Дата документу 10.06.2021
Справа № 937/2559/20
Провадження № 2/937/251/21
10 червня 2021 року м. Мелітополь
Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:
головуючого - судді Редько О.В.,
за участю секретар судового засідання Колеснікової Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна,
І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ.
Позивач звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовною заявою, яку згодом уточнила, та в якій просить:
- розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 22.04.2016 року Мелітопольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 210;
ІІ. ЗАЯВИ (КЛОПОТАННЯ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ.
Від позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягає. В разі неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Про поважність причин неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань на адресу суду не надходило.
За таких обставин суд на підставі ст. 280 ЦПК України розглядає справу на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи та здійснення судом розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН.
22 квітня 2016 року зареєстрували шлюб ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України уродженець м. Кзил-Орда, Республіка Казахстан, та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянка України, уродженка м. Мелітополь Запорізької області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 виданого Мелітопольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 210 /а.с.8/.
ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_4 . Батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Мелітопольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 1031 /а.с.7/.
Крім того, право власності на Ѕ частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 підтверджується копією витягу сформованого Комунальним підприємством «Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» про державну реєстрацію прав /а.с.14/.
Згідно довідки №67/01-16 від 25.02.2020 року наданої приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Бєдновою Н.В. встановлено, що 01.06.2016 року за № 1032 нею був посвідчений договір купівлі продажу Ѕ частини житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_2 між продавцем ОСОБА_1 та покупцем ОСОБА_6 , за яким право власності на вищеозначену частину житлового будинку зареєстровано за ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . продаж вчинений за 80 330 грн. 50 коп. /а.с.11/.
Крім того, право власності на будинок АДРЕСА_1 підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна /а.с.9/.
ОСОБА_1 самостійно сплатила грошові кошти за купівлю будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується розпискою від 28.07.2016 року /а.с.81/ та договором авансового платежу від 05.06.2016 року /а.с.82/.
Згідно розписки від 27.02.2020 року встановлено, що ОСОБА_3 зобов`язався не претендувати на Ѕ частину домоволодіння АДРЕСА_1 , яке було придбано 28.07.2016 року з ОСОБА_1 /а.с.10/.
ІV. МОТИВИ СУДУ ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА.
Згідно ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
За змістом ст.ст. 12,81,89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Щодо позовних вимог про розірвання шлюбу, суд зазначає наступне.
Як вбачається зі ст. 104 ч.2 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Стаття 105 ч.1 СК України вказує, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя або одного з них.
Статтею 109 СК України передбачено, що шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.
Відповідно до ч.1ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
На підставі ст. 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.
Частиною 3 ст.115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
Так судом було встановлено, що 22.04.2016 року Мелітопольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , про що зроблено актовий запис № 210.
Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.
Позивач скористалась даним правом та звернулась до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем.
Таким чином, суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню.
Щодо позовних вимог про визнання об`єктом приватної власності ОСОБА_1 домоволодіння АДРЕСА_1 , суд виходить з наступного.
Положеннями ст. 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Закон (ст. 368 ч. 3 ЦК України) зазначає, що майно, набуте подружжям за час їхнього шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України).
Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17.
Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.
Підпунктами 23-25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.
Згідно із зазначеними нормами при вирішенні питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною власністю чи особистою приватною власністю з`ясуванню підлягають, як підстави й час набуття такого майна, так і джерела його придбання.
Положеннями статті 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:
1)майно, набуте нею, ним до шлюбу;
2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;
3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею у набутті майна.
У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.
Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя.
Судом було встановлено, що будинок АДРЕСА_1 був придбаний в період перебування ОСОБА_1 в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 .
28.07.2016 року за грошові кошти, які були отримані нею від продажу будинку, отриманого у власність на підставі договору дарування, ОСОБА_1 придбала житловий будинок АДРЕСА_1 . Право власності на вказаний житловий будинок також зареєстроване за ОСОБА_1 .
Зокрема, судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не має будь-яких вимог щодо вказаного будинку.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто.
Таким чином, законодавець встановлює презумпцію виникнення особистої приватної власності одного з подружжя щодо майна, набутого ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що житловий будинок АДРЕСА_1 , є особистою приватною власністю ОСОБА_1 , та не є спільною сумісною власністю подружжя.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та ЗУ «Про судовий збір» з відповідача також слід стягнути судовий збір у розмірі 1 681 грн. грн. 60 коп.
Керуючись ст.ст. 12, 81, 247, 258, 263-265, 273, 280-283 ЦПК України,-
Позовну ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна - задовольнити.
Розірвати шлюб між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянином України, уродженцем м. Кзил Орда, Республіка Казахстан, та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянкою України, уродженкою м. Мелітополь Запорізької області, зареєстрований 22 квітня 2016 року Мелітопольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 210.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 681 грн. грн. 60 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановленихст.284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду через Мелітопольський міськрайонний суду Запорізької області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Повне найменування сторін:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце мешкання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_4 , останнє відоме місце мешкання: АДРЕСА_3 .
Суддя Мелітопольського
міськрайонного суду О.В.Редько