Головуючий суду 1 інстанції - Іванова О.М
Доповідач -Луганська В.М.
Справа № 419/152/20
Провадження № 22-ц/810/184/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Луганської В.М.

суддів: Карташова О.Ю., Коновалової В.А.

за участю секретаря судового засідання: Вовчанської С.В.

учасники справи:

позивач Комунальне підприємство «Щастинська теплова енергетична компанія»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження справу

за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Щастинська теплова енергетична компанія»

на рішення Новоайдарсього районного суду Луганської області від 30 листопада 2020 року, ухвалене судом у складі судді Іванової О. М.,

за позовом Комунального підприємства «Щастинська теплова енергетична компанія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги

в с т а н о в и в:

У січні 2020 року Комунальне підприємство (далі КП «Щастинська теплова енергетична компанія») звернулося до суду з зазначеними вимогами, в обґрунтування яких вказало, що позивач надає послуги з постачання теплової енергії. Відповідно до рішення виконавчого комітету Щастинської міської ради від 16 серпня 2011 року №116 позивач визначений виконавцем комунальних послуг з централізованого опалення у житловому фонді, що розташований на території м. Щастя.

ОСОБА_1 є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

З жовтня 2011 року по теперішній час позивач надає відповідачу комунальні послуги у відповідності до договору про надання послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води від 03 вересня 2011 року.

Відмов від споживання комунальних послуг відповідачка не заявляла, претензій щодо якості та кількості послуг не заявлялося.

Позивач нараховував відповідачу розмір оплати комунальних послуг та направляв відповідачу квитанції з розрахунками, однак відповідач зобов`язань по оплаті не виконував.

У зв`язку із несплатою відповідачем послуг за постачання теплової енергії, просив стягнути з відповідача заборгованість за оплату комунальних послуг в розмірі 27568, 24 грн та судові витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 30 листопада 2020 року у задоволенні позовних вимог Комунального підприємства «Щастинська теплова енергетична компанія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням Комунальне підприємство «Щастинська теплова енергетична компанія» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить суд апеляційної інстанції рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 30 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не врахував, що відповідач здійснила самовільне відключення квартири від централізованого опалення, не вирішила у передбаченому чинним законодавством порядку питання про надання дозволів на таке відключення, у зв`язку з чим стягнення з відповідача заборгованості відповідає законодавству України, оскільки відсутні підстави для скасування нарахувань за теплову енергію та зняття відповідача з обліку, як споживача послуги, яку він не отримує.Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд України у справі № 703/69/16-ц від 16 жовтня 2019 року, у справі № 6-295цс15 від 20 квітня 2016 року, у постанові № 6-582цс15 від 18 листопада 2015 року, що також відповідає висновку викладеному в постанові Верховного Суду у справі № 915/89/16 від 02 березня 2018 року, тому самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги центрального теплопостачання.

Крім того, відповідач зверталась до Новоайдарського районного суду Луганської області із позовною заявою про захист прав споживачів в якій просила суд зобов`язати позивача припинити нарахування за послуги з теплопостачання та анулювати заборгованість з теплопостачання, у задоволенні позовних вимог було відмовлено. відмовити в повному обсязі, що і підтвердив правильність і законність рішення суду першої інстанції Луганський апеляційний суд у своїй постанові від 17 квітня 2019 року у справі №419/2103/18.

Щодо застосування судом строку позовної давності, то в цій частині погоджується із висновком суду.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не погоджується з доводами апеляційної скарги та вважає, що відсутні підстави для її задоволення та зазначила, що з вересня 2015 року вона фактично не отримувала комунальні послуги, про що було відомо позивачу. Нарахування заборгованості після отримання заяви про відключення здійснювалося позивачем незаконно, оскільки вона не отримувала комунальні послуги.

В судове засідання представник Комунального підприємства «Щастинська теплова енергетична компанія» не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи положення ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим розглянути справу без участі сторін, які повідомлені про дату, місце та час судового засідання у визначеному законом порядку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Рішення суду вказаним вимогам не відповідає.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні заявлених вимог позивача, виходив з того, що вимоги позивача за період до 15 вересня 2015 року не підлягають задоволенню, оскільки відповідач звернулася до суду із заявою про застосування позовної давності, а вимоги позивача щодо стягнення заборгованості після вересня 2015 року не підлягають задоволенню, оскільки відповідач фактично не отримувала комунальні послуги, звернувшись до позивача із заявою про відключення.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають встановленим по справі обставинам та вимогам закону, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що КП «Щастинська теплова енергетична компанія» відповідно до рішення виконавчого комітету Щастинської міської ради від 16 серпня 2011 року №116 та рішення від 31 серпня 2015 року визначено виконавцем комунальних послуг з централізованого опалення у житловому фонді, що розташований на території м. Щастя.

Відповідач ОСОБА_1 є співвласником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана обставина сторонами не оспорюється.

03 вересня 2011 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води.

Згідно п.1 вказаного договору виконавець зобов`язується надавати споживачеві вчасно та відповідної якості послуги з централізованого опалення, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги.

З виписок по особовому рахунку вбачається, заборгованість по оплаті за комунальні послуги з 2011 року по 2019 рік складає 27568, 24 грн.

У запереченнях на позовну заяву ОСОБА_1 заявлено клопотання про застосування строку позовної давності.

03 серпня 2015 року чоловіком відповідачки на адресу позивача було подано заяву про відключення квартири від системи центрального опалення.

