підставі рішення Новокаїрської сільської ради Бериславського району Херсонської області №202 від 13.06.2018 року.

Інше майно чи доходи, на які можливо звернути стягнення, у боржника не виявлені.

Станом на грудень 2018 року заборгованість по аліментах склала 35629,15 грн.

19.12.2018 року до Бериславського районного суду Херсонської області направлено подання про визначення частки у спільній сумісній власності майна, що належить боржнику, а саме: житлового будинку, реєстраційний номер 206,( АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 19.12.2018 року у задоволенні вказаного подання було відмовлено з тих підстав, що Новокаїрська сільська рада безкоштовно передала у власність вчителю Новокаїрського закладу повної загальної середньої освіти Милівської сільської ради Бериславського району Херсонської області І-ІІІ ступенів ОСОБА_3 , яка є теперішньою дружиною боржника ОСОБА_2 , для володіння та проживання вказаний житловий, який не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Вказана ухвала була направлена, у тому числі, сторонам виконавчого провадження, жодна з яких її не оскаржила.

Відповідь на клопотання від 16.12.2020 року стосовно дій державного виконавця по виконавчому провадженню було направлено стягувачеві ОСОБА_1 23.12.2020 року за вих.№19034.

У своїх письмових поясненнях адвокат Ковальчук Ірина Миколаївна, діюча від імені боржника ОСОБА_2 , просить у задоволенні скарги відмовити. При цьому зазначила таке.

З 21.11.2011 року боржник перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 , відповідно до Свідоцтва про шлюб від 21.11.2011 року, серія НОМЕР_1 .

Згідно Інформації з держаних реєстрів ОСОБА_3 придбала у власність житловий будинок, реєстраційний номер 206 за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення Новокаїрської сільської ради Бериславського району №202 від 13.06.2018 року.

Вказаним рішенням вирішено передати у власність житловий будинок, який було придбано у 2007 році згідно обласної програми "Вчитель" ОСОБА_3 , вчителю Новокаїрської ЗОШ І-ІІІ ступенів та відповідно до акту приймання-передачі у власність житлового будинку рада безкоштовно передала у власність вчителю ОСОБА_3 для володіння та проживання вказаний житловий будинок. Вказаний будинок набутий в результаті приватизації, отже не є у спільній сумісній власності подружжя.

Також вказав, що державний виконавцем вже направлялося подання до суду з даного питання, однак воно задоволено не було з підстави того, що будинок не є спільною сумісною власністю.

Ухвалою Новокаховського міського суду Херсонської області від 22 квітня 2021 року у задоволенні скарги було відмовлено.

На вказане судове рішення ОСОБА_1 подана апеляційна скарга, в якій ставиться питання про скасування ухвали й ухвалення нового рішення про задоволення скарги. При цьому скаржниця послалася на порушення норм процесуального права й неправильне застосування норм матеріального права.

Зокрема зазначила, що суд в порушення норм процесуального права (ч.2 ст.183 ЦПК України) взяв до уваги у якості доказів ті докази, які були надані суду представником боржника ОСОБА_2 разом з письмовими поясненнями без додавання доказів їх надсилання іншим учасникам справи.

Також вказала, що не відповідає обставинам справи висновок суду про те, що державний виконавець надав їй відповідь на її клопотання від 16.12.2020 року, адже це не відповідає дійсності, зокрема останній лист від державного виконавця вона отримувала ще у жовтні 2020 року.

Також зазначила, що поза увагою суду залишилось те, що державний виконавець не відповів їй на те, чому ним не взято до уваги докази, надані нею разом із клопотанням, які є фактично новими доказами і які є підставою для звернення до суду з відповідним клопотанням. Такими доказами є копія адвокатського запиту № Б-21 від 10.11.2021 року та відповідь Новокаїрської сільської ради Бериславського району від 23.11.2020 року № 02-23/388/20 на даний адвокатський запит.

Також вказала, що суд не звернув уваги на те, що наявність судового рішення у справі № 647/3382/18 (про відмову у задоволенні подання державного виконавця про визначення частки майна боржника, що перебуває у спільній частковій власності), яке вона свого часу не вважала за необхідне оскаржити, не позбавляє її права звернутися до державного виконавця з відповідним клопотанням у зв`язку з новими обставинами, які їй стали відомі. Цими обставинами є те, що нерухоме майно, вказане у клопотанні від 16.12.2020 року, не є приватною власності ОСОБА_3 , оскільки нею не було реалізовано її право на приватизацію житла, у неї немає свідоцтва про право власності, до комісії по приватизації житлового фонду вона не зверталася, відповідне рішення органу приватизації щодо приватизації нею даного об`єкту нерухомості відсутнє. Рішення органу місцевого самоврядування не є само по собі приватизацією у розумінні положень Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". Єдиною підставою виникнення у ОСОБА_3 права власності на даний житловий будинок є рішення сільської ради й, підписуючи акт безоплатного приймання-передачі у власність житлового будинку від 22.06.2018 року, ОСОБА_3 фактично уклала договір з сільською радою, згідно з яким фактично прийняла вказаний житловий будинок у власність, отже згідно зі ст.65 СК України діяла за згодою свого чоловіка ОСОБА_2 та в інтересах сім`ї, а отже ОСОБА_2 є співвласником вказаного житлового будинку.

Також зазначила, що судом не було враховано того, що звернення державного виконавця з поданням про визначення частки майна боржника, яким він володіє спільно з іншою особою, не є повторним зверненням до суду з одного і того ж питання, оскільки на теперішній час існують ті обставини, які не існували при розгляді справи № 647/3382/18. Такими обставинами є те, що розмір заборгованості по аліментах наразі складає 106998,24 грн, а також те, що таке звернення державного виконавця до суду з поданням є прямим обов`язком державного виконавця в розумінні вимог Закону України "Про виконавче провадження", який регулює положення щодо виконання рішень судів.

Також вказала, що поза увагою суду залишилось і те, що зазначена бездіяльність державного виконавця порушує її права як стягувача, а саме порушує її передбачене ч.1 ст.28 Закону України "Про виконавче провадження" право на отримання копій постанов та інших документів виконавчого провадження поштовим відправленням або кур`єром, порушує права її дитини, передбачені ст.27 Конвенції про права дитини, а саме право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, порушує права її дитини, закріплені ст.8 Закону України "Про охорону дитинства", на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, культурного, соціального та іншого розвитку, порушує права її дитини, передбачені ч.2 ст.182 СК України, на розмір аліментів, необхідний для забезпечення гармонійного розвитку, порушує її (скаржниці) права на отримання аліментів на утримання дитини.

Також вказана бездіяльність порушує її права, гарантовані ст.2 Закону України "Про виконавче провадження", порушує її права, передбачені ст.5 Закону України "Про інформацію", порушує її права, закріплені в ст.3 Закону України "Про звернення громадян".

Вважає, що суд відмовив їй у скарзі з формальних підстав, не беручи до уваги того, що не може бути відмовлено у захисті прав людини з формальних підстав.

У своєму відзиві начальник Бериславського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Одеса) просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Справу вдруге було призначено до апеляційного розгляду на 03.08.2021 року о 13-45 годині, однак всі учасники процесу, які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися й жодних повідомлень до суду не надали. При розгляді справи апеляційним судом у судовому засіданні брала участь та надавала пояснення представник скаржниці адвокат Бех Наталія Володимирівна. У зв`язку з цим апеляційний суд вважає причину неявки в судове засідання вказаних осіб неповажною, вважає, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка вказаних осіб не перешкоджає розгляду справи, а тому ухвалив розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Відповідно до рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 18.03.2008 року у справі № 2-872/2008 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімумум для дитини відповідного віку, починаючи з 27.02.2008 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.10).

За вказаним рішенням Новокаховським міським судом Херсонської області було видано 31.03.2008 року виконавчий лист № 2-872/2008 (а.с.37).

На підставі зазначеного виконавчого листа постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 7463512 від 14.05.2008 року державного виконавця відділу державної виконавчої служби Бериславського районного управління юстиції Бакалової Марини Володимирівни було відкрито виконавче провадження (а.с.36).

Учасниками справи не заперечується, що на виконанні Бериславського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Одеса) з 14.05.2008 року перебуває виконавче провадження №7463512 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 31.03.2008 року на підставі рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 18.03.2008 у справі №2-872/2008 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини: доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27.02.2008 р. і до повноліття дитини.

