Справа № 367/3618/21 Головуючий 1 інстанція- Кравчук Ю.В.
П О С Т А Н О В А

іменем України

05 серпня 2021 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря Малашевського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 24 травня 2021 року про відмову у забезпеченні позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Ірпінська міська державна нотаріальна контора Київської області, Київський обласний державний нотаріальний архів про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним та визнання права власності на 1/2 частину спадкового майна,-

в с т а н о в и в:

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 24 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Ірпінська міська державна нотаріальна контора Київської області, Київський обласний державний нотаріальний архів про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним та визнання права власності на 1/2 частину спадкового майна відмовлено у задоволенні заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на належний відповідачу ОСОБА_2 спадковий будинок на АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись із ухвалою, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про забезпечення позову в повному обсязі, посилаючись на необгрунтованість ухвали суду, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом при її постановленні норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.

Скарга мотивована хибністю висновків суду про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, з огляду на те, що весь спадковий будинок офорлено на відповідача і імовірне відчуження цього будинку у випадку задоволення позовних вимог призведе до позбавлення можливості зареєструвати таке право у встановленому законом порядку. А тому арешт є співмірним та відповідним його вимогам заходом забезпечення позову та направлений проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, або продати його, обезцінити тощо. Висновки суду про відсутність доказів належності відповідачу спірного будинку є хибними, бо позивачем надано свідоцтво про

- 2 -

право на спадщину за законом на спірний будинок, видане 25 лютого 1984 року на ім`я відповідача. Окрім того, відносно відповідача Ірпінським міським відділом ДВС Центрального міжрегіонального управління Міеістерства юстиції (м.Київ) відкрите виконавче провадження ВП № 47334933 і надіслано звіт про оцінку майна для реалізації на прилюдних торгах, а відтак є реальна загроза реалізації нерухомого майна, що призведе до неможливості набуття ним права власності на 1/2 частину будинку.

Відповідач ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно відмовив у вжиття заходів забезпечення позову, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

Інші учасники правом на подання відзиву не скористалися.

В суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Бородін А.В.подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримали, просили задоволити та скасувати ухвалу Ірпінського міського суду Київської області як незаконну та постановити нову, якою вжити заходів забезпечення позову.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Дашко М.В. належним чином повідомлені час розгляду справи, що стверджується направленою згідно ч.6 ст.128 ЦПК України на вказану адвокатом у відзиві на апеляційну скаргу його електронну адресу судовою повісткою і повідомленням про її доставлення, до суду не з`явилися, причин неявки не повідомили, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Представник третьої особи АТ КБ «ПриватБанк» Яндульський Д.В. в суді апеляційної інстанції проти задоволення скарги заперечував, посилаючись на те, що на спірний будинок накладено арешт у виконавчому провадженні по стягненню з відповідача ОСОБА_2 боргу на користь банку.

Треті особи Ірпінська міська державна нотаріальна контора і Київський обласний державний нотаріальний архів направили заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Зазначеним вимогам оскаржувана судова ухвала відповідає не в повній мірі.

Судом встановлено, що у травні 2021 року ОСОБА_1 подав до Ірпінського міського суду Київської області позов до ОСОБА_2 про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним та визнання права власності на 1/2 частину спадкового майна у вигляді житлового будинку по АДРЕСА_1 . Позовні вимоги обгрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько сторін у справі ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина на належний померлому будинок по АДРЕСА_1 . Вказує, що він успадкував 1/2 частину будинку, оскільки був зареєстрований у цьому будинку. Однак, коли 26 жовтня 2020 року він звернувся до Ірпінської міської нотаріальної контори для оформлення спадщини, то дізнався, що ще у 1984 році за заявою його брата ОСОБА_2 була заведена спадкова справа і останній 25 лютого 1984 року отримав свідоцтво про право власності на увесь будинок, чим порушив його парва.

- 3 -

Провадження у справі відкрите ухвалою судді від 23 липня 2021 року.

Одночасно з подачею позову ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, яка мотивована тим, що між сторонами виник спір з приводу спадкового майна, а імовірне рішення про задоволення позову в даному спорі може мати наслідком зміну власників у спірній нерухомості, у зв`язку з чим достатні підстави вважати, що невжиття заходів щодо забезпечення позову може зробити неможливим чи ускладнити виконання рішення суду, а також ефективний захист прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Вказує, що відповідачем можуть вчинятися дії щодо відчуження будинку, який є предметом спору, під час розгляду справи, що може призвести до позбавлення його можливості набуття права власності на 1/2 спадкового майна, а тому заходи забезпечення позову вважає співмірними із заявленими позовними вимогамита обгрунтованими, просив накласти арешт на будинок по АДРЕСА_1 .

Відмовляючи у вжиті заходів забезпечення позову, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки відсутністю відомостей щодо того, хто є власником спірного будинку на АДРЕСА_1 на час подання заяви про забезпечення позову, що позбавляє суд можливості встановити осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням заходів забезпечення позову.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, поскільки вони не грунтуються на матеріалах справи.

При поданні позову, позивач додав копію свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 25 лютого 1984 року Ірпінською міською державною нотаріальною конторою, згідно якого відповідач ОСОБА_2 успадкував після смерті батька будинок на АДРЕСА_1 (а.с.19-20). Також, позивач надав витяг із будинкової книги житлового будинку АДРЕСА_1 , відповідно до якого, право власності відповідача на вказаний будинок зареєстроване Ірпінським БТІ у встановленому законом порядку 16 березня 1984 року, що стверджується відповідним написом БТІ (а.с.23).

Згідно ч.2 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.3 ст.3 цього Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Оскільки реєстрація права власності ОСОБА_2 на спірний будинок була проведена у 1984 році відповідно до діючого на той час законодавства, то згідно наведених норм є дійсною. Наведене у свою чергу свідчить про помилковість висновків суду про відсутність відомостей про власника спірного будинку на АДРЕСА_1 .

В той же час колегія суддів вважає, що неповне з`ясування судом обставин справи та необгрунтованість висновків суду щодо підстав відмови у забезпеченні позову не призвела до неправильного вирішення заяви.

Заява ОСОБА_1 про забезпечення позову не підлягає до задоволенння з наступних підстав.

Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до положень ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має

- 4 -

право вжити заходів забезпечення позову, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи.

Види забезпечення позову, які може вжити суд, передбачені ч.1 ст.150 ЦПК України, згідно якої позов в тому числі забезпечується накладенням арешту.

Згідно ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.5 ст.153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Інститут забезпечення позову є особливим видом судової юрисдикції, який визначається, як встановлені законом тимчасові процесуальні дії примусового характеру у вигляді обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб, що застосовуються судом та гарантують або можуть гарантувати позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, у випадку прийняття його на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, або ефективний захист його прав.

За змістом вказаних норм, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.4 постанови ПВСУ № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Тобто, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, доведеності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду чи утруднення ефективного захисту прав позивача в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Окрім цього, вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів ст.ст.11, 12, 81 ЦПК України (змагальність сторін та пропорційність у цивільному судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову (у вигляді заборони третім особам вчиняти певні дії щодо предмета спору тощо) права відповідача або вказаних осіб, а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників

- 5 -

судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав та чи спроможний позивач захистити їх в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що відсутні передбачені законом підстави для вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спірний будинок з наступних міркувань.

По-переше, позивач всупереч ст.ст.12, 81 ЦПК України не надав суду переконливих доказів про наміри відповідача провести відчуження будинку, який не був відчужений із 1984 року. Зокрема не надав доказів, що відповідач звернувся до БТІ для оформлення технічного паспорту чи інших документів, необхідних для його відчуження, розмістив оголошення про продаж, або наявні інші відомомсті, які дають підстави це припустити.

По-друге, з матеріалів справи в бачається, що на спірний будинок державним виконавцем постановою від 16 квітня 2021 року накладено арешт в межах виконавчого провадження ВП №47334933, відкритого 24 квітня 2015 рокуІрпінським міським відділом ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на підставі виконавчого листа № 524/6298/14-ц, виданого 27 березня 2015 року Автозаводським районним судом м.Кременчука Полтавської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу у розмірі 176839 грн.

Постановою головного державного виконавця Ірпінського міського відділу ДВС від 12 травня 2021 року призначено суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Аванті Груп», який надав звіт про оцінку майна від 18 травня 2021 року №AG18052021-1, згідно якого ринкова вартість житлового будинку по АДРЕСА_1 становить 700400 грн. Після проведення оцінки вказаний будинок державним виконавцем переданий на реалізацію на електронних торгах і виставлений на продаж, номер лоту 485012, початкова ціна 700400 грн., стан аукціона: реєстрація учасників, дата початку: 26 липня 2021 року, що стверджується інформацією з сайту setam.net.ua.

Як вище вказувалося, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У даній справі вжиття заходів забезпечення позову безпосередньо стосується прав та обов`язків стягувача у виконавчому провадженні ВП №47334933 АТ КБ «ПриватБанк», який на час постановлення оскаржуваної ухвали взагалі не був залучений до участі у справі, що згідно вимог закону є безумовною підставою для скасування судового рішення як в апеляційному (п.4 ч.3 ст376 ЦПК України), так і в касаційному порядку (п.8 ч.1 ст.411 ЦПК України) і унеможливлює їх вжиття.

Окрім того, відповідно до приписів ч.11 ст.150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон,

- 6 -

торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру.

У випадку вжиття судом заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту таке матиме наслідком припинення проведення аукціону (торгів), які проводяться від імені держави, а саме державного органу - Ірпінського міського відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), що заборонено законом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 524/7234/18, де скасовуючи судові рішення про забезпечення позову та ухвалюючи нове про відмову у віжитті заходів забезпечення, Верховний Суд вказав, що фактично обраний позивачем спосіб забезпечення позову зупиняє виконання судового рішення у іншій справі № 2-4952/11. При цьому Верховний Суд виходив із недопустимості забезпечення позову шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили, що суперечить ст.1291 Конституції України. Отже, зупинення продажу на публічних електронних торгах арештованого нерухомого майна порушує права ПАТ «Про КредитБанк», правонаступником якого є АТ «ПроКредит Банк», як стягувача у виконавчому провадженні, відтак обраний позивачем спосіб забезпечення позову не відповідає його меті та завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норми матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

У відповідності до ч.4 ст.376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

З огляду на наведене мотивувальна частина ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 24 травня 2021 року підлягає зміні в частині визначення правових підстав відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, з урахуванням мотивів, викладених у цій постанові.

В іншій частині колегія суддів залишає ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

УхвалуІрпінського міського суду Київської області від 24 травня 2021 рокузмінити в мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови, в іншій частині цю ухвалу залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: