ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/7887/21
провадження № 2/753/6175/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" липня 2021 р.Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Шаповалової К.В.

за участі

секретаря судових засідань Радченка А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дарницького районного суду міста Києва (вул. О. Кошиця, 5а) у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», Товариства з обмеженою відповідальністю «Лубенський молочний завод» про стягнення майнової та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

20 квітня 2021 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшлапозовна заява ОСОБА_1 до ПрАТ "УПСК", ТОВ "Лубенський молочний завод" про стягнення страхового відшкодування, відшкодування майнової та моральної шкоди.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 квітня 2021 року цивільну справу № 753/7887/21 передано судді Шаповаловій К.В. Фактично справу було передано судді 22 квітня 2021 року.

Ухвалою від 27 квітня 2021 суд відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 15 червня 2021 року.

15 червня 2021 року судове засідання було відкладено на 15 липня 2021 року.

14 червня 2021 року до суду на електронну пошту надійшов відзив від ТОВ «Лубенський молочний завод» (відповідач - 2) із заявою про залучення до участі у справі третьої особи - ОСОБА_2 , водія, який був винен у ДТП, в якій було пошкоджено машину позивача.

Судом вказаний відзив та заява були залишені без розгляду з огляду на таке.

Відповідно до ухвали суду про відкриття провадження, відповідачу надавав строк для подання відзиву на позов та доказів до нього у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали суду про відкриття провадження разом із позовною заявою та додатками до неї.

Як вбачається із зворотного повідомлення, ТОВ «Лубенський молочний завод» копію ухвали суду та позовну заяву з додатками 25 травня 2021 року, тобто строк подання відзиву закінчився - 9 червня 2021 року, при цьому відзив був надісланий до суду 14 червня 2021 року, тобто поза межами визначеного судом строку. При цьому до відзиву не подано клопотання про продовження строку подання відзиву та незазначено поважності причини його пропуску. Стосовно клопотання про залучення до участі у справі 3-ої особи ОСОБА_2 , то у його задоволенні судом було відмовлено, з огляду на те, що відповідачем не обґрунтовано необхідність такого залучення, а також не вказано, яким чином це рішення суду вплине на права чи обов`язки ОСОБА_2 , враховуючи те, що відповідач не заперечував факту знаходження ОСОБА_2 , у трудових відносинах з товариством станом на день ДТП.

Крім того, 17 червня 2021 року до суду від відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (відповідач - 1) також надійшов до суду відзив на позовну заяву. Вказаний відзив також було залишено судом без розгляду з огляду на пропущений строк його подання.

Зокрема, відповідно до трекінгу Укрпошти позовна заява з додатками та ухвала суду про відкриття провадження у справі була отримана відповідачем 25 травня 2021 року, а отже строк подання відзиву на позов закінчився - 9 червня 2021 року. При цьому, згідно відбитку штампу Укрпошти, відповідачем відзив був надісланий до суду 15 червня 2021 року. До відзиву не подано клопотання про продовження строку подання відзиву та незазначено поважності причини його пропуску.

У судове засідання 15 липня 2021 року з`явився представник позивача та надав пояснення, в яких підтримав позовні вимоги повністю та просив їх задовольнити.

23 червня 2021 року до суду від представника позивача надійшла заява про уточнення та зменшення позовних вимоги в частині до відповідача - 2, відповідно до якої позивач просив стягнути з відповідача - 2 загальну суму 6562, 66 грн., з яких 5097,51 грн. страхове відшкодування та 664,07 грн інфляційне збільшення, 178,64 грн. 3%річних та 622,44 грн пені. Разом із заявою надійшло клопотання про продовження строку подання такої заяви, з огляду на те, що він пропущений з поважних причини, а саме позивач тривалий час знаходився за місцем своєї реєстрації у місті Донецьку, на непідконтрольній території, а тому вона представник не могла вчасно узгодити з ним позицію та чекала можливості з ним зв`язатись.

Суд визнав поважними причини пропуску строку подання заяви представником позивача, оскільки відповідно до копії паспорту позивача, місце його реєстрації: АДРЕСА_1 , а тому суд допускає перебування позивача у вказаному місці в певний період часу та неможливість представника позивача з ним зв`язатись. Заява про зменшення позовних вимог надсилалась представником позивача на адресу обох відповідачів, що підтверджується описом вкладення, долучені до заяви, проте представниками відповідачів до суду не надходило жодних письмових заяв, з приводу такої заяви представника позивача. Представники відповідачів ТОВ «Лубенський молочний завод» та ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення від 1 та 2 липня 2021 року, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали.