Згідно з Довідкою-розрахунком № 7463512, складеною державним виконавцем Бериславського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Одеса) Маринком Віктором Сергійовичем, заборгованість по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 станом на 01.10.2020 року становить 106998,24 грн (а.с.11-17).

16.12.2020 року стягувачем ОСОБА_1 поштою направлено до Бериславського районного відділу ДВС Південного міжрегіонального управління МУЮ (м. Одеса) клопотання щодо надання державним виконавцем до суду подання про визначення частки майна боржника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яким він володіє спільно з іншою особою дружиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 206, згідно відомостей, зазначених в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зареєстрованого за ОСОБА_3 . Про результати розгляду клопотання та прийняте по ньому рішення вона просила повідомити її у встановлений законом строк та спосіб (а.с.18-22).

У вказаному клопотанні ОСОБА_1 зробила посилання на копію адвокатського запиту № Б-21 від 10.11.2021 року та відповідь Новокаїрської сільської ради Бериславського району від 23.11.2020 року № 02-23/388/20 на даний адвокатський запит. Із вказаної відповіді вона зробила висновок про те, що вказаний житловий будинок по АДРЕСА_1 не є приватною власності ОСОБА_3 , оскільки гр-ці ОСОБА_3 (дружині боржника) ордер на нього не видавався, що унеможливлює його приватизацію. Зазначила, що єдиною підставою для вселення ОСОБА_3 у службове житлове приміщення вказаний житловий будинок станом на березень 2008 року була оренда, згідно обласної програми "Вчитель". Також вказала, що дружиною боржника ОСОБА_3 не було реалізовано її право на приватизацію житла щодо спірного будинку, вона набула право власності на будинок внаслідок укладення договору з Новокаїрською сільською радою Бериславського району, під час якого діяла за згодою свого чоловіка ОСОБА_2 та в інтересах сім`ї в розумінні ст.65 СК України, а не внаслідок приватизації будинку. Отже, вважала, що боржник спільно з ОСОБА_3 володіє вказаним житловим будинком, тобто має майно, на яке можна звернути стягнення для погашення заборгованості по аліментах.

Відповідно до листа, наданого Бериславським районним відділом ДВС від 23.12.2020 року за №19034 на адресу ОСОБА_1 , відділом повідомлено про здійсненні заходи з примусового виконання вказаного виконавчого листа згідно її клопотання від 16.12.2020 року (а.с.43).

Серед іншого, ОСОБА_1 було повідомлено про те, що з метою примусового виконання виконавчого провадження здійснено наступні заходи: накладений арешт на все рухоме майно боржника; накладений арешт на все нерухоме майно боржника; накладений арешт на всі банківські рахунки боржника; накладено обмеження боржника у праві виїзду за кордон; накладено обмеження боржника у праві полювання; накладено обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями знаряддями несмертельної дії; накладення обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; складено протокол про адміністративне правопорушення боржника за ч.1 ст.1831 КУпАП.

Також її було повідомлено про те, що ухвалою у цивільній справі № 647/3382/18 Бериславського районного суду Херсонської області від 28.01.2019 року у задоволенні подання про визначення частки у спільній сумісній власності майна, що належить боржнику, а саме: житлового будинку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 206), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , було відмовлено. Також повідомлено, що у зв`язку з викладеним повторно завернутися з тими самими вимогами до Бериславського районного суду Херсонської області немає можливості.

З копії подання Бериславського районного ВДВС від 19.12.2018 р. №13415 та копії ухвали Бериславського районного суду від 28.01.2019 року у цивільній справі №647/3382/18 вбачається, що державний виконавець вже звертався до суду з відповідним поданням, про яке наполягає стягувач, і судом прийнято відповідне рішення про відмову у задоволенні подання (а.с.38-40; 41-42).

Слід зазначити, що вказана ухвала суду від 28.01.2019 року, яку долучено до матеріалів справи, надана без ідентифікації учасників справи.

Однак, законом України "Про доступ до судових рішень" встановлений порядок доступу до судових рішень з метою забезпечення відкритості діяльності судів загальної юрисдикції, прогнозованості судових рішень та сприяння однаковому застосуванню законодавства.

Відповідно до ч.5 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Реєстру, в тому числі до інформації, визначеної статтею 7 цього Закону, зокрема до відомостей, які дають можливість ідентифікувати фізичну особу.

У Єдиному державному реєстрі судових рішень оприлюднена ухвала Бериславського районного суду від 28.01.2019 року у цивільній справі №647/3382/18 за поданням державного виконавця Бериславського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, заінтересовані особи ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про визначення частки майна боржника, що перебуває у спільній сумісній власності.

За наслідками розгляду вказаної справи у задоволенні подання було відмовлено.

Підставами відмови судом у задоволенні клопотання державного виконавця стали обставини та правовідносини, встановлені під час судового розгляду у цивільній справі №647/3382/18, згідно яких майно у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 206), що набуте дружиною боржника ОСОБА_2 гр-кою ОСОБА_3 на підставі рішення Новокаїрської сільської ради Бериславського району Херсонської області №202 від 13.06.2018 року, не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю дружини, набуте внаслідок його приватизації у відповідності до ст.3 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та п.4 ч.1 ст.57 СК України. Наявність вказаного житлового будинку було встановлено згідно інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 05.12.2018 року.

Скаржниця ОСОБА_1 підтверджує наявність вказаної ухвали Бериславського районного суду від 28.01.2019 року у цивільній справі №647/3382/18, зазначає, що вона свого часу не вважала за необхідне її оскаржити.

У своїй скарзі ОСОБА_1 вказує, що дружина боржника ОСОБА_2 ОСОБА_3 згідно з інформацією з різних реєстрів (Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна), сформованої 05.12.2018 року, придбала у власність житловий будинок, реєстраційний номер 206, адреса: АДРЕСА_2 , на підставі рішення Новокаїрської сільської ради Бериславського району Херсонської області №202 від 13.06.2018 року.

Вказане твердження скаржниці підтверджується також і Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованим 01.08.2018 року та наданим адвокатом Ковальчук Іриною Миколаївною, діючою від імені боржника ОСОБА_2 , а також рішенням Новокаїрської сільської ради Бериславського району Херсонської області №202 від 13.06.2018 року, як такими, що долучені до письмових пояснень (а.с.50-51; 52).

Проте, зазначені письмові пояснення суд першої інстанції до уваги не взяв, оскільки у порушення ч.2 ст. 183 ЦПК України подані без додавання доказів їх надіслання іншим учасникам справи.

Натомість, додані представником боржника до пояснень докази, зокрема: вказаний вище Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформований 01.08.2018 року,стосовно об`єкту нерухомості, розташованого по АДРЕСА_1 , Рішення Новокаїрської сільської ради Бериславського району від 13.06.2018 р. за № 202 "Про безоплатну передачу у власність житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 гр-ці ОСОБА_3 " та ухвалу Бериславського районного суду Херсонської області від 28.01.2019 року у справі №647/3382/18 суд першої інстанції взяв до уваги в якості належних доказів у відповідності до ч.9 ст. 83 ЦПК України, оскільки, вони були відомі представнику скаржниці адвокату Бех Н.В. у зв`язку із її участю у судовому розгляді по цивільній справі №647/3382/18.

Відповідно до вказаного вище Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 01.08.2018 року, власником вказаного житлового будинку є ОСОБА_3 ; номер запису про право власності: 27299656; дата й час державної реєстрації: 28.07.2018 року; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 42338834 від 01.08.2018, ОСОБА_5 , Милівська сільська рада Бериславського району, Херсонська обл. (а.с.52).

Суд апеляційної інстанції вважає загальновідомими обставинами у цій справі ті, які підтверджують зазначені Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно…, сформований 01.08.2018 року, та Рішення Новокаїрської сільської ради Бериславського району від 13.06.2018 р. за № 202, оскільки вони визнаються скаржницею, вона на них також робить посилання та відповідно до ухвали Бериславського районного суду Херсонської області від 28.01.2019 року вказані докази досліджувалися та на них йдеться посилання у тесті вказаного судового рішення. Ухвала ж Бериславського районного суду Херсонської області від 28.01.2019 року у справі №647/3382/18 сама по собі не є доказом.

Відповідно до Рішення Новокаїрської сільської ради Бериславського району від 13.06.2018 р. за № 202 рада вирішила передати безкоштовно у власність житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який було придбано у 2007 році згідно обласної програми "Вчитель" ОСОБА_3 , вчителю Новокаїрської ЗОШ І-ІІІ ступенів. Також рада вирішила здійснити передачу вказаного житлового будинку згідно акту прийому-передачі і гр-ці ОСОБА_3 зареєструвати речове право на нерухоме майно на зазначений будинок у відповідності до чинного законодавства (а.с.53).

