Дата документу 30.03.2021 Справа № 310/7480/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 310/7480/19 Головуючий у 1 інстанції: Кошева О.А.
№ 22-ц/807/698/21 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Бердянської міської ради на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Бердянської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ

В вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Бердянської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування позову зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка була рідною сестрою його батька і, відповідно, його тіткою. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді належної їй 1/2 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 був її чоловік ОСОБА_3 . Після прийняття спадщини, 03 липня 2006 року ОСОБА_3 зареєстрував право власності на вказану 1/2 частку квартири.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилась спадщина на вищезазначену квартиру, яка належить йому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04.06.1996р. та свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.05.2006р. При цьому, спадкоємці першої, другої та третьої черги відсутні.

Позивач вважає, що є спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_3 з огляду на те, що починаючи з 2007 року вони почали проживати однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 . Разом із померлим мали спільне господарство, бюджет, взаємні права та обов`язки, здійснювали оплату комунальних послуг, ремонт у зазначеній квартирі, придбавала меблі для спільного користування. Як лікар, позивач постійно здійснював медичний догляд за померлим.

Оскільки, із ОСОБА_3 позивач проживав з 2007 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто, понад п`ять років до дня його смерті, відповідно до ст.1264 ЦК України ОСОБА_1 є спадкоємцем четвертої черги.

Оформити спадщину позивач не зміг, оскільки, 26 листопада 2015 року державний нотаріус Бердянської державної нотаріальної контори Запорізької області Тищук Н.Ю. прийняла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відповідно до якої позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 .

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області із позовом до Бердянської міської ради «про захист права власності на майно прийняту спадщину у вигляді зазначеної квартири». Рішенням суду від 23.05.2017р., яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 12.09.2017р., у позові йому було відмовлено. У постанові Верховного суду від 09.08.2018р., якою вказані судові рішення залишені без змін, було зазначено, що позовна вимога про визнання в порядку спадкування права власності на квартиру до встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем є передчасною.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд, суд встановити факт його проживання разом із ОСОБА_3 однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 з грудня 2007 року по день смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та визнати за ним в порядку спадкування право на спадкове майно ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 жовтня 2020 року позовну заяву задоволено повністю.

Встановлено факт проживання ОСОБА_1 , разом із ОСОБА_3 однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 з січня 2007 року по день смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування право власності на спадкове майно ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з рішенням суду, Бердянська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

За ст. 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення не відповідає таким вимогам.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити у сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню,а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Всупереч цим положенням закону, оскаржуване судове рішення не містить обґрунтувань зроблених висновків, аналізу наданих доказів тощо.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 .. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді належної їй Ѕ частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 доводилася позивачеві тіткою

Натомість вона перебувала на час смерті у шлюбі та єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 був її чоловік ОСОБА_3 . Після прийняття спадщини, 03 липня 2006 року ОСОБА_3 зареєстрував право власності на вказану спадкову Ѕ частку квартири та став одноособовим власником квартири.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилась спадщина на вищезазначену квартиру, яка належить йому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04.06.1996р. та свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.05.2006р.. Спадкоємці першої, другої та третьої черги відсутні.

07 вересня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до Бердянської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , зазначив, що померлий є його дядьком, згодом він же звертався з позовом про захист права власності, посилаючись на те, що відноситься до спадкоємців четвертої черги, а померлий не є його дядьком, а є чоловіком тітки.

Так, 26 листопада 2015 року державний нотаріус Бердянської державної нотаріальної контори Запорізької області Тищук Н.Ю. прийняла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відповідно до якої позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 через ненадання правовстановлюючих документів на квартиру, які підтверджують право власності на неї за ОСОБА_3 ..

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області із позовом до Бердянської міської ради «про захист права власності на майно прийняту спадщину у вигляді зазначеної квартири» (справа № 310/1872/17). Рішенням суду від 23.05.2017р., яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 12.09.2017р., у позові йому було відмовлено. У постанові Верховного суду від 09.08.2018р., якою вказані судові рішення залишені без змін, було зазначено, що позовна вимога про визнання в порядку спадкування права власності на квартиру до встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем є передчасною.

Також за матеріалами справи спірною квартирою намагалися заволодіти шахраї, внаслідок чого була порушена кримінальна справа.

Задовольняючи позов про визнання права власності на спадкове майно та встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сією, суд першої інстанції обмежився посиланням на непроаналізовані покази свідків та виходив з того, що позивач проживав однією сім`єю зі спадкодавцем протягом понад 5 років на час смерті спадкодавця.

