П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2021 року м. Київ

Справа № 22-10203 Головуючий у 1-й інстанції: Журавський В. В.

Унікальний № 359/11063/15-ц Доповідач- Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Борисової О. В.

Невідомої Т. О.

за участю секретаря Осінчук Н. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Проніна Євгена Ігоровича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Волинської області Сушик Олексій Вікторович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Турчак Світлана Миколаївна, про визнання недійсною довіреності, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння,-

у с т а н о в и в:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 пред`явив в суд позов до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Волинської області Сушик О. В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Турчак С. М., про визнання недійсної довіреності, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив визнати довіреність, посвідчену Сушиком О. В., приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області 19 серпня 2014 року, за реєстровим номером 444, недійсною; визнати договір купівлі-продажу земельної ділянки від 05 вересня 2014 року, посвідченого Турчаком С. М., приватним нотаріусом КМНО, за реєстровим номером 5113, недійсним; витребувати у ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0599 га з кадастровим номером :04:002:1122, цільове призначення - для індивідуального садівництва, яка розташовується в Київській області, Бориспільський район, Гнідинська сільська рада (т. 1 а.с.1-4, 55-58).

Позовні вимоги були обґрунтовані таким.

Позивач був власником розташованої на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району земельної ділянки площею 0,0599 га з кадастровим номером :04:002:1122 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва.

19 серпня 2014 року приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Волинської області Сушик О. В. посвідчив довіреність, якою позивач уповноважив ОСОБА_3 продати земельну ділянку за ціною та на умовах, визначених повіреним.

05 вересня 2014 року ОСОБА_3 , діючи від імені позивача, уклав з ОСОБА_1 договір купівлі-продажу земельної ділянки, за яким він відчужив у її власність вищезазначену земельну ділянку.

Позивач зазначав, що він не підписував та не видавав вищевказаної довіреності, а тому ОСОБА_3 не мав повноважень на продаж земельної ділянки. Право власності позивача на земельну ділянку було припинено без його волевиявлення.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 березня 2021 року позов задоволено.

Визнано довіреність, посвідчену 19 серпня 2014 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Сушиком О. В. за реєстровим № 444 (бланк НАВ 186957, реєстраційний номер за даними ЄРД 41344979), недійсною.

Визнано договір купівлі-продажу земельної ділянки, кадастровий номер :04:002:1122, посвідчений 05 вересня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Турчак С. М. та зареєстрований в реєстрі за № 5113, недійсним.

Витребувано у ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 0,0599 гектарів, що розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, Гнідинська сільська рада, кадастровий номер :04:002:1122, цільове призначення - 01.05, землі сільськогосподарського призначення, для індивідуального садівництва, та передати її ОСОБА_2 .

Не погодившись з рішенням суду адвокат Пронін Є. І. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість та незаконність рішення суду першої інстанції, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі (а. с. 64-66).

Разом з апеляційною скаргою адвокат Пронін Є. І. в інтересах ОСОБА_1 заявив клопотання про витребування доказів, в якому просив витребувати висновок почеркознавчої експертизи, проведеної Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві 09 липня 2015 року, що складений експертом та витребувати довіреність, посвідчену 19 серпня 2014 року приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Сушиком О. В. та зареєстровану в реєстрі за № 444 (т. 2, а. с. 196-198). Вказівки, у якої особи документи підлягають витребуванню, клопотання, у тому числі, його прохальна частина не містить.

В обґрунтування вказаного клопотання вказував, що у даній справі не було витребувано судами для дослідження й надання оцінки оригіналу висновку експерта та довіреності, хоча клопотання про витребування в судах були задоволені, однак в матеріалах справи оригінали документів не містяться.

Також адвокат Пронін Є. І. в інтересах ОСОБА_1 заявив клопотання про проведення почеркознавчої експертизи, в якому просив призначити по справі почеркознавчу експертизу (т. 2, а. с. 199-201). Які питання слід поставити на вирішення експертизи, кому доручити її проведення тощо, представник відповідача у своєму клопотанні не зазначив.

