ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/8736/19 Номер провадження 22-ц/814/1330/21Головуючий у 1-й інстанції Предоляк О. С. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Карпушина Г.Л.

секретаря Кальник А.М.,

за участі: позивача ОСОБА_1 та його представників адвокатів Ульянова Р.А., Ульянової Ю.А., представника відповідачів - адвоката Овчаренка В.Ю., відповідача ОСОБА_2 та її представника адвоката Заєць С.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 березня 2021 року, прийнятого під головуванням судді Предоляк О.С. в м. Кременчук із складанням повного тексту рішення 16 березня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича інноваційна фірма «ВІЛП», ОСОБА_3 , Приватного підприємства «Промфактор-Сервіс», ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, визнання недійсним акту приймання - передачі нерухомого майна, скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, припинення права власності,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до районного суду з вказаним позовом. Зазначав, що 03 травня 2017р. між ним, ОСОБА_4 та ТОВ «Науково-виробнича інноваційна фірма «ВІЛП» укладено договір про спільне закінчення будівництва із подальшим розподілом приміщень 11-го, 12-го та першого і технічного поверхів будинку по АДРЕСА_1 . Умовами договору передбачалось, що позивач має отримати 45% прибутку від реалізації відповідних приміщень.

В цей же день між ТОВ«ВІЛП» та позивачем укладено договір купівлі-продажу майнових прав на 4-х кімнатну квартиру в цьому будинку на 12 поверсі.

На виконання зазначеного договору ОСОБА_1 було сплачено загалом 230 000 доларів США за курсом НБУ.

Будинок був зданий в експлуатацію у січні 2018р. з простроченням на 4 місяці.

Однак відповідачем не було складено акту фактичного розподілу приміщень в натурі та відповідного протоколу, як то визначено п.5.1, 5.2 договору оформлено не було.

Позивачу стало відомо, що ТОВ«ВІЛП» відчужив приміщення дитячого кафе, площею 335,8 кв.м, хоча воно мало б бути предметом поділу між інвесторами згідно договору про спільне закінчення будівництва.

Вважав, що Договір купівлі-продажу майнових прав №11/02-17 від 02.02.2017 року, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «ВІЛП» щодо приміщення кафе є сфальшованим, підписаний заднім числом з тим, щоб унеможливити реалізацію його прав, як інвестора на вказаний об`єкт. Зазначав, що договір укладений про людське око, так як сторони його фактично не виконували та грошові кошти на рахунки ТОВ «ВІЛП» не надходили.

В подальшому ОСОБА_3 , діючи недобросовісно здійснив відчуження приміщення кафе приватному підприємству «Промфактор - сервіс», що оформлено у вигляді акту приймання-передачі нерухомого майна від 01.10.2019р.

Уточнивши позовні вимоги, просив :

- визнати недійсним Договір купівлі-продажу майнових прав №11/02-17 від 02.02.2017 року, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Науково-виробнича інноваційна фірма «ВІЛП»;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45504380 від 13.02.2019 року, прийняте державним реєстратором Лучківської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області Черновою Ю.М., та запис про проведену державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на дитяче кафе загальною площею 335,8 кв.м., розташоване по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 104, запис про право власності номер 30272354;

- визнати недійсним правочин, укладений між ОСОБА_3 та ПП «Промфактор-Сервіс», оформлений у вигляді Акту приймання - передачі нерухомого майна від 01.10.2019 року, що засвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Марченко Н.А. 01.10.2019 року за реєстровим номером №2849, 2850;

- припинити право власності ПП «Промфактор-Сервіс» на частку в розмірі 3/20 на дитяче кафе загальною площею 335,8 кв.м., розташоване по АДРЕСА_1 та скасувати державну реєстрацію такого права (номер запису про право власності 33683906);

- визнати недійсним Договір купівлі-продажу частки в праві власності на дитяче кафе від 16.01.2020 року, укладений між ОСОБА_2 та ПП «Промфактор - сервіс» посвідчений Марченко Н.А., приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області, зареєстрований в реєстрі за №193; припинити право власності ОСОБА_2 на частку в розмірі 17/20 на дитяче кафе загальною площею 335,8 кв.м., розташоване по АДРЕСА_1 та скасувати державну реєстрацію такого права (номер запису про право власності 35062823).

