ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

28 липня 2021 року

м. Харків

справа № 644/518/18

провадження № 22-ц/818/1675/21

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії - Тичкової О.Ю., Маміної О.В.

за участю секретаря - Гармаш К.В.

учасники справи:

позивач : ОСОБА_1

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення від права на спадкування та про визнання права власності в порядку спадкування, за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності в порядку спадкування за законом, з апеляційними скаргами ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 24 листопада 2020 року, постановлене у складі судді Глібко О.В., в залі суду в місті Харків,

В С Т А Н О В И В :

26 січня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, яку в подальшому уточнила та просила суд визнати її спадкоємцем після смерті свого цивільного чоловіка ОСОБА_6 , як особу, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями за АДРЕСА_1 , як за спадкоємцем за законом, як особу, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, усунути ОСОБА_4 від права на спадкування за законом після смерті його дядька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Харкові.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилалась на те, що з 16 вересня 1978 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 , від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дочка ОСОБА_8 . У період навчання у місті Харкові з 1985 р. по 1988 р. вона познайомилася зі ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . У них почалися стосунки, які потім переросли у фактичні шлюбні відносини, від яких ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася дочка ОСОБА_1 , батьком якої у свідоцтві про народження був записаний ОСОБА_7 , з яким на той час позивачка перебувала в офіційному шлюбі. У лютому 2000 року після свого розлучення ОСОБА_6 приїхав до неї у м. Попасна, і до вересня 2002 року вони проживала як дружина з чоловіком без реєстрації шлюбу у її батьків за адресою АДРЕСА_2 , де позивач зареєстрована по цей час. Її шлюб з ОСОБА_7 був розірваний на підставі рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 18.07.2001 року. У вересні 2002 року вона зі ОСОБА_6 і їх сумісною дочкою ОСОБА_1 переїхали у м. Харків, де оселилися у будинку його матері ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 . У будинок вони вселилися зі згоди матері ОСОБА_6 - ОСОБА_10 , яка померла у 2007 році, і його брата ОСОБА_11 , який також на той час проживав у цьому будинку. З цього часу вона і ОСОБА_6 постійно проживали у фактичних шлюбних стосунках однією сім`єю, мали спільний бюджет і вели спільне господарство. ОСОБА_6 мав на меті узаконити їхні відносини, зареєструвати між ними шлюб, змінити свідоцтво про народження їхньої доньки, щоб вказати себе її батьком, але спочатку цьому перешкоджав той факт, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 , а потім не хотіли травмувати психіку дитини через її малолітство та ускладнювати її життя. З січня 2011 року погіршився стан здоров`я ОСОБА_6 через онкологічне захворювання. З серпня 2011 року він неодноразово проходив лікування хіміотерапією і опромінюванням. Вона опікувалася своїм чоловіком, надавала йому допомогу, за спільні кошти купували йому ліки. Він проходив амбулаторне і стаціонарне лікування, але стан його здоров`я погіршувався, і ІНФОРМАЦІЯ_1 він помер. Після цього вона з дочкою залишилася проживати у будинку, в якому проживав ще брат ОСОБА_6 - ОСОБА_12 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , вона його поховала і залишилася проживати у будинку по цей час. Вважає, що вона, як цивільна дружина, на підставі статті 1264 ЦК України має право на спадщину після смерті ОСОБА_6 , яку фактично прийняла, оскільки з вересня 2002 року по теперішній час постійно проживає у вказаному домоволодінні. Колишня дружина ОСОБА_6 і його сини ОСОБА_3 і ОСОБА_3 виїхали на постійне проживання до Ізраїлю. До нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті батька вони не зверталися. До Четвертої державної нотаріальної контори вона звернулася у листопаді 2014 року. Також до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернувся племінник ОСОБА_6 - ОСОБА_4 , якого вона просить усунути від права на спадкування, оскільки він ухилявся від надання будь-якої допомоги ОСОБА_6 , який через тяжку хворобу був у безпорадному стані.

03 квітня 2018 року ОСОБА_5 звернулась до суду із позовною заявою, в якій просила суд встановити факт визнання батьківства ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , стосовно неї - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , визнати її спадкоємцем першої черги після його смерті, як його доньку, визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті її батька ОСОБА_6 .

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилалась на те, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , коли її мати ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 , який був вказаний її батьком у свідоцтві про народження на підставі діючого на той час законодавства. Але фактично її біологічним батьком був ОСОБА_6 , з яким її мати познайомилася у Харкові під час навчання на заочному відділенні Машинобудівного технікуму з вересня 1985 року по квітень 1988 року, стосунки з яким переросли у фактичні шлюбні стосунки, які не переривалися до часу його смерті. Спочатку вона з матір`ю проживала у м. Кам`янка Черкаської області, а потім вони переїхали до м. Попасна Луганської області і з липня 1997 року жили з батьками її матері. Навчалася вона у школі №20 м. Попасна. Її батько ОСОБА_6 з часу її народження постійно нею опікувався і спілкувався, водив її до дитсадка, до школи у м. Попасна, але не міг зробити зміну у свідоцтві про її народження через те, що перебував у офіційному шлюбі з іншою жінкою. У лютому 2000 р. він приїхав до них, влаштувався на роботу, і вони стали проживати постійно однією сім`єю. За ініціативою матері їх шлюб з ОСОБА_7 був розірваний на підставі рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 18.07.2001 року. У вересні 2002 року вона, її мати і ОСОБА_6 оселилися у будинку АДРЕСА_1 . У цьому будинку на той час проживали мати ОСОБА_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 , і його брат ОСОБА_12 , які надали згоду на їх вселення. Вона продовжувала навчання у школі №121 м. Харкова. Стверджує, що ОСОБА_6 , її біологічний батько, мав намір внести зміни у свідоцтво про її народження і зареєструвати шлюб з її матір`ю, але спочатку, зі слів її матері ОСОБА_1 , це було неможливо через те, що вони обоє перебували у зареєстрованих шлюбах, а потім через небажання травмувати її психіку як дитини. А вже потім ця проблема стала не нагальною, оскільки у 2008 році вона вийшла заміж і змінила прізвище на « ОСОБА_5 », народила дитину, розлучилася. А потім, коли батько захворів на онкологічне захворювання, взагалі було не до цього. Вважає, що ті підстави і обставини, на які вона посилається, вказують на повне визнання ОСОБА_6 його батьківства щодо неї. ІНФОРМАЦІЯ_1 її батько ОСОБА_6 помер, і вона має намір на отримання своєї частки від спадку, яку вона фактично прийняла. Раніше вона не зверталася до суду з таким позовом, оскільки тільки здогадувалася про те, що вона дочка ОСОБА_6 , за життя якого таких розмов взагалі не було. Вказує інвентаризаційну вартість спірного домоволодіння 158228 грн. Діти ОСОБА_6 - відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_3 , які постійно проживають у Ізраїлі і з якими вона не спілкується, не зверталися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. Сама вона зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю доказів споріднення. На підставі того, що факт її права на спадок оспорюється, тим самим вона викладає до суду нижченаведену вимогу, та просить суд визначити у своєму рішення спосіб захисту її права у відповідності до вимог п. 4 ч. 3 статті 174 ЦПК України, у якості способу захисту її прав та інтересів, передбаченого законом просить суд: шляхом ухвалення рішення встановити факт визнання батьківства ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , стосовно неї - ОСОБА_5 , визнати її спадкоємцем першої черги законом, а також визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 .

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26.06.2018 року об`єднано в одне провадження цивільну справу №644/518/18, н/п 2/644/904/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування та про визнання права власності в порядку спадкування з цивільною справою №644/2086/18, н/п 2/644/1351/18 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 24 листопада 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_5 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Вказує, що батьківство ОСОБА_6 відносно ОСОБА_5 підтверджується доказами, а саме: показами свідків, показами ОСОБА_1 , письмовими доказами, доказами відео і фото фіксації. Зазначає, що вона перебувала постійно на утриманні спадкодавця з малолітнього віку, постійно мешкала, вели спільне господарство, приймала активну участь у лікуванні батька ОСОБА_6 .

Крім того, з апеляційною скаргою звернулась ОСОБА_1 , яка в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвали нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Вказує, що факт постійно спільного проживання ОСОБА_1 зі ОСОБА_6 починаючи з 2002 року та до його смерті, підтверджувалися наданими суду доказами, а саме ксерокопією амбулаторної карти з КЗОЗ «Харківська міська поліклініка № 18», згідно якої я починаючи з 2002 року проживаю за адресою: АДРЕСА_4 ; СД диском з відеозаписом весілля нашої доньки, і на якому в якості батьків нареченої були присутні ОСОБА_1 та чоловік ОСОБА_6 ; а також сумісними фотознімками, на яких відображений ОСОБА_6 з членами своєї родини, ОСОБА_1 та нашою дочкою, зятем та онукою у приміщеннях та дворі будинку. Окрім того вважає, що ігнорування вимоги про усунення відповідача ОСОБА_4 , є незаконним, бо ця вимога повністю знайшла своє підтвердження у ході судового розгляду справи, та спирається на належні та допустимі докази, які були надані суду, та які суд не прийняв до уваги. Наголошує, що відповідача ОСОБА_4 , на підставі ч. 5 ст. 1224 Цивільного кодексу України повинно бути усунено від права на спадкування, оскільки за життя свого дядька, ОСОБА_6 , який через свою тяжку хворобу був у безпорадному стані, та потребував постійного піклування, догляду та матеріальної допомоги, він ухилявся від надання йому такої допомоги.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_5 , та ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який на день смерті був зареєстрований і проживав у будинку АДРЕСА_1 . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 . (том. 1 а. с. 6, 138).

Із матеріалів спадкової справи №947/2014, відкритої 11 листопада 2014 року в Четвертій Харківській державній нотаріальній конторі щодо майна ОСОБА_6 , ( а. с. том. 3 а. с. 1-71) вбачається наступне. Діти спадкодавця ОСОБА_6 - ОСОБА_3 і ОСОБА_3 - спадкоємці першої черги і його рідний брат ОСОБА_12 і рідна сестра ОСОБА_14 - спадкоємці другої черги з заявами про прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, до нотаріальної контори не звертались, вважаються такими, що не прийняли спадщину.

Спадкоємцем п`ятої черги за законом на майно ОСОБА_6 є його рідний племінник - відповідач ОСОБА_4 , який спадщину прийняв згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, як спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, і протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

11 листопада 2014 року відповідач ОСОБА_4 подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини і надав всі необхідні документи для оформлення спадщини.

28 листопада 2014 року позивач ОСОБА_1 подала до нотаріальної контори заяву, в якій просила зупинити видачу свідоцтва про право на спадщину іншому спадкоємцеві у зв`язку з подачею до суду позовної заяви про встановлення родинних відносин зі спадкодавцем і зміну черговості спадкування.

03 грудня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовними вимогами до ОСОБА_3 і ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_6 у період з вересня 2002 р. до часу відкриття спадщина та зміну черговості одержання права на спадкування (справа №644/12423/14-ц). Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03.07.2015 р. позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Суд встановив юридичний факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , знаходилася із ОСОБА_6 у цивільному шлюбі та постійно проживала з ним однією сім`єю з вересня 2002 року в будинку АДРЕСА_1 до часу його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 , у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 21.03.2017 р. вказане рішення суду першої інстанції скасоване і ухвалене нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , третьої особи ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю та зміну черговості одержання права на спадкування - відмовлено. Постановою Верховного Суду від 19.06.2019 р. рішення апеляційної інстанції залишено без змін.

21 грудня 2017 року до нотаріальної контори звернулася ОСОБА_5 із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину, вказуючи на те, що спадкодавець ОСОБА_6 був її батьком. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 21 грудня 2017 року їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю родинних відносин зі спадкодавцем і неприйняттям спадщини у встановлений законом строк.

21 грудня 2017 року до нотаріальної контори звернулася ОСОБА_1 із заявою про зупинення видачі свідоцтва ОСОБА_4 у зв`язку з тим, що вона буде звертатися до суду з позовом про накладання арешту на спадковий будинок у зв`язку з виникненням нових обставин. Нотаріусом було відкладене оформлення спадщини на майно ОСОБА_6 у зв`язку з наявністю у заінтересованої особи заперечень проти видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_4 .

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги , ОСОБА_1 посилалась на те, що з вересня 2002 вона і ОСОБА_6 постійно проживали у фактичних шлюбних стосунках однією сім`єю, мали спільний бюджет і вели спільне господарство, тому вона просила встановити що вона є спадкоємцем після смерті ОСОБА_6 , як особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менше, як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 13 КпШС України права і обов`язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Час виникнення прав і обов`язків подружжя визначається моментом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану.

Згідно КпШС України, жінка та чоловік можуть одночасно бути лише в одному шлюбі. Право на повторний шлюб у них виникає лише після припинення попереднього шлюбу.

Судом встановлено, що на день смерті спадкодавця ОСОБА_6 - 12.07.2012 р. позивач ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком - ОСОБА_7 .

Шлюб ОСОБА_5 і ОСОБА_7 був зареєстрований у 1978 році і розірваний на підставі рішення Кам`янського району Черкаської області від 18.07.2001 року. До березня 2015 року ніхто з подружжя не звертався в орган РАЦС за отриманням свідоцтва про розірвання шлюбу.

Згідно зі статтею 44 КпШС України (чинної на час постановлення рішення суду про розірвання шлюбу) шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану.

Згідно з пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розірвання шлюбу, здійснене на підставі рішення суду, потребує подальшої реєстрації у державному органі РАЦС, моментом припинення шлюбу є день набрання чинності рішенням суду про його розірвання (частина друга статті 114 СК України). Це правило не поширюється на випадки, коли шлюб було розірвано у судовому порядку до 01 січня 2004 року, тобто до дня набрання чинності СК України.

31.03.2015 року, після смерті спадкодавця ОСОБА_6 , ОСОБА_1 вперше отримала у Орджонікідзевському районному у місті Харкові відділі ДРЦС ГТУЮ свідоцтво про розірвання шлюбу НОМЕР_1 на підставі актового запису №37 від 31.03.2015 року.

Оскільки відповідно до статті 44 КпШС України шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_7 на день смерті ОСОБА_6 не може вважатися розірваним, тому місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що вказана обставина сама по собі виключає можливість встановлення факту проживання позивача однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_16 у вказаний позивачем період.

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Заповіту на ім`я ОСОБА_1 спадкодавець ОСОБА_6 не залишив.

Згідно ч. ч. 1, 2 статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

На підставі ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою».

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі вказує, що за змістом ст. 1264 ЦК України однією сім`єю можуть проживати не тільки чоловік та жінка, які перебувають у фактичних шлюбних відносинах, а й інші особи, між якими склалися відносини притаманні сім`ї. Наполягає на тому, що саме однією сім`єю вона проживала із ОСОБА_6 , не зважаючи на те, що розірвання шлюбу між нею та ОСОБА_7 не було оформлено.

Між тим, обґрунтовуючи заявлені вимоги ОСОБА_1 вказувала, що вона та ОСОБА_6 проживали як чоловік та жінка у фактичних шлюбних відносинах, вона була його цивільною дружиною, їх стосунки були такими, що притаманні подружжю.

Встановивши, що розірвання шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_7 до смерті ОСОБА_6 не було оформлено, суд першої інстанції, з огляду на наведені підстави позову, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання за ОСОБА_1 права на спадкування після смерті ОСОБА_6 .

Як на підставу позовних вимог про усунення від права на спадкування ОСОБА_4 , ОСОБА_1 посилалась на те, що він ухилявся від надання будь-якої допомоги ОСОБА_6 , який через тяжку хворобу був у безпорадному стані.

Відповідно до статей1216,1217 ЦК Україниспадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені устаттях 1261-1265 цього Кодексу(спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частиною 5 статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятоїстатті 1224 ЦК Українинеобхідна сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Для ухвалення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладеногоу пункті 6постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило частини п`ятоїстатті 1224 ЦК Українистосується всіх спадкоємців за законом. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259ЦК України.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_6 звертався до ОСОБА_4 за допомогою, потребував її за наявності допомоги, яку отримував від інших осіб, ОСОБА_4 відмовив у наданні такої допомоги за наявності у нього можливості цю допомогу надати.

Між тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не має права вимоги про усунення спадкоємця ОСОБА_4 від права на спадкування, про визнання права власності в порядку спадкування та інші позови, предметом яких є спадщина, що залишилася після смерті ОСОБА_6 .

Стосовно позовних вимог ОСОБА_5 про встановлення факту визнання щодо неї батьківства ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнання її спадкоємцем першої черги як його доньку, та визнання за нею право власності на спірний житловий будинок, колегія суддів зазначає наступне.

ОСОБА_5 , обгрунтовуючи свої позовні вимоги, як на правову підставу посилалась на ст. 53 КпШС УССР, та вказувала, що суд може встановити факт батьківства відносно дітей, які народилися після 01 жовтня 1968 р. у випадку смерті громадянина, батьківство якого встановлюється.

Статтею ст.53 КпШС України передбачалось, що походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір`ю дитини в державні органи запису актів громадянського стану. В разі народження дитини у батьків, які не перебувають в шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку, при цьому суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Відповідно до ст.55 КпШС України передбачено, що якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, запис про матір дитини провадиться за заявою матері, а запис про батька дитини - за спільною заявою батька і матері дитини, або батько записується згідно рішення суду. В разі смерті матері , а також при неможливості встановити місце її проживання, запис про батька дитини проводиться за заявою батька. При народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо не має спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень проводиться за прізвищем матері, ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. В разі смерті матері, а також при неможливості встановити місце її проживання, запис відомостей про матір і батька дитини провадиться за правилами, викладеними в цій статті, за заявою осіб, зазначених у статті 163 цього Кодексу.

Згідно п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст.53 Кодексу України про шлюб та сім'ю. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо ту свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини ( наприклад, відповідно до ч.2 ст.55 КпШС запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або такий запис зовсім відсутній) і можуть подаватися матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття.

Судом першої інстанцівї встановлено, що ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 у той період, коли її мати ОСОБА_5 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 . Запис про її батька ОСОБА_7 у свідоцтві про народження зроблено відповідно до статті 54 КпШС, якою було передбачено, що батько і мати, які перебувають у шлюбі між собою, записують батьками дитини в Книзі записів народження за заявою будь-кого з них.

Отже, запис ОСОБА_7 батьком позивачки ОСОБА_5 ( до шлюбу - ОСОБА_5 ) у свідоцтві про її народження є доказом про її походження саме від чоловіка ОСОБА_1 - ОСОБА_7 .

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відсутня можливість встановлення щодо ОСОБА_5 як факту визнання батьківства так і факту батьківства ОСОБА_6 .

Крім того, оскільки позовні вимоги ОСОБА_5 про визнання її спадкоємцем першої черги як доньки спадкодавця, та визнання за нею права власності на спірний житловий будинок є похідними від позовної вимоги про встановлення факту визнання батьківства, тому ці вимоги не підлягають задоволенню, оскільки не підлягає задоволенню її вимога про встановлення факту визнання батьківства.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - О.Ю. Тичкова

О.В. Маміна