ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2659/21 Справа № 214/3267/20 Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на заочне рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Рогу Дніпропетровської області від 04 серпня 2020 року, ухваленого суддею Поповим В.В. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про дату ухвалення повного повний тексту судового рішення відсутні),-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позову зазначила, що вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі та має спільну неповнолітню дитину - дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач є батьком дитини, проте матеріальну допомогу на її утримання не надає, тому просила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітної плати (доходів) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини.

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 серпня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.05.2020 року і до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів допущено до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність оскаржуваного судового рішення, ухваленого з порушенням норм процесуального і матеріального права, ставить питання про його скасування з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні її позовних вимог про стягнення аліментів.

Скаржник зазначає, що копію позовної заяви з додатками він отримав в суді першої інстанції 28 липня 2020 року, тому строк подання відзиву по позов спливає 12 серпня 2020 року, вказує, що його представник ОСОБА_4 31.07.2020 року засобами поштового зв`язку надіслав на адресу суду і позивача відзив на позовну заяву. В день розгляду справи 04.08.2020 року представником відповідача ОСОБА_5 до суду була подана заява про відкладення розгляду справи через подачу відзиву на позов, який на той час суд не отримав, яку суд не взяв до уваги, зазначивши, що заява подана без підтвердження повноважень представника, розглянувши справу по суті без участі відповідача.

Окрім того, відповідач вказує, що судом порушені норми ч.1 ст.281 ЦПК України, а саме порядок заочного розгляду справи, відсутня ухвала про заочний розгляд справи, матеріали справи не містять протоколу судового засідання. Скаржник зазначає, що неявка відповідача в судове засідання 04.08.2020 року була з поважних причин, оскільки представником ОСОБА_5 подавалось клопотання про відкладення судового розгляду, проігнороване судом, тому він вважає, що заочне рішення підлягає скасуванню у відповідності до вимог ч.1 ст.288 ЦПК України, оскільки суд, не отримавши відзив відповідача на позов, порушив строки подачі відзиву, не оцінив докази надані відповідачем до цього відзиву, що мало істотне значення для вирішення спору по суті.

Також, скаржник посилається на Акт обстеження житлово-побутових умов від 27.05.2020 року, складеного працівниками служби у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради за місцем їх мешкання, який підтверджує факт сумісного проживання подружжя і спільного утримання їх доньки, що скасовує право позивача посилатися на норму ч.3 ст.181 СК України.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Повалій О.В., просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 серпня 2020 року, без змін.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.4) та мають спільну малолітню дитину - дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 виходив з того, що відповідач є працездатною особою, не має інших осіб на утриманні, однак ухиляється від виконання свого обов`язку, оскільки матеріальну допомогу на утримання дитини позивачу не надає, тому наявні підстави для задоволення позову.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно з нормами ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до ч.1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Зі змісту ст. 27 Конвенції про права дитини та ч. 2 ст.182 СК України вбачається, що при визначенні розміру аліментів суд має враховувати ряд обставин, як стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів. Разом з тим, визначальним при вирішенні питання про розмір аліментів є інтереси дитини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Перевіряючи доводи відповідача викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що вони є необґрунтованими, такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Так, матеріалами справи підтверджені наступні обставини.

Позов до суду подано позивачем 18 травня 2020 року (а.с.1).

Ухвалою Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 травня відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з призначенням справи до судового розгляду на 24 червня 2020 року о 09.00 годин (а.с.8).

З супровідного листа від 22.05.2020 року за вихідним №214/3267/20/23382/2020 видно, що сторонам по справі направлена копія ухвали про відкриття провадження (а.с.9)

З заяви відповідача ОСОБА_2 від 24 червня 2020 року видно, що він просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату для отримання юридичної допомоги адвоката (а.с.10).

З довідки від 24.06.2020 року вбачається, що судовий розгляд відкладено на 04 серпня 2020 року на 09.00 годин (а.с.11).

Розписка ОСОБА_2 на а.с.12 підтверджує, що він повідомлений про наступну дату судового засідання, яке відбудеться 04.08.2020 року о 09.00 годин.

Слід окремо зазначити, що відповідач, будучи заздалегідь повідомленим про наступну дату судового засідання (більш ніж 1 місяць та 11 днів) мав реальну можливість своєчасно подати відзив на позовну заяву.

Відомості про те, що копію позовної заяви з додатками відповідач отримав, як він зазначає в апеляційній скарзі 28 липня 2020 року, у зв`язку з чим відзив на позов було надіслано засобами поштового зв`язку тільки 31.07.2020 року, матеріали справи не містять, також такий доказ не додано відповідачем і до апеляційної скарги.

З матеріалів справи також видно, що відзив на позов, підписаний представником відповідача ОСОБА_4 надійшов до суду першої інстанції 07 серпня 2020 року, тобто вже після ухвалення оскаржуваного заочного рішення (а.с.24).

З клопотання представника відповідача ОСОБА_5 від 04.08.2020 року вбачається, що останній просив суд відкласти розгляд справи на іншу дату, оскільки відповідачем відзив на позов надіслано до суду першої інстанції і на адресу позивача 31.07.2020 року (17).

Відповідно до п.1. ч.1 ст.62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: довіреністю фізичної або юридичної особи.

В апеляційній скарзі, відповідач посилається на довіреність №НОР 486108 від 28.07.2020 року, виданої від імені ОСОБА_2 на ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , однак при подачі заяви про відкладення судового розгляду, призначеного на 04.08.2020 року, представником відповідача ОСОБА_5 копія зазначеної довіреності не додана, тоді, як до відзиву на позовну заяву, який надійшов до суду першої інстанції вже після ухвалення судового рішення, копія довіреності додана (а.с.27).

У зв`язку з наведеним вище, доводи відповідача про те, що суд першої інстанції не мав законних підстав проігнорувати заяву представника відповідача про відкладення розгляду справи через відсутність підтверджень повноважень на ведення справи, колегія суддів відхиляє, представник ОСОБА_5 на підтвердження своїх повноважень в якості представника відповідача мав надати до поданої заяви копію довіреності на яку посилається відповідач.

З заяви представника позивача адвоката Повалій О.В., яка підписана і позивачем ОСОБА_1 від 04.08.2020 року видно, що сторона позивача просить суд розглянути справу за відсутності позивача та її представника (а.с.18).

За положеннями п.п.1, 2, 3,4 ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Наведених вище норм закону, суд першої інстанції дотримався, оскільки: відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин, відзив на позов не подав, позивач не заперечувала проти розгляду справи за її відсутності.

Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України встановлено, що фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.4 ст.247.ЦПК України технічний запис судового засідання є додатком до протоколу судового засідання і після закінчення судового засідання приєднується до матеріалів справи.

За змістом ч.1 ст.248 ЦПК України у судовому засіданні секретар судового засідання забезпечує ведення протоколу судового засідання, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Оскільки судом було проведено заочний розгляд справи за відсутності сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, протокол судового засідання не вівся, у зв`язку з чим протокол відсутній в матеріалах справи, тому доводи відповідача і в цій частині, колегія суддів вважає хибними.

Згідно ч.4 ст.259 ЦПК України ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати.

Відсутність в матеріалах справи ухвали суду про проведення заочного розгляду справи не є таким істотним порушенням норм ЦПК України, яке може бути підставою для скасування законного судового рішення, оскільки допущене судом порушення не призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Доводи відповідача про те, що недосліджений судом Акт обстеження житлово-побутових умов від 27.05.2020 року, складений працівниками служби у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради за місцем мешкання сторін, підтверджує факт сумісного проживання подружжя і спільного утримання їх доньки, що скасовує право позивача посилатися на норму ч.3 ст.181 СК України, колегія суддів відхиляє, оскільки цей Акт не є доказом виконання батьками обов`язку по утриманню неповнолітньої дитини, а підтверджує житлово-побутові умови проживання дитини.

Зокрема, з цього Акту вбачається, що під час обстеження умов проживання спільної дитини сторін, працівниками служби у справах дітей було встановлено, що батьки дитини проживають в окремих кімнатах, харчуються окремо.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до переконання, що судом першої інстанції ухвалено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують його законності та обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст.367,368,374,375,381-384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Рогу Дніпропетровської області від 04 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова набираєзаконної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 01 квітня 2021 року.

Головуючий:

Судді: