Справа № 202/3046/21
Провадження № 2-з/202/135/2021
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

06 серпня 2021 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого судді Бєсєди Г.В., за участю секретаря судового засідання Голобородько О.М., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії стосовно нерухомого майна,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 25.05.2021 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська подано позов до ОСОБА_2 про витребування квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, з чужого незаконного володіння, припинення права власності ОСОБА_2 на квартиру та визнання за нею права власності.

04.08.2021 року ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам (суб`єктам державної реєстрації) будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, підприємств Міністерства юстиції України), а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження щодо вчинення реєстраційних дій, вчинення будь-яких дій, пов`язаних із здійсненням державної реєстрації змін щодо відчуження та розпорядження (переоформлення права власності та державної реєстрації прав) нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, яка належить на праві власності ОСОБА_2 ( НОМЕР_1 ).

В обґрунтування заяви зазначає, що квартира АДРЕСА_1 вибула з її володіння поза її волею на підставі заочного рішення Індустріального суду м. Дніпропетровська від 10.03.2020 року у справі № 202/6271/18. Зазначає, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 23.06.2021 року заочне рішення від 10.03.2020 року, у справі № 202/6271/18 скасовано.

Підставою забезпечення позову позивачем зазначено про те, що незастосування заходів забезпечення позову може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду.

Ознайомившись із змістом заяви про забезпечення позову та доданими до заяви матеріалами, суд приходить до такого.

Згідно приписів ч. 1 ст. 153 ЦПК України вказана заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

З аналізу статей 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Так, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має з`ясувати наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову, імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів, співмірність заявленого виду забезпечення позову із позовними вимогами, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасником судового процесу, розумність, обґрунтованість і адекватність вимог заявника щодо забезпечення позову.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду».

Таким чином, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Крім того, позивач має довести, що в разі невжиття заходів забезпечення існує загроза невиконання рішення суду чи ускладнення його виконання або ефективного захисту чи поновлення його порушених чи оспорюваних прав або інтересів, за захистом яких він звернувся до суду.

Звертаючись із заявою про забезпечення позивач посилається на те, що відповідач буде намагатися відчужити спірну квартиру і це унеможливить виконання рішення суду або ефективне поновлення її прав без залучення до участі у справі інших учасників.

Між тим, суд вважає, що позивачем у її заяві не доведено, що в даному випадку невжиття заходів забезпечення позову унеможливить виконання рішення суду та що забезпеченням позову не буде порушено баланс інтересів сторін.

З позовної заяви та доданих до неї матеріалів убачається, що у позивача наявний спір з відповідачем щодо квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, з чужого незаконного володіння.

Як слідує з матеріалів справи, постановою Дніпровського апеляційного суду від 23.06.2021 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2020 року скасовано. В задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи: Шоста дніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Юлія Олександрівна, ОСОБА_7 , про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом та витребування спадкового майна відмовлено.

Скасовуючи заочне рішення, апеляційний суд виходив з того, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2018 року та додаткове рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2018 року скасовано та ухвалено нове. У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_6 , Дніпровської міської ради, треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Гунін Віктор Володимирович, ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , державний нотаріус Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Черненко Ірина Миколаївна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом відмовлено, а тому за таких обставин підстави для витребування квартири відповідно до п.3 ч.1 ст. 388 ЦК України у ОСОБА_8 на користь позивачки відсутні.

Скасовуючи заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2018 року, апеляційний суд виходив з того, що позовні вимоги заявлені не до всіх осіб, чиїх прав та інтересів стосується предмет спору, вирішення даного спору в цілому без залучення у встановленому процесуальним законом порядку всіх заінтересованих осіб є передчасним. Суд першої інстанції, розглянув спір по суті без з`ясування того, хто є належним відповідачем або співвідповідачем у вирішенні такого спору та помилково вважав ОСОБА_4 саме третьою особою.

Окрім цього при розгляді справи № 202/6271/18 судом першої інстанції встановлено, що спірну квартиру декілька разів було відчужено: спочатку на підставі підробленого договору купівлі-продажу вищезазначеної квартири датованого 20.02.2003 року, а потім на його підставі 24.06.2017 року ОСОБА_6 уклала договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири з ОСОБА_5 , який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павловською Г.О. та зареєстровано в реєстрі за №588, бланк НМА №132070. В свою чергу, 04.08.2017 року ОСОБА_5 уклала договір купівлі-продажу спірної квартири з ОСОБА_4 , який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кравченком О.О. та зареєстровано в реєстрі за №800, бланк НМЕ №674466. Також 25.03.2019 року ОСОБА_4 уклав договір купівлі-продажу спірної квартири з ОСОБА_1 , який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричкою Ю.О. та зареєстровано в реєстрі за № 752. У листі Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області від 24.10.2017 року № 194/01-21 зазначено, що «Згідно відомостей з реєстру нотаріальних дій та нарядів договорів відчуження квартир у справах приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Гуніна В.В. за вищевказаними даними була вчинена інша дія від іншої особи; 20.02.2003 року був використаний нотаріусом реєстровий номер 339 - реєстровий номер 939 був використаний 19 травня 2003 року.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.05.2021 року квартири АДРЕСА_1 належить на підставі права власності ОСОБА_2 .

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

З сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволенні позову.

При цьому варто враховувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Враховуючи, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 23.06.2021 року скасовано заочне рішення суду від 10.03.2020 року, яким визнано право власності за ОСОБА_3 на спірну квартиру, та зазначені відомості підлягають внесенню до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, заявником ОСОБА_1 не наведено належних та переконливих доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а надана заявником інформаційна довідка з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 20.05.2021 року не є актуальною.

Враховуючи наведене, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову є необґрунтованою, а тому в задоволенні такої заяви необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 149-154, 157, 260-261, 263, 354 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії стосовно нерухомого майна - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Суддя Г.В. Бєсєда