При апеляційному розгляді справи судом було відмовлено у задоволенні клопотання адвоката Бех Наталії Володимирівни, діючої від імені скаржниці ОСОБА_1 , про витребування матеріалів виконавчого провадження. При цьому суд апеляційної інстанції виходив з ненадання заявником доказів необхідності такого витребування, оскільки нею не було здійснено дій по ознайомленню з вказаним виконавчим провадженням, отримання з нього копій необхідних документів тощо. Також було відмовлено у задоволенні клопотання зазначеного представника скаржниці про визнання обов`язковою явку в суд державного виконавця Маринка Віктора Сергійовича, оскільки для цього апеляційний суд не вбачає підстав.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги ОСОБА_1 , зазначені нею у клопотанні від 16.12.2020 року, вже були предметом судового розгляду та ухвалою суду від 28.01.2019 року у справі №647/3382/18 у задоволенні клопотання державного виконавця було відмовлено. Вказана ухвала ніким в апеляційному поряду не оскаржувалась, набула чинності. Натомість, стягувач, не дивлячись про наявність вказаного рішення, 16.12.2020 року подала відповідне клопотання до Відділу ДВС, яке фактично зводиться до повторного звернення державного виконавця до суду з тим самим клопотанням, із зазначених раніше підстав, для визначення частки у спільній сумісній власності майна, що належить боржнику ОСОБА_2 , а саме: житлового будинку, реєстраційний номер 206,( АДРЕСА_2 . Також суд виходив з недоведеності неправомірності дій державного виконавця Маринка В.С., яким здійснені відповідні заходи, направлені на примусове виконання рішення суду, в тому числі і використано право на звернення до суду з відповідним поданням про визначення частки у майні боржника, на яке наполягав стягувач, про що надано обґрунтовану відповідь стягувачеві листом від 23.12.2020 р. за №19034, з якою ОСОБА_1 ознайомилися, в тому числі, і під час судового розгляду згідно розписки від 15.03.2021 року.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він є правильним по суті.

За змістом ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ст. 450 ЦПК України, скарга розглядається у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Відповідно до ст.451 ЦПК України:

--- у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) (частина 2);

--- якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частина 3).

Законом України "Про виконавче провадження" передбачаються порядок, строки та обсяги вчинення виконавчих дій, які виконавець має вчинити для забезпечення фактичного виконання рішення в повному обсязі згідно виконавчого документа.

Згідно з ч.1 ст.18 та п.3 ч.2 ст.18 ЗУ "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.10 ЗУ "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішення є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Відповідно до ч.6 ст.48 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

За положеннями ст.443 ЦПК України:

--- питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця ч.1);

--- суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб. Неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами (ч.2).

Згідно із ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

За змістом статті 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Відповідно до положень ч.2 ст.366 ЦК України кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов`язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку.

Правовий аналіз положень статей дає підстави для висновку, що частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав та на неї кредитором може бути звернуто стягнення у рахунок погашення боргу шляхом вимоги продажу цієї частки з публічних торгів.

Статтею 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно зі ст.370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

У пунктах 28 і 29 своєї постанови від 15.01.2020 року у справі № 367/6231/16-ц Велика Палата Верховного Суду, відступаючи від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10 липня 2019 року у справі № 822/1154/16 (провадження № К/9901/8843/18), зробила такий правовий висновок: поняття "визначення частки" і "виділення частки в натурі" є різними за своїм змістом правовими поняттями, а частиною шостою статті 52 Закону про ВП 1999 (частина шоста статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» в чинній редакції є тотожною) передбачена лише необхідність визначення частки боржника у спільному майні, якщо така частка не визначена. Частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав, яка може бути об`єктом продажу з публічних (електронних) торгів, передачі стягувачу в рахунок погашення боргу, без її виділу в натурі з об`єкта нерухомого майна; у разі виявлення державним виконавцем майна, яким боржник володіє спільно з іншими особами, і частка боржника у якому не визначена, для звернення стягнення на частку боржника державний виконавець звертається до суду з поданням про визначення частки боржника у такому майні.

Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2018 року по справі № 464/2227/17 зазначив, що, задовольняючи подання державного виконавця про визначення частки майна боржника, яким він володіє спільно з іншими особами, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності, є необхідним для здійснення виконавчого провадження про примусове стягнення з нього боргу. Визначення частки не призведе до звуження належних боржнику прав на житло, оскільки предметом розгляду подання є не звернення стягнення на майно, а лише визначення частки боржника у спільній сумісній власності.

Як обґрунтовано встановив суд першої інстанції, дії, вчинені державним виконавцем, відповідають положенням Закону України "Про виконавче провадження", а підстави для визнання їх протиправними чи визнання неправомірною бездіяльність відсутні.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що вимоги ОСОБА_1 , зазначені нею у клопотанні від 16.12.2020 року, вже були предметом судового розгляду й ухвалою суду від 28.01.2019 року у справі №647/3382/18 у задоволенні клопотання державного виконавця було відмовлено з підстави того, що вказаний житловий будинок не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Вказана ухвала ніким, у тому числі й ОСОБА_1 , в апеляційному поряду не оскаржувалась та набула чинності. Натомість, стягувач, 16.12.2020 року подала відповідне клопотання до Відділу ДВС, яке фактично зводиться до повторного звернення державного виконавця до суду з тим самим клопотанням, із зазначених раніше підстав, для визначення частки у спільній сумісній власності майна, що належить боржнику ОСОБА_2 , а саме: житлового будинку, реєстраційний номер 206,( АДРЕСА_2 .

Апеляційний суд вважає, що вказаний житловий будинок не є об`єктом права спільної власності (сумісної чи часткової) ОСОБА_3 та боржника ОСОБА_2 , адже ще до реєстрації шлюбу з останнім (2011 року) гр-ці ОСОБА_3 , як вчителю, рішенням місцевої ради вказаний житловий будинок було надано у користування (2007 року) згідно обласної програми "Вчитель", а в подальшому рішенням ради від 13.06.2018 року передано їй безкоштовно. І на підставі вказаного рішення вона зареєструвала своє право власності на зазначений житловий будинок. При цьому немає жодного значення той факт, що реєстрація права власності на вказаний житловий будинок за ОСОБА_3 була здійснена на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 42338834 від 01.08.2018 року, тобто вже в той час, коли ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі з боржником ОСОБА_2 , адже вона отримала майно безкоштовно.

Також апеляційний суд враховує те, що дії державного виконавця відповідали вимогам законодавства, зокрема, Закону України "Про виконавче провадження". Так, після відкриття виконавчого провадження ним з метою примусового виконання виконавчого листа здійснено наступні заходи: накладений арешт на все рухоме майно боржника; накладений арешт на все нерухоме майно боржника; накладений арешт на всі банківські рахунки боржника; накладено обмеження боржника у праві виїзду за кордон; накладено обмеження боржника у праві полювання; накладено обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями знаряддями несмертельної дії; накладення обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; складено протокол про адміністративне правопорушення боржника за ч.1 ст.1831 КУпАП.

Зазначене скаржницею й не заперечується.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України "Про виконавче провадження":

--- копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі (абзац 1);

--- документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження (абзац 2);

--- документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення (абзац 3).

Як вбачається, лист Бериславського районного відділу ДВС від 23.12.2020 року за №19034 на адресу ОСОБА_1 як відповідь на її клопотання від 16.12.2020 року щодо надання державним виконавцем до суду подання про визначення частки майна боржника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яким він володіє спільно з іншою особою, було направлено скаржниці відділом виконавчої служби простим поштовим відправленням, що відповідає положенням ч.1 ст.28 Закону України "Про виконавче провадження".

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені скаржницею доводи скарги щодо порушення державним виконавцем норм чинного законодавства у зазначеному виконавчому провадженні є необґрунтованими.

Отже, суд першої інстанції, належним чином оцінивши надані сторонами докази на підтвердженні свої вимог та заперечень, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги.

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, належними доказами та висновків суду не спростовують.