15 вересня 2015 року чоловіком відповідачки на адресу позивача було подано заяву про засвідчення актом факт відключення теплопостачальних приладів.

23 січня 2018 року чоловіком відповідачки на адресу позивача було подано заяву з проханням направити представника позивача для встановлення факту відсутності у квартирі теплопостачальних приладів та анулювати заборгованість за теплопостачання, що утворилася після 15 вересня 2015 року.

Листом від 16.10.2015 року №180, від 06.02.2018 року №23 позивачем було повідомлено чоловіка відповідачки, якої процедури необхідно дотриматись для здійснення відключення квартири від централізованого опалення та до якого органу необхідно звернутися.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово- комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пунктом першим частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» встановлено обов`язок споживача оплатити надані послуги.

Відповідно до пунктів 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживач має право відмовитися від надання послуг центрального опалення, постачання гарячої води і водовідведення.

Відключення споживача від мереж ЦО і ГВП здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення (пункт 26 Правил).

Згідно з пунктами 2.1, 2.2 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4, для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг центрального опалення та гарячого теплопостачання орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу комісію для розгляду таких питань.

Комісія після вивчення конкретних умов приймає рішення, яке оформлюється протоколом, витяг з якого надається заявникові. При позитивному рішенні комісії, заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального теплопостачання і відокремлення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання.

Згідно з пунктами 2.5, 2.6, 2.7 вищезгаданого Порядку, відключення приміщень від внутрішньо будинкових мереж виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця таких послуг та власника квартири або уповноваженої ним особи.

По закінченні робіт складається акт про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження. Після затвердження відповідного акту сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого опалення.

Судом встановлено, що відповідач не виконав вимог Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 до вчинення дій щодо відключення.

Тобто, відключення квартири відповідача від мереж центрального опалення здійснено самовільно та не дотримано вимог щодо складання та затвердження акту про відключення його квартири від мереж централізованого опалення, закріплених у пунктах 2.6, 2.7 Порядку відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання.

Оскільки відповідач самовільно відключив свою квартиру та не вирішив у передбаченому чинним законодавством порядку питання про надання дозволів на таке відключення, відсутні підстави для скасування нарахувань за теплову енергію.

Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд України у справі № 6-295цс15 від 20 квітня 2016 року, у постанові № 6-582цс15 від 18 листопада 2015 року, що також відповідає постанові Верховного Суду у справі № 915/89/16 від 02 березня 2018 року, тому самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги центрального теплопостачання.

Посилання ОСОБА_1 на те, що після подання заяви про відключення, нарахування заборгованості здійснювалось позивачем незаконно, не заслуговує на увагу, оскільки як зазначалося вище, самовільне відключення квартиру від мереж центрального теплопостачання, не є підставою для скасування нарахувань за теплову енергію. Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що відключення її квартири від мереж центрального теплопостачання відбулося відповідно до вимог закону.

З урахуванням вищевикладеного, висновок суду першої інстанції про те, що з моменту отримання заяви про відключення від тепломереж після 2015 року, позивач незаконно здійснював нарахування сум за теплопостачання, не відповідає вимогам закону.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч. 3ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

ОСОБА_1 під час розгляду справи у суді першої інстанції заявлено клопотання про застосування строку позовної давності.

Суд першої інстанції вірно дійшов висновку, про застосування строку позовної давності, оскільки відповідачем заявлено про застосування наслідків пропуску строку звернення до суду, однак помилково зазначив, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання не підлягають задоволенню у зв`язку з пропуском строку до 15 вересня 2015 року.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовною заявою 22 січня 2020 року.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позивач у позовній заяві зазначив, що він 31 серпня 2018 року звертався до Новоайдарського районного суду Луганської області з заявою про видачу судового наказу.

Ухвалою Новоайдарського районного суду Луганської області від 21 листопада 2018 року було скасовано судовий наказ.

З урахуванням правової позиції, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №712/8916/17 від 07 липня 2020 року, подання заяви про видачу судового наказу не є підставою для переривання перебігу позовної давності, тому вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги постачання за період з жовтня 2011 року по січень 2017 року не підлягають задоволенню у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

Разом з тим, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за послуги теплопостачання з січня 2017 року по грудень 2019 року, яка згідно наданих доказів, складає -22138, 67 грн.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, на підставі ч.1 п.1, ч.2 ст.376 ЦПК України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги КП «Щастинська теплова енергетична компанія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за послуги теплопостачання у розмірі 22138, 67 грн.

У задоволенні заявлених вимог позивача до відповідача про стягнення заборгованості з жовтня 2011 року по січень 2017 року слід відмовити у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 1925, 80 грн, що підтверджується платіжними дорученнями (а.с. 4, 5), за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 3153, 00 грн (а.с.96).

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню частково, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь КП «Щастинська теплова енергетична компанія» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3275, 26 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Щастинська теплова енергетична компанія» задовольнити частково.

Рішення Новоайдарсього районного суду Луганської області від 30 листопада 2020 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги Комунального підприємства «Щастинська теплова енергетична компанія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 на користь Комунального підприємства «Щастинська теплова енергетична компанія», Код заборгованість за послуги теплопостачання у розмірі 22138, 67 грн, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3275, 26 грн.

У задоволенні заявлених вимог вимог Комунального підприємства «Щастинська теплова енергетична компанія» про стягнення заборгованості з жовтня 2011 року по січень 2017 року відмовити у зв`язку з пропуском строку.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови 02 квітня 2021 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді О.Ю. Карташов

В.А. Коновалова