РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №568/443/21

Провадження №2/568/791/21

10 серпня 2021 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Сільман А.О.

секретар судового засідання Саган В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мікрофінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Мікрофінанс» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання позики у загальному розмірі 9170 грн. та понесених судових витрат.

Позов мотивовано тим, що 09.11.18 року між ТОВ «Мікрофінанс» та ОСОБА_1 укладено договір про надання позики. На підставі вказаного договору відповідачу надано суму позики у розмірі 500 грн. зі строком повернення коштів до 24.11.18 року включно та сплатою процентів за користування позикою в розмірі 2% на добу, починаючи з дати видачі позики, і закінчуючи датою фактичного повернення позики включно, протягом строку користування позикою.

Відповідач умови зазначеного кредитного договору належним чином не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 9170 грн., з яких: 500 грн. позики, 8670 грн. процентів за період з 09.11.18 р по 25.03.21 р..

Ухвалою від 19.05.21 р. позовну заяву прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження.

Ухвалою від 09.06.21 р. розгляд справи відкладено.

В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку, шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті судова влада.

Разом з тим, від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності його представника.

З урахуванням зазначеного, суд вважає за можливе провести розгляд справи у судовому засіданні за відсутності сторін на підставі наявних у справі письмових доказів та, у відповідності до ч. 2 ст.247 ЦПК України, без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розглянувши матеріали та обставини справи, суд враховує наступне.

09.11.18 року ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву, відповідно до якої просив надати позику (кредит) в сумі 8000,00 грн. (а.с. 9).

09.11.18 р. між ТОВ «Мікрофінанс» та ОСОБА_1 укладено договір № 4 про надання позики.

Відповідно до п. 1 Договору, позивач надав відповідачу позику, а відповідач зобов`язався повернути позику та проценти за користування позикою у відповідності до умов Договору, в національній грошовій одиниці України - гривні, в сумі та строк вказаних в специфікації.

Позикодавець має право вимагати від позичальника повернення суми позики, процентів за користування позикою та виконання усіх інших зобов`язань передбачених Договором (п. 3.1).

Нарахування процентів за Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою, з дня надання позики позичальнику за весь час користування коштами за виключенням дня повернення.

Сторони домовились, що повернення коштів та сплата процентів за користування позикою здійснюватиметься згідно Специфікації (п. 4.2).

З матеріалів справи вбачається, що сторони підписали специфікацію № 1 до Договору, яка є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до Специфікації №1, відповідач отримав кредит в сумі 500 грн. строком на 15 календарних днів, дата повернення фінансового кредиту - 24.11.18 р., процент за користування кредитом (добовий) - 2% на добу; всього за термін надання суми відсотків за користування кредитом 150 грн.

Однак, відповідач належним чином не виконав умови договору в частині повернення коштів, внаслідок чого станом на 25.03.21р. виникла заборгованість в сумі 91700 грн., з яких: 500 грн. заборгованість за кредитом, 8670 грн. заборгованість по процентам.

Аналізуючи обставини справи, суд враховує наступні пложення чинного законодавства..

Як визначено у ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

У випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми (частина перша статті 1047 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до специфікації № 1, відповідач отримав кредитні кошти в сумі 500 грн. строком на 15 календарних дні, датою поверення зазначено - 24.11.18 р.

Однак, в порушення норм чинного законодавства та умов договору, відповідач свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, кредитні кошти у визначений договором строк не повернув, а відтак, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 500 грн. позики є обгрунтованою та підлягають задоволенню.

Щодо стягнення відсотків за користування позикою в сумі 8670 грн. суд враховує наступне.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У відповідності до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Умовами договору передбачено, що нарахування процентів за Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою, з дня надання позики позичальнику за весь час користування коштами за виключенням дня повернення (п.1.1.3).

Відповідно до Специфікації №1 процент за користування кредитом становить 2% на добу; всього за термін надання суми відсотків за користування кредитом 150 грн.; строк користування фінансовим кредитом 15 календарних днів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18, сформульовано правову позицію, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, нарахування процентів за користування відповідачем грошовими коштами поза межами встановленого сторонами строку договору позики законом не передбачено.

Враховуючи, що договір про надання позики укладений на 15 календарних днів і зазначено в договорі дату повернення позики - 24.11.18 р., підстави для стягнення процентів за користування позикою після спливу визначеного договором строку- відсутні.

А тому, позовні вимоги в частині стягнення процентів за користування коштами за період з 25.11.2018 року по 25.03.21 року задоволенню не підлягають.

Таким чином, до стягнення з відповідача підлягає розмір обумовлених договором процентів в межах строку кредитування в сумі 150 грн.

Вимог про стягнення відсотків за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.

Враховуючи вказане, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 500 грн. заборгованості по кредиту та 150 грн. процентів.

Судові витрати відповідно до ст.. 141 ЦПК України слід покласти на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст..ст. 263-265, 268, 273, 277, 280, 281, 282 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ТОВ «Мікрофінанс» до ОСОБА_1 - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ТОВ «Мікрофінанс» (ідентифікаційний код юридичної особи: 41539960, місцезнаходження:69035, м.Запоріжжі, вул.Рекордна, 26 Г) 500 грн. заборгованості за кредитом, 150 грн. заборгованості по процентам та 159 грн. судового збору.

В частині стягнення 8520 грн. - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Радивидівський районний суд протягом тридцяти днів з дня складання повного текста.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлено 10.08.2021 р.

Суддя А.О. Сільман