ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1953/21 Справа № 199/3287/19 Суддя у 1-й інстанції - Спаї В. В. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

ОСОБА_1 ,

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11205», третя особа ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11205», третя особа ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (т. 1 а.с. 3-9).

В обгрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 20 листопада 2018 року о 20 годині 05 хвилин на вул. В. Сухомлинського в смт. Слобожанське Дніпропетровської області з вини третьої особи у справі ОСОБА_2 , сталася ДТП, внаслідок якої автомобіль «Nissan Primera» д/н НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження, чим його власнику ОСОБА_3 завдано майнової шкоди. В момент ДТП ОСОБА_2 керував належним відповідачу автомобілем «Mercedes-Benz Sprinter 411 CD» НОМЕР_2 , виконуючи свої трудові обов`язки як працівник відповідача. На підставі договору відступлення права вимоги від 20 листопада 2018 року позивач став новим кредитором, замість попереднього ОСОБА_3 , у деліктних правовідносинах із відповідачем та страховиком останнього. 21 лютого 2019 року страховиком відповідача здійснено страхову виплату на рахунок СТО, де проводились відновлювальні роботи пошкодженого в ДТП автомобіля «Nissan Primera» в розмірі 42 827,52 гривень, що відповідає вартості відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу за вирахуванням франшизи, визначеного експертом автотоварознавцем у своєму висновку від 18 грудня 2018 року № 3612/18/18. Разом з тим, фактичні витрати на відновлювальний ремонт зазначеного авто склали 81 686,06 гривень, що на 38 858,54 гривень перевищує розмір виплаченого страхового відшкодування, і ця різниця була сплачена позивачем на рахунок СТО задля завершення відновлювального ремонту авто.

Просив суд стягнути з відповідача на свою користь вказану різницю між страховою виплатою та фактичною вартістю відновлювального ремонту, а також стягнути розмір франшизи 1 000 гривень і вартість послуг експерта автотоварознавця в розмірі 2 100 гривень.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі (т. 2 а.с. 18, 20-24).

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на те, що рішення суду прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів, а також порушенням норм матеріального та процесуального права /т. 2 а.с. 26-29/.

Сторони по справі не скористались своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК щодо подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1

ОСОБА_1 також подав до суду письмові пояснення (т. 2 а.с. 38-41).

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2020 рокув порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходив з їх недоведеності.

Проте, колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Суд першої інстанції встановлено, що 20 листопада 2018 року мала місце дорожньо-транспортна пригода.

Так, ОСОБА_2 в вказаний день о 20 годині 05 хвилин, керуючи транспортним засобом «Mercedes-Benz Sprinter 411 CD» НОМЕР_2 по вул. В. Сухомлинського в смт. Слобожанське Дніпровського району Дніпропетровської області, в порушення вимог п.10.1 Правил дорожнього руху перед зміною напрямку руху не переконався в безпеці свого маневру, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Nissan Primera» д/н НОМЕР_1 , спричинивши пошкодження зазначеним транспортним засобам. Викладені фактичні обставини ДТП, а також вина ОСОБА_2 в її скоєнні встановлені постановою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2018 року, якою ОСОБА_2 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Оскільки дана постанова суду набрала законної сили ще 27 грудня 2018 року, викладені в ній фактичні обставини спричинення майнової шкоди та вина ОСОБА_2 у її спричиненні відповідно до ст.82 ч.6 ЦПК України є преюдиційно встановленими та не підлягають доказуванню (т. 1 а.с. 12-13)

На момент вищевказаної ДТП і до теперішнього часу автомобіль «Nissan Primera» д/н НОМЕР_1 належить ОСОБА_3 , що підтверджується копією відповідного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (т. 1 а.с. 14-15).

Судом також встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача перед третіми особами на час вищевказаної ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Саламандра» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Забезпеченим транспортним засобом є «Mercedes-Benz Sprinter 411 CD» НОМЕР_2 , страхувальником ТДВ «АТП 11205», ліміт відповідальності страховика за одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, визначено в розмірі 100 000 гривень, розмір франшизи 1 000 гривень (т. 1 а.с. 88).

Крім того, судом за матеріалів справи, а також у відповідності до положень ст. 82 ч. 1 ЦПК України встановлено, що автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter 411 CD» НОМЕР_2 належить на праві власності відповідачу, а ОСОБА_2 керував вказаним транспортним засобом в момент ДТП, будучи працівником відповідача та виконуючи свої трудові обов`язки.

20 листопада 2018 року між ОСОБА_3 та позивачем укладено договір відступлення права вимоги, з умовами якого позивач набув належних ОСОБА_3 прав кредитора у деліктному зобов`язанні, а саме прав вимоги до ПрАТ «СК «Саламандра» з виплати страхового відшкодування та до винної у ДТП особи, а відтак і до відповідача, з відшкодування розміру завданої у вказаній вище ДТП майнової шкоди, що не покрилась страховим відшкодуванням. Для належної реалізації прав нового кредитора позивач також отримав від ОСОБА_3 відповідну довіреність (т. 1 а.с. 62-63)

Також 20 листопада 2018 року позивач повідомив страховика відповідача про подію ДТП, надавши разом із нею необхідний пакет документів, а заявою від 14 лютого 2019 року про зміну напрямку виплати страхового відшкодування (т. 1 а.с. 16-17, 19).

21.02.2019 р. платіжним дорученням № 473 ФОП ОСОБА_4 перераховане стразове відшкодування за ремонт авто Nissan Primera» д/н НОМЕР_1 згідно страхового акту 0020604.11.18/1 в розмірі 42 827,52 грн., що підтверджується відповідним платіжним дорученням (т. 1 а.с. 49).

Згідно висновку експерта № 3612/18/18 (автотоварознавчої експертизи з визначення вартості матеріальної шкоди, завданої володільцю КТЗ) від 18 грудня 2018 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Nissan Primera» д/н НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП, становить 90 762,29 гривень. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу замінюваних складових частин (розрахованого в порядку, встановленому законодавством) вказаного авто, пошкодженого внаслідок ДТП, становить 43 827,52 гривень (40 251,54 гривень без урахування ПДВ). Розмір же майнової шкоди, завданої власнику вказаного автомобіля становить 43 827,52 гривень (т. 1 а.с. 20-44)

21 лютого 2019 року страховиком відповідача на підставі страхового акту №0020604.11.18/1 здійснено виплату страхового відшкодування за вказаними позивачем реквізитами за вирахуванням франшизи в розмірі 42 827,52 гривень, що відповідає вказаній вище визначеній експертом вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу замінюваних складових частин (т. 1 а.с. 49)

26 лютого 2019 року завершено відновлювальний ремонт автомобіля «Nissan Primera» д/н НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 46), на підтвердження вказаного позивач надав акт № 3 від 26.02.2019 р. прийому передачі виконаних робіт (наданих послуг), вартість якого оплачена позивачем в розмірі 38 858,54 гривень (а.с. 47).

27.03.2019 р. ОСОБА_1 сплачено ФОП ОСОБА_4 38 858,54 грн. згідно акту № 3 від 26.02.2019 р., що підтверджується відповідною квитанцією (т. 1 а.с. 47).

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи № 2450-20 від 22 вересня 2020 року після проведення розбірно-складальних робіт окремих складових автомобіля «Nissan Primera» д/н НОМЕР_1 , а саме: дверей передніх правих, дверей задніх правих та заднього правого крила (тобто складових частин, пошкоджених в ДТП від 20 листопада 2018 року), огляду складових частин встановлено, що складові замінені можливо на нові (т. 1 а.с. 231-238). Згідно з вказаним висновком судової експертизи вирішити питання в категоричній формі не надається можливим, оскільки на складових відсутні сліди іншого кольору фарби, відсутні сліди рихтування, дата виготовлення складових КТЗ тощо. Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів не застосовується по вирішуванню питань в якому стані після ДТП встановлювалися складові частини КТЗ.

Відповідно до вказаного вище висновку судової експертизи у зв`язку з тим, що питання № 1 не вирішується, тому питання № 2 п визначенню вартості складових КТЗ Nissan Primera д/н НОМЕР_1 , а саме: крило заднє праве, двері передні праві та двері задні праві, що були встановлені після ДТП 20.11.2018 р., експертом не розглядається; у зв`язку з тим, що питання № 1 експертом не вирішується, тому питання № 3 по визначенню реальної вартості витрат, яка була здійснена ОСОБА_1 для відновлення транспортного засобу Nissan Primera д/н НОМЕР_1 після ДТП 20.11.2018 р., експертом не вирішується.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України «Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 09 липня 2010 року № 566 (далі Розпорядження).

За змістом ст.ст. 512-514, 516 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсягах і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір, який є обов`язковим для виконання, акти цивільного законодавства, а також завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.

Нормою ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є в тому числі діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності тощо) володіє транспортним засобом, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Положеннями ст. 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Разом з тим, відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником майна або відповідальності перед іншими особами.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Положеннями ст.ст. 3, 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 979, 980 ЦК України передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників (страхувальників) наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

За змістом ст. 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 981 ЦК України договір обов`язкового страхування, яким особа страхує свою цивільно-правову відповідальність, укладається у письмові формі, зокрема, шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва поліса.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Розміри страхових сум переглядаються Уповноваженим органом відповідно до рівня інфляції та індексу споживчих цін.

Пунктом 1 Розпорядження встановлено, що розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності цим розпорядженням (після 19 лютого 2016 року) за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 100 000 гривень на одного потерпілого.

За змістом ст.ст. 12, 22, 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 9 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (страхове відшкодування). Різновидом шкоди, завданої майну, є шкода, пов`язана із пошкодженням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розмір якої не може перевищувати 2% від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Згідно ст.ст. 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (подається причетним до ДТП водієм в письмовій формі невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП) подає страховику заяву про страхове відшкодування та долучає до неї визначені законом документи. В свою чергу, страховик, за умови настання страхового випадку, подання йому повного пакету документів та повідомлення про ДТП із дотриманням вимогу закону, протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється шляхом безготівкового розрахунку. Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Нормою ст. 1192 ЦК України визначено, що якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Положеннями ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Нормою ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає неналежними докази, надані позивачем, на підтвердження розміру фактично понесених витрат на відновлення пошкодженого транспортного засобу.

Так, наведене вище судом чинне на час виникнення та існування спірних правовідносин сторін цивільне законодавство визначає порядок, підстави та розміри відшкодування винною особою збитків (шкоди), завданих потерпілій особі. При цьому, законом передбачена певна особливість врегулювання тих деліктних правовідносин, за якими шкода майну потерпілої особи завдана внаслідок ДТП транспортним засобом (джерелом підвищеної небезпеки). Така особливість полягає, зокрема, в участі у врегулюванні правовідносин третьої сторони страховика (страхові організації, що має право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) власника транспортного засобу, винного у заподіянні майнової шкоди (пошкодженні транспортного засобу) потерпілої особи. Такий страховик, за умови обов`язкового за законом попереднього укладення з винним у ДТП власником авто (страхувальником) договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, здійснює відшкодування в межах ліміту своєї відповідальності (страхової суми) завданої страхувальником майнової шкоди потерпілій особі (власнику іншого транспортного засобу, пошкодженого з вини страхувальника), однак з урахуванням зносу пошкодженого в ДТП транспортного засобу/замінюваних при відновлювальному ремонті його складових частин. За таких обставин, згідно положень закону покладення на застраховану винну у ДТП особу обов`язку відшкодувати потерпілому майнову шкоду можливе лише у випадку обґрунтованої, законної відмови страховика здійснити таке відшкодування за свого страхувальника або у випадку, якщо виплачене страховиком страхове відшкодування (страхова виплата) є меншою від розміру завданої майнової шкоди з урахуванням зносу пошкодженого майна. В останньому випадку на винну особу (страхувальника) може бути покладено обов`язок з відшкодування різниці між страховою виплатою та розміром завданої шкоди. При цьому, в такому випадку розмір здійсненої страхової виплати (страхового відшкодування), розрахованого з урахуванням зносу, має бути максимально наближеним до встановленого ліміту відповідальності страховика (страхової суми) і може бути зменшений лише на розмір франшизи та/або розмір відповідного податку (ст.ст. 29, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Покладання ж обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Наведений вище правовий висновок узгоджується із правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 04 липня 2018 року по справі №755/18006/15-ц, від 03 жовтня 2018 року по справі №760/15471/15-ц, у постановах Верховного Суду 06 березня 2019 року по справі №369/11306/16-ц, від 13 березня 2019 року по справі №227/2552/17, від 13 березня 2019 року по справі №727/1881/16-ц, від 20 березня 2019 року по справі №522/438/18, від 20 березня 2019 року по справі №695/882/15-ц.