В обґрунтування вказаного клопотання вказував, що по даній справі судом не було проаналізовано й оцінено докази, а саме: не було проведено судову почеркознавчу експертизу незалежним судовим експертом. Матеріали справи містять безліч матеріальних і процесуальних порушень, про що було зазначено у постанові Верховного Суду.

Апеляційним судом було відмовлено у задоволенні указаних клопотань з огляду на таке.

Матеріали справи свідчать, що представник ОСОБА_1 , ОСОБА_4 (т. 2, а. с. 89), був присутній у підготовчому засіданні 09 лютого 2021 року (т. 2, а. с. 91).

Згідно з відомостями довідки від 09 лютого 2021 року ОСОБА_4 був повідомлений про розгляд справи у підготовчому засіданні, призначений на 15 березня 2021 року (т. 2, а. с. 93).

У названу дату ОСОБА_4 та особисто відповідач ОСОБА_1 у підготовче засідання не з`явилися (т. 2, а. с. 109-110).

15 березня 2021 року суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до розгляду по суті на 15.00 год 1 березня 2021 року (т. 2, а.с.111).

Про розгляд справи, призначений на 31 березня 2021 року, ОСОБА_4 був повідомлений під розписку (т. 2, а. с. 112).

У судове засідання ОСОБА_4 та особисто ОСОБА_1 також не з`явилися (т. 2, а. с. 115).

За правилом ч. 5 ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Ураховуючи положення наведеної процесуальної норми у взаємному зв`язку з положеннями ч. 6 ст. 128 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про проведення як підготовчого так і судового засідання у даній справі.

ОСОБА_1 та її представник, адвокат Давиденко С. С., будучи обізнаними про розгляд справи у районному суді та приймаючи в ній участь, діючи на власний розсуд, не заявили клопотань щодо витребування будь-яких доказів або призначення у справі почеркознавчої експертизи.

Водночас у підготовчому засіданні 31 березня 2021 року суд за клопотанням представника позивача долучив до справи у якості доказу належним чином завірену копію висновку експерта № 402/тдд від 09.07.2015 (т.2, а.с.99-110).

За правилами ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання о суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У даному випадку доказів неможливості заявлення указаних клопотань у суді першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від ОСОБА_1 та/або її представника, суду не надано.

Викладені у апеляційній скарзі аргументи про те, що про судові засіданні 09 лютого 2021 року та 31 березня 2021 року, в які ОСОБА_4 не з`явився, ОСОБА_1 не було відомо, а тому вона була позбавлена своїх процесуальних прав унаслідок неналежного виконання договору про надання правової допомоги, відхиляються апеляційним судом к необґрунтовані, оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження неналежного виконання адвокатом Давиденком С. С. своїх зобов`язань за договором про надання правової допомоги № 008/21 від 08.02.2020.

За встановлених обставин апеляційний суд дійшов висновку про відсутність передбачених процесуальним законом підстав для задоволення указаних клопотань про витребування документів та призначення почеркознавчої експертизи.

Адже сторона, маючи правову допомогу фахівця у галузі права (адвоката) та сприяння у здійсненні процесуальних прав з боку суду, який відкладав проведення підготовчого засідання у зв`язку з неявкою сторони відповідача, діючи на власний розсуд, не скористалась своїми процесуальними правами під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Ураховуючи перебіг розгляду даної справи та обсяг наявних у розпорядженні суду доказів, апеляційний суд вважає, що сторона відповідача, чітко розуміючи перспективу вирішення справи, обрала стратегію всіляко затягувати її розгляд.

В порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

07 липня 2021 року до Київського апеляційного суду надійшла заява приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Волинської області Сушика О. В., в якій він просив розглянути справу за його відсутності (т. 2, а. с. 232).

В суд апеляційної інстанції ОСОБА_3 та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Турчак С. М. не з`явились, про місце та час апеляційного розгляду повідомлені належним чином, про що свідчить зворотне повідомлення про отримання 08 липня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Турчак С. М. судового повідомлення про розгляд справи (т. 2, а. с. 237) та потове відправлення, направлене ОСОБА_3 , яке повернулося на адресу апеляційного суду як не вручене з відміткою причини невручення «адресат відсутній», що у відповідності п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним повідомленням.

Суд ухвалив розглядати справу у відсутність указаних осіб, оскільки відповідно до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., пояснення учасників справи: представника ОСОБА_1 , адвоката Мусієнка М. В., який підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити; представника ОСОБА_2 , адвоката Гребенченка О. А, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив суд залишити оскаржуване рішення без змін, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Справа вже була предметом апеляційного розгляду.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Суд визнав недійсною довіреність, посвідчену 19 серпня 2014 року приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Сушиком О. В. та зареєстровану в реєстрі за № 444, та визнав недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений 05 вересня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Турчак С. М. та зареєстрований за № 5113, визнано недійсним. У іншій частині позову відмовлено (т.1, а.с.130-134).

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 29 червня 2017 року рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2016 року в частині відмови у задоволенні вимоги про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, а також щодо стягнення судових витрат скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення позову. Витребувано з володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 0,0599 га, з кадастровим номером :04:002:1122 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, розташовану на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області. У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін (т.1, а.с.227-230).

Постановою Верховного Суду від 02 вересня 2020 року рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2016 року та рішення апеляційного суду Київської області від 29 червня 2017 року скасовано, а цивільну справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 2, а.с.51-55).

Скасовуючи судові рішення першої та апеляційної інстанцій Верховний Суд у своїй постанові виклав наступні вказівки.

У частині другій статті 64ЦПК України (у редакції чинній на момент ухвалення оскаржуваних рішень) визначено, що письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Відповідачем заявлялось клопотання про витребування документів, на які посилався позивач, заперечуючи їх достовірність та зазначаючи на неналежне засвідчення їх копій, доданих до позову (а. с. 64 - 66).

Протокольною ухвалою суду першої інстанції таке клопотання задоволено частково. Разом з цим даних щодо її належного виконання справа не містить.

До справи додана лише копія вказаного висновку почеркознавчої експертизи, запис про засвідчення відповідності оригіналу якої не містить відомостей про особу, яка засвідчила цю копію (а. с. 106 - 110).

Отже, оригінали або належним чином засвідчені копії спірних правочинів та висновку почеркознавчої експертизи з іншої справи (кримінального провадження) у справі відсутні.

Апеляційний суд наведеного не врахував при вирішення клопотання відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи.

За таких обставин висновки судів про те, що спірна земельна ділянка вибула з володіння позивача не з його волі та наявність підстав для її витребування є передчасними (т.2, а.с.54 зворот).

Під час нового розгляду у суді першої інстанції на виконання вказівок суду касаційної інстанції у підготовчому засіданні за клопотанням позивача було приєднано до справи належним чином завірену копію висновку експерта № 402/тдд від 09.07.2015 (т.2, а.с.98-108).

Клопотання щодо надання інших доказів під час нового розгляду справи сторонами не заявлялися (т.2, а.с.77-16).

Судом першої інстанції були встановлені наступні обставини.

ОСОБА_2 був власником земельної ділянки площею 0,0599 га з кадастровим номером :04:002:1122, з цільовим призначенням - землі сільськогосподарського призначення, для індивідуального садівництва, яка розташовується в Київській області, Бориспільський район, Гнідинська сільська рада, згідно з копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21 травня 2014 року та копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21 травня 2014 року (т.1, а.с.22,23-24).

19 серпня 2014 року приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Сушик О. В. була посвідчена довіреність, яка зареєстрована в реєстрі за номером 444. Згідно з якою ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_3 продати належну йому земельну ділянку площею 0,0600 га, з кадастровим номером :04:002:1122, яка знаходиться на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області, за ціною та на умовах на його розсуд (т.1 а.с.10-11)

На підставі цієї довіреності 05 вересня 2014 року ОСОБА_3 , діючи від імені ОСОБА_2 , уклав з ОСОБА_1 договір купівлі-продажу земельної ділянки 0,0599 га з кадастровим номером :04:002:1122, з цільовим призначенням - землі сільськогосподарського призначення, для індивідуального садівництва, яка розташовується в Київській області, Бориспільський район, Гнідинська сільська рада. Дана обставина підтверджується копією договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05 вересня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Турчак С. М., зареєстрованого в реєстрі за номером 5113 (т.1 а.с.5-8).

Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються параграфом 2 «Правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону» гл.16 «Правочини» розділу IV «Правочини. Представництво» ЦК України.

З висновку експерта № 402/тдд від 09 липня 2015 року, складеного старшим експертом сектору технічної експертизи документів та почеркознавчої експертизи відділу криміналістичної експертизи НДЕКЦ при ГУМВС України в м. Києві Соха Ю. В., встановлено, що рукописний текст та підпис від імені ОСОБА_2 в довіреності від 19 серпня 2014 року, яка зареєстрована в реєстрі нотаріальних дій за № 443, рукописний текст та підпис від імені ОСОБА_2 в довіреності від 19 серпня 214 року, яка зареєстрована в реєстрі нотаріальних дій за № 441, а також рукописний текст та підпис від імені ОСОБА_2 в довіреності від 19 серпня 2014 року, яка зареєстрована в реєстрі нотаріальних дій за № 444, виконані не ОСОБА_2 , а іншою особою (т. 2, а.с.99-108).

За встановлених обставин, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 районний суд виходив з того, що з висновку експерта № 402/тдд від 09 липня 2015 року, складеного старшим експертом сектору технічної експертизи документів та почеркознавчої експертизи відділу криміналістичної експертизи НДЕКЦ при ГУМВС України в м. Києві Соха Ю. В., встановлено, що рукописний текст та підпис від імені ОСОБА_2 в довіреності від 19 серпня 2014 року, яка зареєстрована в реєстрі нотаріальних дій за номером 443, рукописний текст та підпис від імені ОСОБА_2 в довіреності від 19 серпня 214 року, яка зареєстрована в реєстрі нотаріальних дій за №441, а також рукописний текст та підпис від імені ОСОБА_2 в довіреності від 19 серпня 2014 року, яка зареєстрована в реєстрі нотаріальних дій за номером 444, виконані не ОСОБА_2 , а іншою особою (т.2 а.с.99-108). Отже, довіреність від 19 серпня 2014 року, на підставі якої ОСОБА_3 від імені позивача уклав з ОСОБА_1 договір купівлі-продажу земельної ділянки, видана поза волевиявленням позивача та не відповідає його внутрішній волі. З огляду на це, дана довіреність суперечить вимогам, передбаченим ч. 3 ст. 203 ЦК України та для відновлення порушених прав позивача належить визнати недійсною довіреність від 19 серпня 2014 року, посвідчену приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Сушиком О. В., яка зареєстрована в реєстрі за номером 444.

У зв`язку з тією обставиною, що договір купівлі-продажу земельної ділянки від 05 вересня 2014 року, який укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , був укладений на підставі недійсної довіреності. ОСОБА_3 не мав права відчужувати земельну ділянку, належну позивачеві, а тому договір купівлі-продажу земельної ділянки від 05 вересня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Турчак С. М., зареєстрований в реєстрі за номером 5113, також підлягає визнанню недійсним.

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги апеляційний суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За правилом ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з ч. 3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин (ч. 1 ст. 245 ЦК України).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна, згідно вимог ст. 657 ЦК України, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Оскільки у даній справі на підставі достовірного письмового доказу установлено, що оспорювана довіреність підписана не ОСОБА_2 а іншою особою, указаний правочин в порушення вимог ч. 2 ст. 203 ЦК України вчинений без волевиявлення ОСОБА_2 , а тому в силу положень ч. 1 ст. 215 ЦК України є недійсним.

Відтак, є недійсним і договір купівлі-продажу земельної ділянки від 05 вересня 2014 року, який укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , що укладений неповноважною особою на підставі недійсної довіреності, тобто без волевиявлення власника земельної ділянки.

Ураховуючи наведене, доводи апеляційної скарги про те, що районним судом при визнанні договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним було проігноровано позицію Верховного Суду від 02 вересня 2020 року щодо належності способу захисту відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані.

Доводи апеляційної скарги про те, що районним судом не було проаналізовано та оцінено оригінал висновку експерта та довіреність, не був допитаний експерт, що складав даний висновок, не було проведено почеркознавчу експертизу незалежним судовим експертом, колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Матеріали справи свідчать, що 15 березня 2021 року у підготовчому засіданні представником ОСОБА_2 , адвокатом Гребенченком О. А., долучено до матеріалів справи належним чином завірену старшим слідчим СВ Дарницького УПГУНП у м. Києві Ведяпіною В. І. з її особистим підписом та "мокрою" печаткою Дарницького управління поліції копію висновку Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 09 липня 2015 року № 402/тдд, відповідно до якого рукописний текст та підпис від імені ОСОБА_2 у довіреності виконані не позивачем, а іншою особою (т. 2, а. с. 98-108).

Відповідно до ч. 5 ст. 102 ЦПК України суд має право за заявою учасників справи або з власної ініціативи викликати експерта для надання усних пояснень щодо його висновку.

Матеріали справи свідчать, що результати проведення Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром експертизи від 09 липня 2015 року № 402/тдд містять категоричні висновки, зокрема про те, що рукописний текст та підпис від імені ОСОБА_2 у довіреності виконані не позивачем, а іншою особою, без посилання на ймовірність вказаних висновків або неможливість надати відповідь стосовно поставлених запитань.

Отже у районного суду були відсутні підстави ставити під сумнів відомості указаного письмового доказу, а заяв про виклик експерта від учасників справи матеріали справи не місять.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3 ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За правилами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно цивільного процесуального законодавства,у разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може відповідно до ч.11 ст. 83 ЦПК України просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів.

При відсутності з її боку таких процесуальних дій, особа, яка подала заяву, має згідно із загальними правилами доказування (стаття 81 ЦПК) подати відповідні докази, що спростовують значення відомостей оспорюваного документа і могли бути підставою неприйняття його до уваги під час оцінки доказів.

У даній справі, як вже зазначено вище, ОСОБА_1 , мала правову допомогу фахівця у галузі права (адвоката) та сприяння у здійсненні процесуальних прав з боку суду, який відкладав проведення підготовчого засідання у зв`язку з неявкою сторони відповідача. Однак, діючи на власний розсуд, не скористалась своїми процесуальними правами щодо подання відповідних доказів на спростування значення відомостей наданого позивачем письмового доказу (висновку Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 09 липня 2015 року № 402/тдд) під час розгляду справи в суді першої інстанції, а обрала тактику затягування розгляду справи.

Посилання у апеляційній скарзі на той факт, що відповідачем заявлялось клопотання про призначення почеркознавчої експертизи з посиланнями на аркуші справи 204 та 225 першого тому справи, відхиляються апеляційним судом як неприйнятні, оскільки вказані клопотання були заявлені під час першого розгляду справи у суді апеляційної інстанції, натомість під час нового розгляду справи районним судом після скасування судових рішень судом касаційної інстанції таких клопотань не заявлялось, про що вже детально зазначено вище.

Одночасно апеляційний суд акцентує, що діяльність Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру регламентована Положенням про Експертну службу Міністерства внутрішніх справ України, затверджене наказом МВС України від 03 листопада 2015 року № 1343, зареєстровано у МЮ України 06 листопада 2015 року № 1390/27835, відповідно до якого експертна служба Міністерства внутрішніх справ України є системою державних спеціалізованих установ судової експертизи, діяльність якої спрямовується і координується Міністерством внутрішніх справ України. Експертна служба МВС безпосередньо підпорядковується Міністру внутрішніх справ України.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване рішення в частині витребування земельної ділянки порушує майнові права ОСОБА_1 , оскільки на спірній земельній ділянці вона побудувала будинок, який займає частину земельної ділянки та вона у ньому проживає, не мають правового значення для вирішення спору.

Ці обставини підлягають урахуванню під час виконання рішення суду і можуть бути підставою для подання заяви про встановлення способу і порядку виконання цієї частини рішення.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга немістить.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Проніна Євгена Ігоровича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 05 серпня 2021 року.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді О. В. Борисова

Т. О. Невідома