Так, факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю з січня 2007 року по день смерті ОСОБА_3 14 квітня 2013 року за висновком суду першої інстанції підтверджений свідками: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .. Також, даний факт підтверджується актом про проживання особи в квартирі, проведенням ними ремонтних робіт у квартирі, придбанням меблів для спільного користування, що на думку суду першої інстанції підтверджується відповідними письмовими доказами, які є в матеріалах справи.

Разом з тим, суд першої інстанції не проаналізував надані сторонами докази, не зазначив з яких підстав він вважав пояснення свідків такими, що з огляду на їх зміст, є переконливими доказами спільного проживання позивача зі спадкодавцем протягом останніх 5 років до смерті спадкодавця.

Акт про проживання в квартирі позивача в квартирі також не є безпосереднім доказом, складений після смерті спадкодавця та не містить посилання на джерело інформації.

Навпаки, такі висновки суперечать обставинам справи та наданим сторонами доказам.

Так, спадкова квартира, у якій проживав спадкодавець складається з однієї кімнати.

Позивач перебував на час виникнення спірних правовідносин у шлюбі, був разом з сім`єю зареєстрований за іншою адресою.

Режим окремого проживання подружжя не встановлювався.

Жодних доказів на підтвердження факту спроб здійснити реєстрацію за місцем проживання спадкодавця позивач не надав.

Протягом часу намагання успадкувати майно ОСОБА_3 , позивач надавав суперечливі пояснення, в тому числі він спочатку зазначав, що спадкодавець є рідним братом його матері, згодом зазначив, що спадкодавець не є його дядьком, а є чоловіком рідної сестри матері.

Також позивач пояснював що проживав зі спадкодавцем однією сім`єю, при цьому разом з ними проживала і його дружина.

В інших випадках він зазначав про те, що дружина проживала окремо.

Коли була порушена кримінальна справа по факту заволодіння шахраями спірної квартири, позивач був допитаний у якості потерпілого з попередженням про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві свідчення. У своїх поясненнях він зазначав про те, що у спірній квартирі проживав з вересня 2012 року коли ОСОБА_7 став хворіти. ( а.с. 212-214 т.2). В цих же поясненнях він зазначав про те, що за життя ОСОБА_8 вони з дружиною періодично проживали у квартирі ОСОБА_8 .

Аналогічні пояснення надавала дружна позивача ОСОБА_4 .

Тобто позивач в ході кримінального провадження пояснював необхідність спільного проживання зі спадкодавцем тим, що спадкодавець почав у 2012 році хворіти.

Позивач не надав жодних переконливих доводів на підтвердження того, з яких підстав він проживав однією сім`єю з Динисовим принаймні з 2007 року, маючи при цьому власну сім`ю.

Факт постійного тривалого проживання позивача зі спадкодавцем (протягом 5 років на час смерті спадкодавця) унеможливлений не лише тим, що позивач мав власну сім`ю, а й тим, що він не здійснював перереєстрацію власного місця проживання, комунальні послуги сплачувалися за одну особу.

Сам спадкодавець після смерті дружини ОСОБА_2 також укладав новий шлюб та перебував у шлюбі з ОСОБА_9 з 25 липня 2012 року по 7 листопада 2012 року.

Зазначені обставини спростовують твердження позивача про те, що він постійно з 2007 року проживав однією сією зі спадкодавцем.

Його посилання на те, .що він здійснював ремонт у квартирі спадкодавця не підтверджені переконливими доказами , до того ж жодні з наданих позивачем відомостей про придбання матеріалів та здійснення ремонту не підтверджують факту спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 .

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судова колегія вважає, що позивач не довів факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем протягом строку, достатнього для набуття права на спадщину.

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (частина друга статті 3 СК України).

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. (стаття 1264 ЦК України).

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 17 червня 2020 року (справа № 755/18012/16-ц, провадження № 61-40658св18) при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Жодних доказів на підтвердження зазначених обставин позивачем не надано, не доведено що він, перебуваючи у шлюбі, створив сім`ю зі спадкодавцем з 2007 року при цьому мав зі спадкодавцем спільний бюджет, спільні витрати та спільне харчування та користування майном.

Та обставина, що позивач можливо і надавав допомогу спадкодавцеві, в тому числі медичну, особливо в період хвороби спадкодавця, як він сам зазначав у своїх поясненнях, не свідчить про створення спільного побуту, сімейних відносин та факт тривалого спільного поживання, який надавав би право на спадкування.

Показання свідків, на які послався суд першої інстанції не підтверджують реальність сімейних відносин позивача та спадкодавця не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

За таких обставин оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Бердянської міської ради задовольнити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 жовтня 2020 року по цій справі скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Бердянської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на спадкове майно залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 5 квітня 2021 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков