Ухвала

28 липня 2021 року

м. Київ

справа № 450/159/18

провадження № 61-4057св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Мартєва С. Ю., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 , відповідачі: ОСОБА_3 , Солонківська сільська рада Пустомитівського району Львівської області, Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», Пустомитівська державна нотаріальна контора,
третя особа - Орган опіки та піклування Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження заяву

ОСОБА_2 , який діє як законний представник (опікун) ОСОБА_1 , про відмову від позову ОСОБА_1 ,

в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 ,

у справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», Пустомитівської державної нотаріальної контори, третя особа - Орган опіки та піклування Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, про визнання права власності на спадкове майно, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 липня 2019 року, додаткове рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 серпня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду

від 09 лютого 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє законний представник (опікун) ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» (далі - ОКП Львівської обласної ради «БТІ та ЕО»), Пустомитівської державної нотаріальної контори, третя особа - Орган опіки та піклування Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, про визнання права власності на спадкове майно.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 липня 2019 року (у складі судді Кукси Д. А.) позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 , задоволено.

Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане на ім`я ОСОБА_3 10 березня 2006 року державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори Підгірняк Н. С., зареєстроване в реєстрі за № 1271 на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Визнано незаконною та скасовано державну реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 10633409.

Визнано недійсним витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15 травня 2006 року № 10633409.

Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У серпні 2019 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 , звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу.

Додатковим рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 серпня 2019 року заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 , про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 5 882,91 грн.

Стягнуто з Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 5 882,91 грн.

Стягнуто з ОКП Львівської обласної ради «БТІ та ЕО» на користь

ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 5 882,91 грн.

Стягнуто з Пустомитівської державної нотаріальної контори на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 5 882,91 грн.

Постановою Львівського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року

(у складі колегії суддів: Левика Я. А., Савуляка Р. В., Шандри М. М.) рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 липня 2019 року та додаткове рішення цього ж суду від 22 серпня 2019 року залишено без змін.

У березні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_3 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 липня 2019 року, додаткове рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 серпня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року, в якій заявник просив скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій

і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

На обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень заявник посилався на пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) (суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду).

Ухвалою Верховного Суду від 29 березня 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційної скаргою ОСОБА_3 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 липня 2019 року, додаткове рішення Пустомитівського районного суду Львівської області

від 22 серпня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду

від 09 лютого 2021 року у вищевказаній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Пустомитівського районного суду Львівської області.

У травні 2021 року цивільна справа надійшла до Верховного Суду.

03 липня 2021 року до Верховного Суду від ОСОБА_2 , який діє як законний представник (опікун) ОСОБА_1 , надійшла нотаріально завірена заява, в якій він на підставі статей 206, 408 ЦПК України просить прийняти відмову ОСОБА_1 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 , від позову, визнати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій нечинними, провадження у справі закрити, посилаючись на те, що позивач в особі свого законного представника бажає скористатися наданим йому процесуальним правом відмовитися від позову.

Процесуальні наслідки відмови позивача від позову заявнику відомі.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Заява про відмову від позову задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Статтею 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Відповідно до пункту 4 частини першої, частиною другою статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Згідно з частиною другою статті 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Статтею 408 ЦПК України передбачено, що незалежно від того, за касаційною скаргою кого з учасників справи було відкрито касаційне провадження, у суді касаційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони мають право укласти між собою мирову угоду з додержанням правил цього Кодексу, що регулюють порядок і наслідки вчинення цих процесуальних дій.

Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206 і 207 цього Кодексу, суд визнає нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно закриває провадження у справі.

Відповідно до частини п`ятої статті 206 ЦПК України суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Пунктом 1.2 Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88, (далі - Правила опіки та піклування) передбачено, що опіка (піклування) встановлюється також для захисту особистих і майнових прав та інтересів повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати свої обов`язки.

Опікуни (піклувальники) мають право управляти майном підопічних на користь останніх. Опікуни при здійсненні прав і виконанні обов`язків підопічних укладають угоди від імені та в інтересах підопічних, діючи як їх законні представники згідно з чинним законодавством. Опікуни над недієздатними особами надають цим особам допомогу при здійсненні ними своїх прав та виконанні обов`язків, а також оберігають їх від зловживань з боку третіх осіб (пункти 4.2, 4.4, 4.5 Правил опіки та піклування).

У пунктах 4.7, 4.11 Правил опіки та піклування зазначено, що опікун не має право без дозволу органів опіки та піклування укладати угоди, а піклувальник - давати згоду на їх укладення, якщо вони виходять за межі побутових. Такими угодами є договори, що вимагають нотаріального засвідчення та спеціальної реєстрації, про відмову від майнових прав, які належать підопічному, поділ майна, поділ, обмін та продаж житлової площі, а також видача письмових зобов`язань тощо. Опікуни (піклувальники) подають щорічно, не пізніше 1 лютого, до органів опіки та піклування звіт про свою діяльність за минулий рік щодо захисту прав та інтересів підопічних, у тому числі щодо збереження належного їм майна та житла.

Відповідно до пункту 1.7 Правил опіки та піклування органи опіки та піклування відповідно до покладених на них завдань та розподілу повноважень між структурними підрозділами відповідних управлінь і відділів місцевої державної адміністрації, зокрема, здійснюють нагляд за діяльністю опікунів і піклувальників; вживають заходи щодо захисту особистих та майнових прав неповнолітніх дітей і осіб, які перебувають під опікою (піклуванням).

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 липня 2019 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року, за ОСОБА_1 визнано право власності в порядку спадкування на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Згідно з поясненнями опікуна ОСОБА_2 та за змістом позовної заяви, що підтверджується матеріалами справи, між його підопічною та ОСОБА_4 існує спір про визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житлом (справа № 450/724/17).

ОСОБА_1 проживає тимчасово за адресою опікуна, доказів її можливого проживання в іншому будинку опікуном не надано.

Крім того, опікуном не надано доказів повідомлення відповідного органу опіки та піклування про наміри ОСОБА_1 відмовитися від позову (при повному задоволенні позовних вимог на її користь).

За таких обставин, дії ОСОБА_2 , який діє як законний представник (опікун) ОСОБА_1 , суперечать інтересам ОСОБА_1 , яка рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 вересня 2017 року, що набрало законної сили, у справі № 450/1711/17 визнана недієздатною, оскільки спір у цій справі вирішено на її користь, а внаслідок прийняття судом її відмови від позову у цій справі, поданої опікуном, можуть бути порушені права підопічної, зокрема, на спадкове майно, та в цілому право на житло недієздатної особи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що заява про відмову від позову підлягає залишенню без задоволення, у прийнятті відмови ОСОБА_1 , від імені якої діє законний представник (опікун) ОСОБА_2 , від позову й закриття провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтями 206, 408 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2 , який діє як законний представник (опікун) ОСОБА_1 , про відмову від позову залишити без задоволення.

У прийнятті відмови ОСОБА_1 , в інтересах якої діє законний представник (опікун) ОСОБА_2 , від позову й у закритті провадження у справі - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Головуючий І. М. Фаловська

Судді В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

С. Ю. Мартєв

В. А. Стрільчук