Справа № 314/3085/20
Провадження № 2/314/287/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2021 м. Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - Свідунович Н.М.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

секретар судового засідання Печонкіна В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб цивільну справу № 314/3085/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 20.03.2020 відповідач ОСОБА_2 влаштувала відносно неї сварку, під час якої ображала її нецензурною лайкою, хапала за одяг та погрожувала фізичною розправою, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП. 18.05.2020 Вільнянським районним судом Запорізької області винесена постанова у справі № 314/1686/20, якою ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 51 грн. В результаті цих дій позивач вимушена була звернутися за медичною допомогою, за результатами медичного обстеження їй був встановлений діагноз: НЦЦ з мігреноподібними параксізмами, виражений церебростенічний синдром, ст. цефалгічний синдром, та призначене лікування. З метою виконання рекомендацій лікарів їй необхідно постійно купувати коштовні ліки, за допомогою яких вона підтримує стан свого здоров`я, який погіршився після скоєного відповідачем адміністративного правопорушення. У зв`язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача 1420,48 грн. матеріальної шкоди. Крім завданих відповідачем матеріальних збитків, які складаються з вартості придбаних ліків, позивач вважає, що діями ОСОБА_2 їй спричинено моральну шкоду, яка полягає у душевних та фізичних стражданнях, пов`язаних з приниженням честі та гідності, внаслідок протиправної поведінки відповідача, погіршенням стану здоров`я та самопочуття, неможливістю відвідувати близьких родичів в с. Новотроїцьке через постійні погрози розправою зі сторони відповідача. Моральну шкоду вона оцінює в 10000,00 грн.

Ухвалою суду від 19.08.2020 справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

27.08.2020 позивач через канцелярію суду подала заяву про збільшення розміру позовних вимог, у якій просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 3287,29 грн. 10000,00 грн. моральної шкоди.

23.10.2020 від представника відповідача адвоката Радостєвої М.В. надійшов відзив на позов, у якому остання, заперечуючи проти позову, посилається на відсутність одного з елементів складу цивільно-правової відповідальності, а саме причинного зв`язку між діянням та наслідками. Так, дійсно постановою Вільнянського районного суду Запорізької області від 18.05.2020 у справі № 314/1686/20 ОСОБА_2 визнана винною у тому, що 20.03.2020 о 17 годині 30 хвилин в АДРЕСА_1 , влаштувала сварку по відношенню до ОСОБА_1 , під час якої ображала її нецензурною лайкою та погрожувала фізичною розправою, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП. Отже, з вказаної постанови вбачається, що стався вербальний конфлікт з позивачем, жодних тілесних ушкоджень ОСОБА_2 їй не спричиняла. На думку представника відповідача, позов не містить належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження того, що наслідки, про які зазначає позивач у позові, настали з вини відповідача. На обґрунтування своїй позиції представник відповідача зазначає, що позивач звернулась за медичною допомогою тільки у червні 2020 року, тобто через три місяці після подій, викладених у постанові суду від 18.05.2020, діагноз, встановлений лікарем, на думку представника відповідача, не може мати відношення до подій, які за думкою позивача, стали причиною погіршення її стану здоров`я, крім того, позивачем долучено до матеріалів справи безліч чеків на придбання ліків, які не були їй виписані лікарем. У зв`язку з вищевикладеним, представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

26.10.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якому остання зазначила, що представник відповідача перекручує факти, вказуючи, що ОСОБА_2 не чіпала її фізично, оскільки у постанові Вільнянського районного суду Запорізької області від 18.05.2020, а також протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 624367, складеному 27.03.2020, значиться, що відповідач хапала її за одяг, тобто фізично ОСОБА_2 їй була спричинена шкода. Також позивач вказала, що ні відповідач, ні її представник не є медичними працівниками, не мають профільної медичної освіти та досвіду роботи у медичних закладах, а тому не можуть на власний розсуд стверджувати про те, що саме стало причиною різкого погіршення стану її здоров`я. Крім того, зазначила, що офіційно звернулась до медичної установи пізніше, аніж трапилась пригода, через пандемію Covid-19, коли на території України був запроваджений режим карантину та надзвичайної ситуації, зокрема, у зв`язку з тим, що в її родині дві людини з інвалідністю першої групи, а саме чоловік, який регулярно вживає імуносупресивні препарати, які знижують імунітет, та дитина з інвалідністю підгрупи А, вона не могла ризикувати ані своїм здоров`ям, ані здоров`ям рідних та наражати всіх на небезпеку зараження коронавірусом. При цьому до офіційного звернення в лікарню вона консультувалася зі своїм сімейним лікарем дистанційно телефоном і таким чином отримала рекомендації щодо лікування. Тільки після ослаблення карантину вона мала можливість звернутися до медичного закладу.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні у повному обсязі на тих підставах, що зазначені у позові.

Відповідач позов не визнала, зазначила, що не визнає себе винною у вчиненні адміністративного правопорушення, вважає, що саме ОСОБА_1 спровокувала конфлікт, що стався 20.03.2020. Вказала, що позивач не довела, що погіршення її здоров`я сталося саме внаслідок конфлікту, що мав місце 20.03.2020. Також зазначила, що позивач вводить суд в оману, стверджуючи, що через постійні погрози розправою начебто з її сторони не може відвідувати близьких родичів в с. Новотроїцьке. Так, після конфлікту, що мав місце 20.03.2020, ОСОБА_1 неодноразово приїжджала до батьків в с. Новотроїцьке, в тому числі разом з дітьми, вона особисто, а також інші мешканці села неодноразово бачили позивача в цьому населеному пункті протягом березня-червня 2020 року. У зв`язку з чим просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Представник відповідача адвокат Радостєва М.В., заперечуючи проти позову, вказала, що позивачем не доведено причинного зв`язку між діянням та наслідком, без якого цивільно-правова відповідальність виникнути не може. Стверджує, що як вбачається з виписки із медичної картки, ОСОБА_1 звернулась за медичною допомогою через понад три місяці після конфлікту. Діагноз, встановлений позивачу, не має відношення до подій, які, за думкою останньої, спричинили погіршення її здоров`я. Крім того, позивачем до матеріалів справи долучено копії чеків на придбання ліків, які не були виписані їй лікарем. Просила відмовити у задоволення позовних вимог.

Крім того, за клопотанням відповідача суд заслухав у судовому засіданні свідків.

Так, свідок ОСОБА_4 повідомив суду, що проживає по сусідству з батьками ОСОБА_1 , остання неодноразово приїжджала в с. Новотроїцьке до родичів протягом травня-червня 2020 року. При цьому відповідач ОСОБА_2 жодним чином не перешкоджає позивачу приїздити до батьків. Особисто він 4-5 разів бачив позивача в с. Новотроїцьке після конфлікту з ОСОБА_2 , який мав місце у березні 2020 року.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 також підтвердили, що протягом березня-червня 2020 року кілька разів бачили ОСОБА_1 в с. Новотроїцьке, при цьому приїжджала вона не тільки сама, а й з дітьми.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до переконання, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, постановою Вільнянського районного суду Запорізької області від 18.05.2020 у справі № 314/1686/20 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 51 грн. Цією постановою встановлено, що 20.03.2020 о 17 годині 30 хвилин по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 влаштувала сварку по відношенню до ОСОБА_1 , під час якої ображала її нецензурною лайкою, хапала за одяг, погрожувала фізичною розправою.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, відтак вищевказане рішення суду носить преюдиційний характер, а відтак вищевказані обставини доказуванню не підлягають.

Зі змісту виписки Комунально-некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 10.06.2020 вбачається, що позивач звернулась за медичною допомогою зі скаргами на головний біль, порушення сну, пригнічений настрій, дискомфорт в грудній клітці з березня 2020 року, після емоційного напруження.

Відповідно до виписки Комунально-некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 19.06.2020, позивачу встановлено діагноз: НЦЦ з мігреноподібними параксізмами, виражений церебростенічний синдром, ст. цефалгічний синдром та рекомедовано лікування у вигляді ліків та масажу.

За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. 440 і 450 ЦК України (в редакції № 1540-06), шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними. Між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Положеннями ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки, заподіювану шкоду та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

З аналізу досліджених доказів встановлюється, що позивач після конфлікту, який стався між нею та відповідачем ОСОБА_2 20.03.2020, вперше звернулась за медичною допомогою лише 10.06.2020.

Зі змісту наданих копій чеків судом встановлено, що ОСОБА_1 після вчиненого конфлікту ОСОБА_7 лікувальні засоби купувала починаючи з 30.05.2020, тобто понад два місяці з дня сварки, що, на думку суду, спростовує причинний зв`язок між шкодою заподіяною позивачу та виною ОСОБА_2 . Перелік придбаних ОСОБА_1 ліків виходить за межі рекомендацій, наданих лікарем. Інших доказів на підтвердження вказаних обставин позивачем не надано.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішення спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява №40450/04, п. 64, від 15.10.2009), Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає ст. 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

В п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд вважає, що сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, наскільки душевні переживання були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань. До позовної заяви не надано доказів, що прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння позивачу сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю чи інших втрат немайнового характеру саме з боку відповідача, з яких суд, при обрахуванні розміру компенсації, міг би встановити характер та обсяг моральних страждань.

Відтак, суд дійшов висновку про необґрунтованість вимоги про відшкодування моральної шкоди. Сам факт притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності та констатація порушення прав позивача, на переконання суду, становлять достатню справедливу сатисфакцію.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 19.03.2021.

Суддя Наталія Миколаївна Свідунович

19.03.2021