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 березня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 24.12.2019 року у справі 524/8736/19, а саме знято арешт з дитячого кафе загальною площею 335,8 кв.м., розташованого в будинку АДРЕСА_1 .

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 23.01.2020 року у справі 524/8736/19,а саме скасовано заборону вчинення реєстраційних дій щодо дитячого кафе з реєстраційним номером НОМЕР_1 , загальною площею 335,8 кв.м., розташованого в будинку АДРЕСА_1 .

Відмова у задоволенні позову обґрунтована тим, що позивачем не надано доказів, які б свідчили про фіктивність укладених між відповідачами правочинів, а також не доведено порушення своїх прав та інтересів внаслідок укладення між відповідачами оспорюваних правочинів.

Рішення оскаржив ОСОБА_1 , який в апеляційній скарзі посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Вважає, що суд не дав оцінки тому факту, що внаслідок маніпуляцій з фіктивними, на його думку, документами, приміщення було виведено з ТОВ «НВІФ» ВІЛП» в 2019 році шляхом оформлення права власності на це приміщення на ОСОБА_3 на підставі недостовірних документів, а потім було переоформлено в якості вкладу до статутного капіталу ТОВ «Промфактор-Сервіс» з метою заплутування слідів та створення юридичних складнощів для витребування цього майна.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 04.09.2009 року між ТОВ «Наукова виробнича інноваційна фірма «ВіЛП» та ОСОБА_5 укладено договір № 03/09-09 купівлі-продажу майнових прав.

Відповідно до п.п.1.1., 2.1 Договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, ТОВ «НВІФ «ВіЛП» приймає ОСОБА_5 в дольову участь у будівництві житлового багатоповерхового житлового будинку з дитячим кафе та гаражами на першому поверсі за адресою АДРЕСА_2 загальною площею 256 кв.м., за що ОСОБА_5 сплачено кошти на загальну суму 1 583 939 грн. (Т.1, а.с.158-160).

02.02.2017 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ТОВ «Наукова виробнича інноваційна фірма «ВіЛП» укладено договір № 02/17 про відступлення права вимоги за договором № 03/09-09 купівлі-продажу майнових прав від 04.09.2009 року

Пунктом 1.4 даного Договору передбачено, що Новому кредитору ОСОБА_3 передаються майнові права на кафе (на першому поверсі) в багатоповерховому житловому будинку з дитячим кафе та гаражами на першому поверсі по АДРЕСА_2 шляхом підписання акту прийому передачі.

02.02.2017 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Наукова виробнича інноваційна фірма «ВіЛП» укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 11/02-17, відповідно до якого ОСОБА_3 придбав майнові права на кафе, детальна характеристика якої встановлена у Специфікації - Додатку № 1, що є невід`ємною частиною даного договору.

За Специфікацією від 02.02.2017 року (Додатком № 1) до договору, кафе розташоване у багатоквартирному житловому будинку з вбудовано-прибудованими офісними приміщеннями за будівельною адресою: АДРЕСА_2 у секції - 1 на першому поверсі, кількість кімнат - 19, загальна проектна площа - 335,8 кв.м. (Т.1, а.с. 163-169).

03 травня 2017 року між ТОВ «Науково-виробнича інноваційна фірма «ВіЛП» (Замовник), в особі ОСОБА_5 , з однієї сторони та ОСОБА_1 (Інвестор - 1) та ОСОБА_4 (Інвестор - 2), з другої сторони укладено договір про спільне закінчення будівництва.

Згідно п. 2.1 предметом даного договору є діяльність сторін на засадах часткової участі щодо будівництва 11-го, 12-го поверху Об`єкту і технічного поверху на земельній ділянці із подальшим розподілом приміщень 11-го, 12-го та першого і технічного поверхів об`єкту між сторонами, а також повернення Інвестору-1 ( ОСОБА_1 ) коштів, вкладених ним в будівництво в якості інвестицій за рахунок продажу приміщень об`єкту.

03.05.2017 року між ТОВ «Наукова виробнича інноваційна фірма «ВіЛП» (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець) укладено договір № 03-05/17-1 купівлі-продажу майнових прав на квартиру, що розташована у секції - 1, поверх - 12, кількість кімнат - 4, загальна проектна площа - 160,00 кв.м. (Т.1, а.с. 21).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 09 жовтня 2019 року проведено реєстрацію права власності на приміщення дитячого кафе, загальною площею 335,8 кв.м., розташованого по АДРЕСА_1 за Приватним підприємством «Промфактор-Сервіс».

Підставою для реєстрації права власності зазначено Акт приймання-передачі нерухомого майна від 01.10.2019 року, відповідно до якого ОСОБА_3 передав ПП «Промфактор-Сервіс», посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Марченко Н.А. 01.10.2019 року, зареєстровано в реєстрі за №2849, 2850.

На підставі договору купівлі-продажу частки в праві власності на дитяче кафе від 16.01.2020 року, посвідченого Марченко Н.А., приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області, зареєстровано в реєстрі за №193, проведено реєстрацію права власності на частку розміром 17/20 в праві власності на приміщення дитячого кафе, загальною площею 335,8 кв.м., розташованого по АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .

Позивач вважав, що договір купівлі-продажу майнових прав від 02.02.2017р. є фіктивним аби унеможливити реалізацію прав ОСОБА_1 , як інвестора на об`єкт будівництва шляхом виведення приміщення кафе з під дії договору на спільне закінчення будівництва від 03.05.2017року. Аналогічну мету мали дії по зміні власника цього спірного майна при реєстрації за ПП «Промфактор-Сервіс» та ОСОБА_2 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд своє рішення мотивував тим, що позивачем не доведено суду належними та допустимим доказами, що відповідачі, укладаючи оспорювані правочини, заздалегідь мали намір, умисел його не виконувати, тобто мали інші цілі, ніж передбачені цими самими правочинами, та відповідно воля відповідачів була іншою, ніж об`єктивне волевиявлення. Крім того, не доведено, що оспорювані правочини порушують законні права та інтереси ОСОБА_1 та створюють для нього негативні правові наслідки.

Суд першої інстанції, вірно процитувавши висновки, що містяться в постанові від 28 лютого 2018 року по справі 552/3513/17 щодо фіктивності правочину, зробив помилкові висновки по даній справі.

Колегія суддів не може погодитись з висновками районного суду з огляду на таке.

Згідно п. 2.1 предметом договору, укдаденого між ТОВ «ВІЛП», ОСОБА_1 та ОСОБА_4 03.05.2017 року, є діяльність сторін на засадах часткової участі щодо будівництва 11-го, 12-го поверху Об`єкту і технічного поверху на земельній ділянці із подальшим розподілом приміщень 11-го, 12-го та першого і технічного поверхів об`єкту між сторонами, а також повернення Інвестору-1 ( ОСОБА_1 ) коштів, вкладених ним в будівництво в якості інвестицій за рахунок продажу приміщень об`єкту.

Твердження суду про те, що у договорі про спільне закінчення будівництва від 03.05.2017р. не визначено об`єкти та порядок їх розподілу між сторонами договору суперечить змісту пункту 7.6 вказаного Договору, яким передбачено, що інвестор забезпечує будівництво об`єкту інвестування в межах визначених даним договором з урахуванням того, що орієнтовна площа 11 та 12 поверхів становить 620 кв.м, а технічного поверху __ кв.м. Площа дитячого кафе на першому поверсі об`єкту становить 298 кв.м. Орієнована вартість 1 кв.м. будівництва є еквівалентом 330 доларів США по курсу НБУ та уточняється в процесі будівництва, а також після його завершення та технічної інвентаризації площ.