Зокрема, не можуть бути прийняті до уваги посилання на необгрутованість прийняття судом у якості доказів тих доказів, які були надані суду представником боржника ОСОБА_2 разом з письмовими поясненнями без додавання доказів їх надсилання іншим учасникам справи, а саме Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 01.08.2018 року, а також рішення Новокаїрської сільської ради Бериславського району від 13.06.2018 року за № 202. При цьому суд апеляційної інстанції враховує те, що, як вже вказувалось, є загальновідомими обставинами у цій справі, які підтверджують зазначені Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно…, сформований 01.08.2018 року, та Рішення Новокаїрської сільської ради Бериславського району від 13.06.2018 року за № 202. Вони визнаються скаржницею, вона на них також робить посилання та відповідно до ухвали Бериславського районного суду Херсонської області від 28.01.2019 року вказані докази досліджувалися та на них йдеться посилання у тесті вказаного судового рішення. Ухвала ж Бериславського районного суду Херсонської області від 28.01.2019 року у справі №647/3382/18 сама по собі не є доказом. Крім того, слід зазначити, що у вказаній ухвалі від 28.01.2019 року зроблено посилання на Інформацію з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 05.12.2018 року, яка повністю підтверджує інформацію з зазначеного Витягу від 01.08.2018 року та є більш оновленою.

Також слід залишити поза увагою й посилання скаржниці на неотримання нею від відділу ДВС відповіді на її клопотання від 16.12.2020 року, оскільки це спростовується наявним в матеріалах справи листом Бериславського районного відділу ДВС від 23.12.2020 року за №19034 на адресу ОСОБА_1 як відповідь на її клопотання від 16.12.2020 року (а.с.43).

Також підлягають відхиленню посилання на невзяття судом до уваги ігнорування державним виконавцем долучених до її клопотання від 16.12.2020 року копії адвокатського запиту № Б-21 від 10.11.2021 року та відповідь Новокаїрської сільської ради Бериславського району від 23.11.2020 року № 02-23/388/20 на даний адвокатський запит. При цьому суд апеляційної інстанції враховує те, що у своїй скарзі ОСОБА_1 не посилалась на вказані запит та відповідь як на підставу своєї скарги й не долучала їх до матеріалів справи. Крім того, як вже вказувалось, Бериславським районним відділом ДВС від 23.12.2020 року за №19034 скаржниці ОСОБА_1 було дано вичерпну відповідь на її клопотання від 16.12.2020 року, а раніше прийнятим судовим рішенням (ухвалою суду від 28.01.2019 року у справі №647/3382/18) вже було відмовлено у задоволенні подання державного виконавця про визначення частки майна боржника, що перебуває у спільній сумісній власності. Причому предметом розгляду був той самий житловий будинок і суд прийшов до висновку, що будинок не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю дружини боржника ОСОБА_2 ОСОБА_3 .

Також не можуть бути прийняті до уваги посилання скаржниці на неврахування судом нових обставин, які є підставою для повторного звернення до державного виконавця з клопотанням про визначення частки майна боржника та задоволення такого клопотання, а саме того, що спірний житловий будинок не є приватною власності ОСОБА_3 , оскільки нею не було реалізовано її право на приватизацію житла, того, що розмір заборгованості по аліментах наразі складає 106998,24 грн, а також того, що таке звернення державного виконавця до суду з поданням є прямим його обов`язком в розумінні вимог Закону України "Про виконавче провадження". При цьому суд апеляційної інстанції враховує те, що вже раніше прийнятим судовим рішенням, а саме ухвалою Бериславського районного суду від 28.01.2019 року у справі №647/3382/18 у задоволенні клопотання державного виконавця про визначення частки майна боржника було відмовлено з підстави того, що вказаний житловий будинок не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. ОСОБА_1 брала участь у розгляді тієї справи й для себе прийняла рішення про не оскарження її, тобто погодилась з нею. Вказана ухвала ніким в апеляційному поряду не оскаржувалась, набула чинності. Зазначені ж скаржницею обставини не є такими, які слугують підставою для ще одного аналогічного звернення до суду.

Також слід залишити поза увагою й посилання скаржниці на порушення бездіяльністю державного виконавця її прав та прав дитини, які гарантуються за захищаються чинним законодавством та 27 Конвенцією про права дитини. При цьому апеляційний суд виходить з того, що при розгляді справи судом не встановлено жодних порушень норм чинного законодавства у зазначеному виконавчому провадженні.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України це є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення судового рішення без змін.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Новокаховського міського суду Херсонської області від 22 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 05 серпня 2021 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська