ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 648/2065/20 Головуючий в І інстанції Кусік І.В.
Номер провадження: №22-ц/819/1061/21 Доповідач Кутурланова О.В.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2021 року Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кутурланової О.В.,

суддів: Майданіка В.В.,

Орловської Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонрегіонгаз» на рішення Білозерського районного суду Херсонської області у складі судді Кусік І.В. від 15 березня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонрегіонгаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання,
В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року ТОВ «Херсонрегіонгаз» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання.
В обґрунтування позовних вимог зазначило, що ТОВ «Херсонрегіонгаз» здійснює постачання природного газу відповідачу за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідач, як споживач наданих послуг, має обов`язок своєчасно сплачувати послуги за спожитий природний газ.

Внаслідок систематичного невиконання ОСОБА_1 своїх обов`язків щодо повної та своєчасної оплати послуг з газопостачання у нього утворилась заборгованість, яка станом на 01.07.2020 року складає 19 332,02 грн, у зв`язку із чим позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за послуги з газопостачання у розмірі 19332 грн, а також на підставі ст.625 ЦК України за прострочення виконання зобов`язання 3% річних в сумі 1550,49 грн, інфляційні втрати в сумі 3292,68 грн. та пеню в сумі 73,75 грн.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 15 березня 2021 року у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ТОВ «Херсонрегіонгаз», посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та ухвалення судом рішення без дослідження всіх істотних обставин, які мають значення для вирішення справи, просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Херсонрегіонгаз» заборгованість за надані послуги з газопостачання в сумі 18159,38 грн., інфляційні збитки сумі 3292,68 грн., три відсотки річних в розмірі 1550,49 грн., пеню в сумі 73,75 грн. та покласти на відповідача судові витрати по справі.

У відзиві ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги не визнав, вважає їх безпідставними, а рішення суду законим та обґрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Заслухавши доповідача, осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За положеннями ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів, що відповідач з 2015 року є споживачем послуг газопостачання за особовим рахунком № НОМЕР_1 та має сплатити борг з газопостачання, який виник з 2015 року, вважаючи, що відповідач став споживачем послуг, які надаються ТОВ «Херсонрегіонгаз» лише 03.07.2018 року за наявності 100 % пільги за користування комунальними послугами, що в цілому дає суду підстави для відмови в задоволенні позову.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не ґрунтуються на встановлених судом обставинах та нормах матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Судом встановлено, що ТОВ «Херсонрегіонгаз» надає послуги з постачання природного газу за адресою: АДРЕСА_1 .

З копії паспорту відповідача та інших матеріалів справи вбачається, що він зареєстрований та проживає за вказаною адресою з 07.02.2003 року (а.с.17).

03.07.2018 року ОСОБА_1 подано заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам за адресою: АДРЕСА_1 .

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII (далі - Закон № 2189-VIII) житлово-комунальні послуги є результатом господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; такі послуги надаються індивідуальному споживачу - фізичній або юридичній особі, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника іншій особі, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Виконавець - це суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Відповідно до статті 13 цього Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону № 2189-VIII споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону № 2189-VIII обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами Закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15. Однак не була врахована судом першої інстанції при ухваленні рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_1 , який з 07.03.2003 року зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 і фактично користувався послугами з газопостачання, які надавалися позивачем, є споживачем цих послуг у розумінні чинного законодавства та зобов`язаний їх сплатити.

З довідки про нарахування та оплату за надані послуги з газопостачання по особовому рахунку № НОМЕР_1 станом на 14.09.2020 року вбачається, що за період з серпня 2014 року по серпень 2020 року позивачем нараховувалася щомісячно плата за спожитий природний газ, яка споживачем здійснювалася із запізненням та не в повному обсязі, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 18737,45 грн (а.с.67-69).

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 610, 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Матеріали справи свідчать про те, що під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач подав до суду заяву про застосування строку позовної давності.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

З наданого ТОВ «Херсонрегіонгаз» розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 має заборгованість з послуг газопостачання за період з серпня 2014 року по серпень 2020 року у розмірі 18737,45 грн.

Крім того, ОСОБА_1 була здійснена оплата за послуги газопостачання:

-у жовтні 2014 року сплачено 300,00 грн.;

-у листопаді 2015 року сплачено 1050,00 грн.

-у вересні 2017 року сплачено 4000,00 грн.

-у жовтні 2017 року сплачено 4000,00 грн.

-у серпні 2018 року сплачено 1000,00 грн.

-у грудні 2019 року сплачено 1638,93 грн.

-у січні 2020 року сплачено 1493,83 грн.

-у лютому 2020 року сплачено 880,30 грн.

-у березні 2020 року сплачено 851,70 грн.

-у червні 2020 року сплачено 297,25 грн.

-у липні 2020 року сплачено 295,48грн.

-у серпні 2020 року сплачено 299,09 грн.

Відповідно до ч.1,3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Приймаючи до уваги, що відповідачем здійснювалася часткова оплата за спожиті послуги з газопостачання, що свідчить про визнання ним боргу перед ПАТ «Херсонрегіонгаз», колегія суддів приходить до висновку, що підстав для застосування строків позовної давності у даному випадку немає.

Крім того, суд першої інстанції не дав належної оцінки укладеній сторонами угоді про реструктуризацію боргу від 03.08.2018 року (а.с.79,80), згідно умов якої відповідач визнав заборгованість за спожиті послуги газопостачання, яка станом на 31.08.2018 року складала 19212,54 грн та зобов`язався щомісячно її погашати у розмірі 3202,09 грн. При цьому сторони у п.6 договору дійшли згоди, що в разі порушення відповідачем умов договору щодо своєчасного погашення заборгованості у нього настає відповідальність у виді обов`язку сплати пені у розмірі 0,01 % за кожен день прострочення, але не більше ніж 100% загальної суми боргу.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідачем допущено порушення взятих на себе зобов`язань щодо строку та розміру погашення заборгованості, у зв`язку із чим вимоги про стягнення пені, а також застосування відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання, визначеного ст.625 ЦК України є цілком обґрунтованими та базуються на нормах матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

З матеріалів справи також вбачається, що відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого безтерміново 08.06.2018 року Херсонським облвійськоматом, ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій (а.с.86).

Згідно посвідчення № НОМЕР_3 виданого 07.07.2020 року, ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни (а.с.28).

З довідок ВЧ НОМЕР_4 Міністерства оборони України № 3579/3/м від 30.09.2017 року, від 23.11.2017 року, у період часу з 18.08.2017 року по 27.09.2017 року ОСОБА_1 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в Донецькій області в м. Маріуполь.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 13 ч. 1 п. 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII, особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам (ст.7) надається, в тому числі пільга: 100 % знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання.

Відповідно до пункту 1 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 року № 117, Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, це автоматизований банк даних, створений для забезпечення єдиного державного обліку фізичних осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою згідно із законами України .

Згідно абзацу 1 пункту 5 Положення для включення до Реєстру інформації про пільговика він подає уповноваженому органу копії документів, що підтверджують право пільговика та членів його сім`ї на пільги (з пред`явленням оригіналів цих документів), копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів, пред`являє паспорт та надає інформацію про характеристику житла та послуги, щодо отримання яких він має пільги та реально ними користується.

Колегія суддів у повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 має 100 % знижку плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання з липня 2018 року і, як вбачається з матеріалів справи ця пільга йому позивачем надається, проте суд апеляційної інстанції вважає, що вказана обставина не звільняє ОСОБА_1 від обов`язку сплатити заборгованість, яка виникла до моменту отримання пільги.

Зважаючи на викладене, перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості із нарахуванням 3% річних, інфляційних втрат та пені, який не спростований відповідачем, колегія суддів погоджується з доводами позивача, що з відповідача на користь ТОВ «Херсонрегіонгаз» підлягає стягненню 18159,38 грн заборгованості за послуги з газопостачання за період з серпня 2014 року по липень 2018 року, інфляційні збитки в сумі 3292,68 грн, 3% річних в розмірі 1550,49 грн та пеня в розмірі 73,75 грн.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги ТОВ «Херсонрегіонгаз» є обґрунтованими, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення з ухваленням нового про задоволення позовних вимог.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі задоволення позову - на відповідача.

Частиною 6 вказаної статті визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З огляду на те, що ТОВ «Херсонрегіонгаз» за подання позову до суду першої інстанції сплачено 2102,00 грн, за подання апеляційної скарги на рішення суду сплачено 3153,00 грн, та приймаючи до уваги, що відповідач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», колегія суддів приходить до висновку, що понесені ТОВ «Херсонрегіонгаз» витрати на сплату судового збору слід компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 367,374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонрегіонгаз» задовольнити.
Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 15 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонрегіонгаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонрегіонгаз» заборгованість за надані послуги з газопостачання в сумі 18159,38 грн., на розрахунковий рахунок № НОМЕР_5 в Філії АТ «Укрексімбанк» МФО 322313, , інфляційні збитки в сумі 3292,68 грн., 3% річних в розмірі 1550,49 грн., пеню в розмірі 73,75 грн. на розрахунковий рахунок № НОМЕР_6 в Філії АТ «Укрексімбанк» МФО 322313, .
Компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «Херсонрегіонгаз» судові витрати, понесені у зв`язку із сплатою судового збору в загальному розмірі 5255,00 грн. за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена згідно п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом 30 днів з часу складання повного тексту рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Дата складання повного тексту постанови 06 серпня 2021 року.

Головуючий О.В. Кутурланова

Судді: В.В. Майданік

Н.В. Орловська