Крім того, у визначенні термінів, що вживаються у спірному договорі згідно пункту 1.1.2. зазначено, що об`єктом є багатоквартирний будинок з дитячим кафе , що планується побудувати на земельній ділянці відповідно до погодженої сторонами кошторисно-проектної документації «під ключ», а також прийнятий в експлуатацію державною комісією.

Сторонами у пункті 4.2 договору визначено, що протягом 5 днів з моменту здачі об`єкта в експлуатацію з врахуванням п.4.1 договору складають та підписують акт про розподіл приміщень, згідно якого бронюється (визначається) частка кожної Сторони в Об`єкті.

Отже, вбачається, що договором від 03.05.2017 року сторони чітко визначили об`єкти (в тому числі приміщення кафе) та порядок їх розподілу між сторонами.

Зазначена обставина дає підстави позивачу розраховувати на включення до розподілу приміщень, поряд з іншими, і приміщення дитячого кафе, розташованого на першому поверсі будинку.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачі та третя особа ОСОБА_4 стверджували про відмінність редакцій договору від 03.05.2017 року, що мають сторони ( т.1, а.с.10-13, 170-173,т.2,а.с.243-250). Оригінал даного договору, що зберігався у співзасновника ТОВ «ВІЛП» ОСОБА_5 , 07 жовтня 2020 року був викрадений з автомобіля останнього ( т.6, а.с.35-36). Проте, в суді апеляційної інстанції представник ТОВ «ВІЛП» визнав дійсною редакцію договору, що надана позивачем ОСОБА_6 .

Даючи оцінку оспорюваному позивачем договору купівлі-продажу майнових прав від 02.02.2017 року, укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ «Наукова виробнича інноваційна фірма «ВІЛП», колегія суддів виходить з того, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частини 2,3 ст.13 ЦК України).

Рішенням Конституційного Суду України від 28 квітня 2021 року № 2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України та вказано, що «оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука «а також зловживання правом в інших формах», що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною)».

Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що:

особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»;

наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають);

враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду ( ч.4 ст.263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) зроблено висновок, що «позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення виконання зобов`язань, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 405/1820/17 (провадження № 61-2761св19) зазначено, що «однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 755/17944/18 (провадження № 61-17511св19) зроблено висновок, що «однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника).

У справі, яка переглядається, встановлено, що ТОВ «ВІЛП» достовірно було відомо про умови договору про спільне закінчення будівництва від 03.05.2017 року,укладеного товариством «ВІЛП», ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , після завершення будівництва обов`язковість здійснення розподілу між сторонами приміщень 11-го, 12-го та першого і технічного поверхів об`єкту.

Разом з тим, протягом 30 днів з моменту закінчення спорудження об`єкту та введення його в експлуатацію сторони мали здійснити фактичний розподіл приміщень об`єкту в натурі на підставі акту розподілу приміщень ( п.5.1 договору).

Згідно акту від 17 січня 2018 року багатоквартирний житловий будинок з дитячим кафе та гаражами на першому поверсі по АДРЕСА_1 визнаний готовим до експлуатації ( т.4, а.с.199-205), однак між сторонами договору від 03.05.2017 року розподілу приміщень об`єкту в натурі здійснено не було.

Необгрунтованими є висновки районного суду про те, що договір купівлі-продажу майнових прав від 02.02.2017 року, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «ВІЛП» не порушує прав позивача, адже за ОСОБА_3 13.02.2019 року було зареєстровано право власності на дитяче кафе загальною площею 335,8 кв.м., розташоване по АДРЕСА_1 , прийняте державним реєстратором Лучківської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області Черновою Ю.М. ( т.1, а.с.207).

Адже за умовами договору від 03.05.2017 року,укладеного ТОВ «ВІЛП», ОСОБА_1 та ОСОБА_4 після вводу житлового будинку в експлуатацію 17 січня 2018 року протягом 30 днів сторони повинні були здійснити фактичний розподіл приміщень об`єкту в натурі на підставі акту розподілу приміщень, проте зазначена угода виконана не була, натомість приміщення кафе 13.02.2019 року зареєстроване за ОСОБА_3 , що говорить про мету приховати це майно від виконання за договором від 03.05.2017 року, свідчить про недійсність правочину та порушує права позивача як інвестора.

Про це, зокрема, свідчить та обставина, що реєстрація права власності на дитяче кафе за ОСОБА_3 відбулась через два роки після укладання договору купівлі-продажу майнових прав від 02.02.2017 року та після договору, який укладений із позивачем.

Відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно- це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Є очевидним, що активні дії ТОВ «ВІЛП» та ОСОБА_3 по оформленню за останнім права власності на кафе, розташоване на першому поверсі будинку,відбувалось вже після звернення позивача до суду із численними позовними заявами за вирішенням питань, пов`язаних із виконанням договору про спільне закінчення будівництва від 03.05.201року. Зокрема, позовна заява ОСОБА_6 до ВІЛП», приватного нотаріуса Кременчуцького нотаріального округу про зобовязання вчинити певні дії по справі № 524/9159/18 подана до Автозаводського районного суду м.Кременчук 09 листопада 2018 року.

Обгрунтованими є твердження позивача щодо фіктивності укладених угод між ТОВ «ВІЛП» та ОСОБА_3 , передачі останнім своїх майнових прав на кафе ПП «Промфактор-Сервіс» та в подальшому продажу частини цих приміщень ОСОБА_2 .

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої ст.203 ЦК України, що за правилами ст.215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст.234 ЦК України.

Так, суду не надано жодного доказу на підтвердження взаєморозрахунків між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 по укладеному договору відступлення майнових прав на кафе. В письмових поясненнях останнього на адресу суду стверджується про те, що ОСОБА_3 грошові кошти передав особисто ОСОБА_7 02.02.2017р. , однак не зазначено яку саме суму ( т.2, а.с.6-7).

Між тим, вартість угоди становила 4 701 200 грн. Довідка про стовідсоткову сплату ОСОБА_3 ціни майнових прав на кафе,що розташоване по АДРЕСА_1 , підписана невідомою особою за директора ТОВ «ВІЛП» ОСОБА_8 ( т.1 а.с.188 ).

Податкова декларація про майновий стан і доходи ОСОБА_7 за 2017 рік не містить відомостей про отриманий ним дохід на суму 4 701 200 грн., фактично зазначений розмір доходу становить 4980 грн. ( т.2, а.с. 107-109).

Отже, вбачається, що надані документи не підтверджують належність розрахунків між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , що дає підстави стверджувати про фіктивність укладеної угоди щодо купівлі-продажу майнових прав №11/02-17 від 02.02.2017 року.

Звертає на себе увагу та обставина, що текст договору №11/02-17 від 02.02.2017 року, укладеного між ТОВ «ВІЛП» на ОСОБА_3 з боку продавця від імені ОСОБА_8 в різних примірниках підписаний різними особами :

-копія зазначеного договору, посвідчена адвокатом Кононенко В.А. 21.01.2020р. має підпис продавця ОСОБА_8 , яка діє на підставі Статуту (т.1, а.с.165-167),

-копія цього ж договору, що надавалась Департаменту державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, підписана невідомою особою за директора ТОВ «ВІЛП» ОСОБА_8 ( т.1 а.с.186-187 ).

Письвомі пояснення, надані суду ОСОБА_8 , зазначеної обставини не спростовують ( т.2, а.с.21).

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02.10.2020 року по справі призначена судова технічна експертиза щодо визначення дати складання договору купівлі-продажу майнових прав №11/02-17 від 02.02.2017р. Однак у зв`язку з викраденням оригіналу зазначеного договору, проведення експертизи неможливе ( т.6, а.с.30-41).

За таких обставин, фіктивність оспорюваної угоди на суму 4 701 200 грн., потягла в подальшому внесення ОСОБА_3 в якості вкладу до статутного капіталу ПП Промфактор-Сервіс» приміщення кафе за ціною, що в десятки разів зменшувала його вартість.

Відповідно до протоколу № 1 загальних зборів засновників Приватного підприємства «Промфактор-Сервіс» від 27 вересня 2019 року ОСОБА_3 прийняли до складу засновників (власників) ПП Промфактор-Сервіс». Статутний капітал підприємства збільшився за рахунок внеску засновником ОСОБА_3 матеріальних цінностей у вигляді об`єкту нерухомого майна, а саме : дитячого кафе, загальною площею 335,8 кв.м., вартістю 50 000 грн., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (т.2, а.с.16-19).

Менш ніж через місяць згідно протоколу № 2 загальних зборів Приватного підприємства «Промфактор-Сервіс» від 22 жовтня 2019 року ОСОБА_3 виключено зі складу засновників ПП «Промфактор-Сервіс». Погоджено передачу (відступлення) ОСОБА_3 належної йому частки в статутному капіталі ПП «Промфактор-Сервіс» у розмірі 70%, що становить 50 000 грн. та всі пов`язані із часткою корпоративні права, на користь ОСОБА_9 (т.2, а.с.207-208).

Що стосується угоди купівлі-продажу частки у розмірі 17/20 в праві власності на дитяче кафе від 16.01.2020 року, укладеної між ОСОБА_2 та ПП «Промфактор - сервіс», колегія суддів звертає увагу на те, що покупцем ОСОБА_2 на виконання даної угоди сплачено 04.02.2020р. 50 тис.грн., що загалом становило близько 200 доларів США по курсу НБУ на цю дату.

При цьому за договором з ОСОБА_1 вартість 1 кв.м. будівництва визначена як еквівалент 330 доларів США по курсу НБУ.

Отже, вбачається неспівмірність та явне заниження вартості отриманого ПП «Промфактор - сервіс» та ОСОБА_2 приміщення кафе загальною площею 335,8 кв.м, вартість якого оплачена ОСОБА_1 із розрахунку 330 доларів США за 1 кв. метр.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що ТОВ «ВІЛП» та ОСОБА_3 діяли очевидно недобросовісно та зловживаючи правами вчинили оспорювані договори купівлі-продажу, які порушують майнові інтереси кредитора і направлені на недопущення здійснення розподілу приміщень, визначених договором із позивачем.

Висновки районного суду про те, що договір купівлі-продажу майна не порушує прав позивача є необґрунтованими, оскільки перехід права власності на вказане кафе свідчить про мету приховати це майно від виконання за договором від 03.05.2017 року. Та дає підстави колегії суддів визнати недійсність правочинів від 02.02.2017р., передачі приміщення кафе у власність ПП «Промфактор - сервіс» та ОСОБА_2 з підстав, передбачених ст.234 ЦК України.

З метою реального захисту та відновлення порушених прав та охоронюваних законом інтересів позивача, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати також рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, оскільки оспорювані договори не створили жодних юридичних наслідків.

У відповідності до положень ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" , згідно якої ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства.

Отже, вказана норма встановлює,зокрема, такий спосіб судового захисту порушених прав та інтересів особи, як визнання недійсним правочину, на підставі якого проведено державну реєстрацію прав, з одночасним припиненням таких речових прав.

Таким чином, підлягає скасуваню рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень :

-індексний номер: 45504380 від 13.02.2019 року, прийняте державним реєстратором Лучківської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області Черновою Ю.М., та запис про проведену державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на дитяче кафе загальною площею 335,8 кв.м., розташоване по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 104, запис про право власності номер 30272354,

-номер запису про право власності 33683906 про право власності ПП «Промфактор-Сервіс» на частку в розмірі 3/20 на дитяче кафе загальною площею 335,8 кв.м., розташоване по АДРЕСА_1 ,

- номер запису про право власності 35062823 ОСОБА_2 на частку в розмірі 17/20 на дитяче кафе загальною площею 335,8 кв.м., розташоване по АДРЕСА_1 .

Рішення районного суду в частині скасування заходів забезпечення позову сторонами не оскаржується, а тому підялгає залишенню без змін.

В суді апеляційної інстанції в ході виступу в судових дебатах представника ТОВ НВІП «ВІЛП», ОСОБА_10 , ПП «Промфактор-Сервіс» та ОСОБА_2 згідно ордерів на надання правничої допомоги за договорами від 27 травня 2021 року( т.6, а.с.171-174) адвокатом Овчаренко В.Ю. було оголошено, про те, що він вбачає у даному представництві конфлікт інтересів та буде представляти тільки відповідача ОСОБА_2 .

В ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено поняття конфлікт інтересів як суперечність між особистими інтересами адвоката та його професійними правами і обов`язками, наявність якої може вплинути на об`єктивність або неупередженість під час виконання адвокатом його професійних обов`язків, а також на вчинення чи невчинення ним дій під час здійснення адвокатської діяльності;

Статтею 26 цього Закону встановлено, що ордер посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги.Адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій. З наданих ОСОБА_11 ордерів будь-яких обмежень щодо здійснення процесуальних прав не вбачається.

Договір про надання правової допомоги, як то передбачено ч.2 ст.29 Закону може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором.

Колегії суддів при відкритті судового засідання на підтвердження відповідних домовленостей із довірителями щодо припинення чи розірвання укладеної угоди ОСОБА_11 надано не було, а відтак, твердження представника ТОВ НВІП «ВІЛП» та ОСОБА_10 ,висловлене в судових дебатах про те, що він залишає за собою тільки право на представлення інтересів ОСОБА_2 та ПП «Промфактор-Сервіс» розцінюється колегією суддів як зловживання ОСОБА_11 своїми процесуальними правами.

Більш того, на початку судового засідання 02.08.2021 року ОСОБА_11 ,як представником відповідачів,було заявлене клопотання про приєднання до матеріалів справи відзиву на апеляційну скаргу та жодним чином при цьому не оговорювалось питання щодо його представництва певних осіб.

Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 , 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 березня 2021 року скасувати, яхваливши нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним Договір купівлі-продажу майнових прав №11/02-17 від 02.02.2017 року, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Науково-виробнича інноваційна фірма «ВІЛП».

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45504380 від 13.02.2019 року, прийняте державним реєстратором Лучківської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області Черновою Ю.М., та запис про проведену державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на дитяче кафе загальною площею 335,8 кв.м., розташоване по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 104, запис про право власності номер 30272354.

Визнати недійсним правочин, укладений між ОСОБА_3 та ПП «Промфактор-Сервіс», оформлений у вигляді Акту приймання - передачі нерухомого майна від 01.10.2019 року, що засвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Марченко Н.А. 01.10.2019 року за реєстровим номером №2849, 2850.

Припинити право власності ПП «Промфактор-Сервіс» на частку в розмірі 3/20 на дитяче кафе загальною площею 335,8 кв.м., розташоване по АДРЕСА_1 та скасувати державну реєстрацію такого права (номер запису про право власності 33683906).

Визнати недійсним Договір купівлі-продажу частки в праві власності на дитяче кафе від 16.01.2020 року, укладений між ОСОБА_2 та ПП «Промфактор - сервіс» посвідчений Марченко Н.А., приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області, зареєстрований в реєстрі за №193; припинити право власності ОСОБА_2 на частку в розмірі 17/20 на дитяче кафе загальною площею 335,8 кв.м., розташоване по АДРЕСА_1 та скасувати державну реєстрацію такого права (номер запису про право власності 35062823).

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 березня 2021 року в частині скасування заходів забезпечення позову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05.08.2021 р.

Головуючий-суддя О. В. Прядкіна

Судді: С. Б. Бутенко

Г.Л. Карпушин