Справа № 466/7181/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2021 року Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Баєвої О.І.

секретаря судового засідання Якимець Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

у с т а н о в и в :

позивач звернувся до Шевченківського районного суду м.Львова із позовною заявою, в якій просить стягнути з ОСОБА_2 60000 грн основного боргу, штрафні санкії з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми в розмірі 12734 грн та судовий збір у розмірі 840,80 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 11.02.2018 року він передав ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 50000 грн до 31.03.2018 року, про що свідчить розписка. Окрім того, 07.04.2018 року позивач передав ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 10000 грн до 31.05.2018 року, про що також свідчить розписка. Проте, відповідач ухиляється від повернення суми боргу. У зв`язку із чим позивач змушений звернутися до суду.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Не подав відзив на позовну заяву.

Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.ст. 280-282 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення.

Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають до задоволення у зв`язку із наступним.

Судом встановлено, що 11.02.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики грошових коштів на суму 50000 грн, що стверджується розпискою від 11.02.2018 року. Згідно з розпискою, ОСОБА_2 зобов`язувався повернути грошові кошти в розмірі 50000 грн до 31.03.2018 року.

Крім того, 07.04.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики грошових коштів на суму 10000 грн, що стверджується розпискою від 07.04.2018 року. ОСОБА_2 зобов`язувався повернути грошові кошти в розмірі 10000 грн до 31.05.2018 року.

Також встановлено, що на момент ухвалення рішення ОСОБА_2 своїх зобов`язань не виконав, кошти ОСОБА_1 не повернув.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Стаття 1047 ЦК України передбачає, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

Слід також відзначити, що при розгляді справи № 6-63 цс 13 Верховний Суд України 18 вересня 2013 року зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимога ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 боргу, відповідно до розписок від 11.02.2018 року та від 07.04.2018 року, в розмірі 60000 грн підлягає до задоволення в повному обсязі.

Крім того, щодо вимоги ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

У відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Постановою Верховного Суду України від 01.10.2014 року у справі №6-113цс14 зазначено, що за змістом ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відтак, з ОСОБА_2 слід стягнути на користь ОСОБА_1 12734 грн інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми.

Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід також стягнути судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 81, 137, 263-265, 268, 273, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 11, 509, 526, 530, 610, 612, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд,-

у х в а л и в :

позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 60000 грн (шістдесят тисяч гривень) основного боргу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 12734 грн (дванадцять тисяч сімсот тридцять чотири гривні) інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 840,80 грн (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок) судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку ст. 284-285 ЦПК України.

Апеляційна скарга на заочне рішення подається протягом тридцяти днів з дня його ухвалення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя О. І. Баєва