15 липня 2021 року судом у справі було оголошено перерву до 23 липня 2021 року. У судове засідання 23 липня 2021 року сторони не з`явились.

У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

З огляду на належне повідомлення учасників справи про день та час розгляду, зважаючи на те, що позивачем у судовому засіданні 15 липня 2021 року були надані всі пояснення, а представники відповідачів, які завчасно та належно були повідомлені про день та час розгляду справи, на жодне судове засідання не з`явились, поважність причин неявки суду не повідомили, суд вирішив провести судове засідання 23 липня у відсутність нез`явившихся учасників справи.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов до наступного висновку.

22 квітня 2020 року о 20 год. 58 хв. в м. Києві міст Південний у напрямку правового берегу ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «DAE» д.н.з. НОМЕР_1 , при перестроюванні не дав дорогу автомобілю «Daewoo» д.н.з. НОМЕР_2 , що рухався в попутному напрямку, внаслідок чого допустив зіткнення з останнім, що призвело до зіткнення з автомобілем «Iveco» д.н.з. НОМЕР_3 . Всі автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 10.3 Правил дорожнього руху.

Відповідно до листа Регіонального сервісного центру МВС в Полтавській області від 2 липня 2020 року право власності на автомобіль «DAE» д.н.з. НОМЕР_1 належить ТОВ «Лубенський молочний завод».

Позивач ОСОБА_1 відповідно до довіреності від 3 червня 2016 року, виданої ОСОБА_3 , як власником транспортного засобу Daewoo» д.н.з. НОМЕР_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 1 червня 2016 року, має право на експлуатацію та розпорядження транспортним засобом Daewoo» д.н.з. НОМЕР_2 .

Станом на 22 квітня 2021 року водій ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Лубенський молочний завод» та виконував свої трудові обов`язки, що підтверджується поясненнями самого водія та не спростовувалось відповідачем - 2.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 28 травня 2021 року ОСОБА_2 було визнано винним у ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП (а.с. 86). Постанова набрала законної сили.

У відповідності з частини четвертої, шостої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як вказано у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається.

Таким чином, вина ОСОБА_2 у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов`язок власників транспортних засобів застрахувати свою відповідальність.

В силу статті 5 зазначеного вище Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Станом на час ДТП відповідальність ТОВ «Лубенський молочний завод» була застрахована у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» за полісом № АО 2896092 від 23 лютого 2020 року, діючий станом на 22 квітня 2020 року (а.с. 51).

Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно із пунктом 34.1 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Відповідно до пункту 36.1 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно з положенням пункту 36.2 статті 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Відповідно до вимог пункту 36.4. статті 36 зазначеного вище Закону, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування).

22 травня 2021 року позивач звернувся до відповідача - 1 із відповідною заявою про страхове відшкодування (а.с. 65).

29 травня 2020 р. було проведено огляд автомобіля «Daewoo» д.н.з. НОМЕР_2 у відсутність представника ПрАТ «УПСК» (а.с. 101-102)

Згідно звіту про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ, від 4 червня 2020 року № 11/06/20, складеного ФОП ОСОБА_4 на замовлення ОСОБА_1 було проведено оцінку вартості (розміру) збитків автомобілю Daewoo» д.н.з. НОМЕР_2 , за яким вартість відновлювального ремонту автомобіля - 53294,40 грн, коефіцієнт зносу- 0,70, вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу - 41050,63 грн, вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, складає 41050,63 грн (а.с. 93-110).

Також 4 травня 2020 року автомобіль позивача був оглянутий представником відповідача - 1, про що складений відповідний акт № 1551.

Будь-яких доказів щодо неправомірних дій ФОП ОСОБА_4 під час складення звіту, матеріали справи не містять, як і не містять доказів складення звіту з порушенням вимог закону чинного законодавства.

Отже, підстави для неприйняття судом до уваги звіту оцінки вартості матеріальної шкоди складено ФОП ОСОБА_4 , у суду відсутні.

Відтак, звіт є належним і достовірним доказом матеріальних збитків, наряду з вказаним, жодна із сторін не просила суд призначити експертизу, яка б підтвердила чи спростувала звіт, а при дослідженні матеріалів справи, суд вважає за необхідне прийняти за основу звіт про визначення вартості матеріального збитку від 4 червня 2020 року № 11/06/20.

Відповідач - 1 сплатив позивачу суму страхового відшкодування в загальному розмірі 34539,59, що підтверджується виписками по картці позивача (а.с.142, 144-145).

17 серпня 2020 року позивач звернувся до відповідача - 1 із заявою про доплату страхового відшкодування у розмірі 15083,91 грн та надіслав на його адресу в тому числі звіт про оцінку вартості збитку від 4 червня 2020 року.

Проте відповідач - 1 виплат за вказаною заявою позивачу не здійснив.

Звертаючись із позовними вимогами, зокрема до відповідача - 1, позивач зазначає, що, відповідно до звіту про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу від 4 червня 2020 року № 11/06/20, вартість матеріального збитку становить 41050,63 грн. Від вказаної суми позивачем було відмінусовано 4 383,43 грн - ПДВ у розмірі 20% від вартості матеріалів та ПДВ у розмірі 20% від вартості складових (з урахуванням того, що автомобіль ще не відремонтований), тобто сума відшкодування становить - 36667,20 грн. При цьому, відповідач - 1 має відшкодувати ще позивачу вартість послуг евакуатора з місця ДТП до місця проживання позивача та до стоянки у розмірі 2220 грн., а також 750 грн. вартість послуг стоянки, що загалом становить - 39637,20 грн.

Як зазначалось, страхова компанія сплати на користь позивача суму страхового відшкодування лише в розмірі 34539,59 грн., отже, позивач просить стягнути з відповідача - 1 недоплачену суму страхового відшкодування в розмірі 5097,51 грн.

Верховний Суд у постанові від 4 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Судом встановлено та сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина водія автомобіля відповідача. Позивачу було виплачено 34539,59 грн страхового відшкодування Вказаний доказ відповідачами не спростований, а тому суд приймає до уваги, що позивачу було виплачено саме 34539,59 грн страхового відшкодування.

Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до акту виконаних робіт від 22 квітня 2020 року та від 4 травня 2020 року позивачем на користь ПП ОСОБА_5 було сплачено кошти у розмірі 2220 грн за транспортні послуги (евакуатор) пошкодженого автомобіля (а.с. 73-74).

Згідно із квитанціями від 22 квітня 2020 року № 1366107 та від 4 травня 2020 року № 2095070 позивач сплатив ПП ОСОБА_5 2220 грн (а.с. 75-76).

Позивачем надано було суду пояснення щодо необхідності «подвійної» евакуації транспортного засобу. Так, 22 квітня 2020 року, оскільки транспортний засіб було пошкоджено не лише зовні, транспортний засіб було перевезено від місця ДТП до місця проживання позивача, а 4 травня 2020 року вказаний транспортний засіб було перевезено до місця СТО, де його оглядав представник відповідача - 1 та де потім мав здійснюватися ремонт транспортного засобу.

Крім того, у зв`язку із відсутністю необхідних деталей для ремонту автомобіля та не метою не витрачання додаткових коштів на евакуацію транспортного засобу, автомобіль «Daewoo» д.н.з. НОМЕР_2 було залишено на стоянку на СТО.

Відповідно до квитанції від 27 травня 2020 року № ААБХ 643902 вартість стоянки авто з 11 травня по 25 травня 2020 року становила 750 грн., що були сплачені позивачем ФОП ОСОБА_6 (а.с. 131)

Станом на день розгляду справи докази сплати відповідачем позивачу суми страхового відшкодування, у матеріалах справи, відсутні.

З урахуванням вищевказаного, суд вбачає достатньо правових підстав для задоволення позовних вимог до відповідача та стягнення на користь позивача 5097,51 грн. матеріального збитку, що включає матеріальний збиток у розмірі 2127,61 грн., 2220 грн - послуги евакуатора, 750 грн - послуги стоянки.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача інфляційні втрати, 3% річних та пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування.

До позовної заяви був наданий розрахунок заявлених вимог, відповідно до якого позивач просить стягнути з відповідача 664,07 грн інфляційне збільшення, 178,64 грн. 3% річних та 622,44 грн - пені.

Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

За приписом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов`язання і у разі прострочення на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Суд, перевіривши розрахунок наданий позивачем, період за який він здійснений, а також суми заборгованості, на які нараховувались пеня, інфляційні втрати та 3% річних, дійшов висновку, що він підлягає частковому задоволенню, з огляду на те, що позивачем у позовній заяві заявлений період нарахування інфляційний втрат та 3% річних до 13 квітня 2021 року, в той же час, під час подання заяви про зменшення позовних вимог, як вказав представник позивача у судовому засіданні 15 липня 2021 року, нею помилково було збільшено період нарахування 3 % річних до 20 червня 2021 року, а також інфляційних втрат до 31 травня 2021 року. З огляду на зазначене, до задоволення підлягає: інфляційні втрати в розмірі 508,81 грн., 3 % річних в розмірі 150,15 грн та пеня в розмірі 622,44 грн.

Відповідачем - 1 суду не надано жодних належних, допустимих та достатніх доказів на спростування позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині вимог до відповідача ПрАТ «УПСК» підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 6378, 91 грн.

Також, позивач звернувся до відповідача - ТОВ «Лубенський молочний завод» з вимогою про сплату вартості експертного дослідження та відшкодування моральної шкоди.

Зокрема позивач вказав, що оскільки шкода його автомобілю була завдана з вини водія ОСОБА_2 , який на момент ДТП перебував у трудових відносинах із товариством, останнє має сплатити йому вартість експертного дослідження в розмірі 2900 грн.

Згідно змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 068798 від 22 квітня 2020 року, копія якого була долучена до позовної заяви, ОСОБА_2 працює водієм ТОВ «Лубенський молочний завод» (а.с. 60).

За змістом відібраних від ОСОБА_2 інспектором патрульної поліції пояснень від 22 квітня 2020 року, копія яких долучена до позовної заяви, ОСОБА_2 має спеціальність «водій», працює в ТОВ «Лубенський молочний завод» (а.с. 57).

Відповідачем - 2 не спростовувалась вказана інформація, а також не надсилалось суду будь-яких заперечень стосовно перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах із товариством станом на момент ДТП та виконання ним трудових обов`язків в цей час.

Надавши оцінку кожному зі вказаних письмових доказів та оцінку цим доказам в сукупності, встановивши фактичні обставини справи суд дійшов висновку про наявність підтвердження трудових відносин між відповідачем (роботодавець) та ОСОБА_2 (працівник), та наявність підтвердження виконання ОСОБА_2 своїх трудових обов`язків під час вчинення дорожньо-транспортної пригоди, адже: винуватець ДТП керував забезпеченим транспортним засобом страхувальником якого є відповідач; при складанні протоколу про адміністративне правопорушення уповноважена особа встановлює дані про особу порушника, у тому числі і стосовно місця роботи та посади; так само уповноважена особа відбираючи пояснення учасників ДТП встановлює їх відповідні анкетні дані; будь-яких даних які б свідчили про те, що винуватець ДТП керував транспортним засобом без наявності на нього свідоцтва про реєстрацію матеріали справи не містять (у разі відсутності відповідних документів на ТЗ у водія, відповідне є окремим складом адміністративного правопорушення); ТОВ «Лубенський молочний завод» не заперечував вказаний обставин.

Вказані фактичні обставини стороною відповідача не спростовані і у відповідності до положень статті 1172 ЦК України вчинення ОСОБА_2 у справі адміністративного правопорушення, адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП з пошкодженням транспортних засобів та відповідно завданням матеріальних збитків, покладає обов`язок по відшкодуванню шкоди заподіяної винуватцем ДТП на відповідача.

Відповідно до приписів статей 1187 та 1172 ЦК України особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець, а тому шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

У постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року в справі № 910/20622/17 зазначено, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки слід розуміти юридичну особу або громадянина, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного відання або з інших підстав (договір оренди, довіреність тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки на підставі трудових відносин із володільцем цього джерела. Покласти відповідальність на особу, яка заподіяла шкоду внаслідок користування джерелом підвищеної небезпеки підприємства, з яким перебувала у трудових відносинах на підставі трудового договору (договору підряду), можливо лише в тому разі, якщо буде доведено, що ця особа заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя та четверта статті 1187 ЦК України).

Відповідно до пунктів 34.2, 34.3 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Як вбачається із матеріалів справи, повідомлення про ДТП до страховика було подано ОСОБА_7 24 квітня 2020 року (а.с. 63), а огляд транспортного засобу представником страховка відбувся 4 травня 2021 року (а.с. 136-139), отже витрати, понесені позивачем з оплати вартості проведеного експертного дослідження у розмірі 2900 грн, що підтверджується відповідною квитанцією від 15 липня 2020 року (а.с. 135), підлягають стягненню саме з відповідача - 2 .

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача - 2 моральної шкоди, заподіяної винуватцем ДТП у розмірі 10000 грн., суд дійшов наступного висновку.

Як роз`яснено у пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу (статті 130, 132-134 КЗпП, якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого (наприклад, ст.47 Закону України "Про телебачення і радіомовлення".

Відповідно до положень статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

З урахуванням наведених положень норм чинного законодавства та встановлених судом обставин, суд вважає, що позивачу дійсно завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях у зв`язку зі знищенням транспортного засобу, і грошовий вираз такої шкоди має бути стягнутий з відповідача, як особи що несе відповідальність за завдання шкоди винуватцем ДТП.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Ставлячи вимогу про відшкодування моральної шкоди, позивачем зокрема зазначено, що він з 2013 року є інвалідом 3 групи з причин загального захворювання з щорічним проходженням огляду медико-соціальною експертною установою, має ряд хронічних захворювань, під час ДТП отримав серйозний стрес, через що погіршилось його самопочутті та він був доставлений до лікарні через гіпертонічний криз. Позивач перебував на стаціонарному лікуванні у кардіологічному відділенні, а отже мав додаткові витрати на лікування. Крім того, позивач вказав, що через карантинні обмеження, які існували на той час в країні, та у зв`язку з тим, що він не міг користуватись своїм автомобілем, він мав витрачати кошти на служби таксі, щоб дістатись до страхової, лікарні та СТО, все це завдало йому душевних страждань, нервове напруження. На підтвердження вказаного позивачем долучено до матеріалів справи, зокрема, довідки з лікарні.

Визначаючи розмір відповідного відшкодування, суд приймає до уваги посилання позивача на те, що автомобіль був значно пошкоджений в результаті ДТП, неможливість використовувати автомобіль призвела до життєвих незручностей та необхідності, з огляду на існування карантинних обмежень у країні, витрачати додаткові зусилля на пересування по місту з використанням служби таксі (у квітні 2020 року у країні наявні заборона на пересування громадським транспортом без спеціальної перепустки), також суд враховує те, що відповідно до виписки з медичної картки стаціонарного хворого № 204639 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 28 по 30 квітня 2020 року, в якій зокрема зазначено, що хворий був доставлений до лікарні у зв`язку із погіршенням самопочуття після ДТП 22 квітня 2020 року.

У зв`язку із цим суд враховує глибину душевних страждань і переживань позивача, при цьому, дотримуючись принципів розумності, виваженості та справедливості, а також з огляду на те, що позивач, має 3 групу інвалідності із загального захворювання з 2013 року, у нього наявні супутні хвороби, про які вказано у виписці стаціонарного хворого, зокрема, цукровий діабет 2 ст, варикозна хвороба вен та інші, суд приходить до висновку про необхідність зменшення заявленого до стягнення розміру моральної шкоди у сумі 10000 грн до 5000 грн.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а позовна заява підлягає частковому задоволенню.

Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України - у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі положень статті 141 ЦПК України суд визначає, що з відповідача - 1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 882, 58 грн., а з відповідача - 2 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 556,06 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 83, 84, 89, 141, 259, 263-265, 268, 279, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», Товариства з обмеженою відповідальністю «Лубенський молочний завод» про стягнення майнової та моральної шкоди- задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у загальному розмірі 6378, 91 грн., з яких 5097,51 грн. сума страхового відшкодування, 622,44 грн. пеня, 150,15 грн - 3% річних та 508,81 грн. інфляційне збільшення; судовий збір в розмірі 882,58 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лубенський молочний завод» на користь ОСОБА_1 відшкодування майнової шкоди в розмірі 2900 грн., відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн та судовий збір в розмірі 556,06 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання через Дарницький районний суд міста Києва.

У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІН НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач - 1: Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», , м. Київ, вул. Кирилівська, 40, 04080.

Відповідач - 2: Товариство з обмеженою відповідальністю «Лубенський молочний завод», , м. Лубни, Полтавська обл, вул. Індустріальна, 2.

Повний текст рішення суду складено 2 серпня 2021 року.

Суддя К.В. Шаповалова