Справа № 212/903/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2021 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого - Чайкіна І.Б., за участю: секретаря судового засідання Новікової В.В., позивачки ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача - ОСОБА_3 розглянувши в приміщенні суду у місті Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у лютому 2021 року звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 в якому просила: поділити спільне сумісне майно подружжя, а саме: (а) виділити їй із спільного сумісного майна подружжя Ѕ частину вартості транспортного засобу автомобіля «OPEL COMBO» C SF48Y, 2005 року випуску, д/н НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , у розмірі 60000,00 (шістдесят тисяч) гривень, замість її частки у праві спільної сумісної власності на даний транспортний засіб; (б) виділити їй з спільного сумісного майна Ѕ частину грошового внеску в КБ ПриватБанк у розмірі 8000 доларів США, що на день звернення до суду, тобто на 01 лютого 2021 року згідно до офіційного курсу Національного Банку України (1 долар США = 28,1929 гривень) складає 225543 гривні 20 копійок (28,1929 8000 = 225543,2) у розмірі 112771 гривні 60 копійок та стягнути вказану суму з відповідача; (в) виділити відповідачу з спільного сумісного майна автомобіль «OPEL COMBO» C SF48Y, 2005 року випуску, д/н НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , вартістю 120000 гривень 00 копійок (вартість частки відповідача складає 60000 гривень 00 копійок; (г) виділити відповідачу Ѕ частину грошового внеску в КБ ПриватБанк у розмірі 8000 доларів США, що на день звернення до суду, тобто на 01 лютого 2021 року згідно до офіційного курсу Національного Банку України (1 долар США = 28,1929 гривень) складає 225543 гривні 20 копійок (28,1929 8000 = 225543,2) у розмірі 112771 гривні 60 копійок, всього виділити відповідачу майно на загальну суму 172771 гривень 60 копійок.

В обґрунтовування позовних вимог вказала, що з 17 лютого 2001 року по грудень місяць 2020 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 . За час перебування в шлюбі сторони придбали за спільні кошти наступне майно: автомобіль «OPEL COMBO» C SF48Y, 2005 року випуску, д/н НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , вартістю 120 000 гривень 00 копійок, грошовий внесок в КБ ПриватБанк у розмірі 8000 доларів США, що на день звернення до суду, тобто на 01 лютого 2021 року згідно до офіційного курсу Національного Банку України (1 долар США = 28,1929 гривень) складає 225543 гривні 20 копійок (28,1929 8000 = 225543,2). Всього за період шлюбного життя подружжям було придбане майно на загальну суму 345543 гривні 20 копійок. На теперішній час позивачу стало відомо, що відповідач має намір розпоряджатися спільним майном без її згоди, оскільки вищевказаний автомобіль знаходиться в його фактичному розпорядженні, а зазначений грошовий внесок в банківській установі оформлений на ім`я відповідача по справі ОСОБА_4 .Небажання відповідача вирішити дане питання мирним шляхом змусило її звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.02.2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.04.2021 року призначено справу до судового розгляду та витребувано з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» копію депозитного договору, укладеного між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також виписку по картковому рахунку, який був відкритий на ім`я ОСОБА_4 . Також було витребувано з ВІДДІЛЕННЯ ПОЛІЦІЇ № 3 КРИВОРІЗЬКОГО РАЙОННОГО УПРАВЛІННЯ ПОЛІЦІЇ ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ НАЦІОНАЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ В ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ ОБЛАСТІ (м. Кривий Ріг, вул. Шурупова, буд. 7) копії матеріалів за заявою ОСОБА_1 у відношенні ОСОБА_4 .

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_7 та її представник ОСОБА_2 - ОСОБА_8 позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 просив відмовити у задоволенні позову, оскільки: (а) спірне майно відсутнє в натурі, автомобіль розібрано на запчастини, але з реєстрації не знято; (б) відсутня вимога позивача про припинення своєї частки у власності на автомобіль; (в) позивачкою не доведена вартість автомобіля, звіт про оцінку майна є недопустимим та неналежним доказом; (г) наявність валютного депозиту недоведена стороною позивача.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши у сукупності надані докази, судом встановлені наступні обставини справи, а також відповідні правовідносини.

Сторонами не оспорюють ся наступні обставини:

ОСОБА_1 з 17 лютого 2001 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем (а.с. 7).

Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8,9).

За час перебування в шлюбі сторони придбали за спільні кошти наступне майно: автомобіль «OPEL COMBO» C SF48Y, 2005 року випуску, д/н НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 .

Обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню.

Згідно із звітом про оцінку майна від 28 січня 2021 року, складеним ФОП ОСОБА_9 , найбільш вірогідна ринкова вартість автомобіля «OPEL COMBO» C SF48Y, 2005 року випуску, д/н НОМЕР_1 , станом на 28 січня 2021 року становить суму у розмірі 120000 гривень 00 копійок (а. с. 24-41).

Відповідно до інформації наданої ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» наявність у клієнта ОСОБА_4 валютного депозиту судом не встановлено (а.с. 86-166).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України).

Згідно з частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, згідно із якою діє презумпція спільності майна подружжя і особа, яка це заперечує, повинна цю презумпцію спростувати.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Вартість майна, що підлягає поділу визначається, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Такий висновок зробив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження 61-9018сво18).

У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим.

Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.

Отже, у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24 березня 2021 року у справі № 501/2211/18 (провадження № 61-19084св20), від 03 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц (провадження № 61-37616св18), від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц (провадження № 61-46326св18), від 30 вересня 2020 року у справі № 552/1514/19 (провадження № 61-21084св19).

Таким чином, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі статті 364 ЦК України.

Позивачка позбавлена права користування спільним майном, представник відповідача вказав, що вказаний автомобіль ОСОБА_4 розібраний на запчастини та зберігається у нього.

Суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо безоплатного користування земельною ділянкою та відшкодування коштів, пов`язаних з її використанням без належного оформлення правовстановлюючих документів на неї.

При цьому суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

Велика Палата Верховного Суду зазначає, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту Постанова ВП ВС від 04.12.2019 (справа 917/1739/17).

Таким чином, посилання представника відповідача, що позивачка не просила припинити своє право власності є помилковим. Так, ОСОБА_1 просила виділити відповідачу автомобіль у власність та отримати у якості компенсації за свою частку 60 000 грн. Отже, просила суд провести поділ спільного майна подружжя, тобто шляхом припинення її права власності на спірне майно та присудження їй грошової компенсації за належну їй частку у спільному майні подружжя.

Щодо оцінки спірного майна.

Правовідносини, які виникають у процесі здійснення оцінки майна, майнових прав, що належать фізичним та юридичним особам України на території України та за її межами, а також фізичним та юридичним особам інших держав на території України та за її межами, якщо угода укладається відповідно до законодавства України, використання результатів оцінки та здійснення професійної оціночної діяльності в Україні регулюються Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в України» від 12 липня 2001 року № 2658-III.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в України» від 12 липня 2001 року № 2658-III практична діяльність з оцінки майна може здійснюватися виключно суб`єктами оціночної діяльності, визнаними такими відповідно до статті 5 цього Закону.

Статтею 5 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в України» від 12 липня 2001 року № 2658-III визначено, що суб`єктами оціночної діяльності є зокрема:

суб`єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону;

Таким чином, оцінка вартості транспортних засобів проведена відповідно до методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів порівняльним методом фізичною особою-підприємцем ОСОБА_9 , який є суб`єктом оціночної діяльності, що підтверджується сертифікатом № 12/21, що діє з 12 січня 2021 року по 12 січня 2021 року (а.с. 39), звіт подано до суду в межах його дії, а тому відсутні підстави для неврахування звіту про оцінку вартості автомобіля, та визнання його недопустимим доказом. Відповідач та його представник не звертався із заявами про призначення повторної чи додаткової експертизи.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, наявність у спільному майні депозиту у розмірі 8000 доларів США стороною позивача недоведена. Посилання на визнання цієї обставини в клопотання про витребування доказів судом до уваги не береться, оскільки відповідач зазначає, що цей депозит використаний на ремонт квартири та частково залишився у позивачки, що не спростовано.

За таких обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивачки в частині спірного автомобіля.

При звернені до суду позивачкою було сплачену судовий збір за вимогу майнового характеру в сумі 1727 грн. 72 коп., що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією (а.с. 1).

У відповідності до приписів ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму понесених ним судових витрату розмірі частки задоволених позовних вимог, що становить 600 грн. (що складає 1 відсоток від задоволених вимог).

Керуючись ст.ст. 216, 625 ЦК України, ст.ст. 12,13, 76, 77, 78, 81, 133, 141, 259, 261, 265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя - задовольнити частково.

В порядку поділу спільного майна подружжя:

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 1/2 частину вартості транспортного засобу - автомобіля «OPEL COMBO» C SF48Y, 2005 року випуску, д/н НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , у розмірі 60000,00 (шістдесят тисяч) гривень, замість її частки у праві спільної сумісної власності на даний транспортний засіб;.

Визнати за відповідачем ОСОБА_4 право власності на автомобіль «OPEL COMBO» C SF48Y, 2005 року випуску, д/н НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 .

В задоволені іншої частини позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 600,00 гривень (шістсот гривень 00 коп.).

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повний текст рішення складено 06 серпня 2021 року.

Суддя: І. Б. Чайкін