Що стосується безпосередньо правовідносин сторін по даній цивільній справі, то в ході її розгляду дійсно знайшов підтвердження факт ДТП від 20 листопада 2018 року, яка сталася з вини водія автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 411 CD» НОМЕР_2 ОСОБА_2 , і внаслідок якої останнім завдано власнику автомобіля «Nissan Primera» д/н НОМЕР_1 ОСОБА_3 майнової шкоди у вигляді пошкодження його авто.

Разом з тим, судом також встановлено, що ОСОБА_2 в момент ДТП керував автомобілем, який належить відповідачу, виконуючи трудові обов`язки, як працівник відповідача, тому саме відповідач згідно ст. 1172 ЦК України є особою, відповідальною за спричинену в ДТП майнову шкоду.

Цивільно-правова відповідальність відповідача перед третіми особами на час ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Саламандра» із лімітом відповідальності даного страховика в розмірі 100 000 гривень за шкоду, спричинену майну.

Виконуючи свої обов`язки, страховик здійснив виплату страхового відшкодування з урахуванням зносу та за вирахуванням франшизи в розмірі 42 827,52 гривень, що відповідає визначеній експертом у висновку № 3612/18/18 (автотоварознавчої експертизи з визначення вартості матеріальної шкоди, завданої володільцю КТЗ) від 18 грудня 2018 року вартості відновлювального ремонту пошкодженого в ДТП автомобіля «Nissan Primera» д/н НОМЕР_1 з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу замінюваних складових частин і також за вирахуванням франшизи.

Відтак, страховик відповідача виконав свій обов`язок щодо виплати страхового відшкодування в повному обсязі (з урахуванням франшизи) та така виплата покрила весь розмір завданої майнової шкоди, виходячи з розміру відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових частин, які замінюються, визначеного у висновку експерта № 3612/18/18 від 18.12.2018 р. (т. 1 а.с. 30).

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного Кодексу.

Виходячи зі змісту ст. 623 ЦК України, на кредитора покладений обов`язок довести розмір збитків, заподіяних йому порушенням зобов`язання. При цьому кредитор повинен не тільки точно підрахувати розмір збитків, але і підтвердити їх документально.

На підтвердження розміру збитків позивач надав акт № 3 від 26.02.2019 р. (т. 1 а.с. 46) та квитанцію про сплату 38 858,54 грн. (т. 1 а.с. 47).

Відповідно до вказаного вище акту від 26.02.2019 р. ремонтно-фарбувальні роботи автомобіля (не вказано найменування авто та його р/н) склали 14 904,00 грн., матеріали 8 171,06 грн., вартість запчастин: крило заднє праве 15 342,00 грн., двері передні праві 18 670,00 грн., двері задні праві 24 599,00 грн.

Як встановлено судом на підставі висновку судової автотоварознавчої експертизи від 22.09.2020 р. (т. 1 а.с. 231-235), експерт не надав категоричного висновку з питання чи встановлювалися у новому стані після ДТП 20.11.2018 р. на КТЗ Nissan Primera р/н НОМЕР_1 наступні складові: крило заднє праве, двері передні праві та двері задні праві.

За змістом норм ст.ст. 29, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», п.п. 2.4, 8.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092, страховик відшкодовує в межах ліміту своєї відповідальності вартість відновлювального ремонту пошкодженого в ДТП транспортного засобу потерпілого з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. То ж розмір страхового відшкодування може бути меншим за вартість фактично проведеного відновлювального ремонту авто, якщо при такому ремонті були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини тощо. Більш того, зазначена вартість відновлювального ремонту авто, проведеного з використанням нових запчастин, може формально охоплюватись лімітом відповідальності страховика, однак це не створює для страховика обов`язку визначити і виплатити страхове відшкодування саме в розмірі такого фактично проведеного відновлювального ремонту авто, оскільки розмір страхового відшкодування в обов`язком порядку розраховується із урахуванням зносу, а не вартості нових замінюваних деталей авто.

Відтак, якщо для відновлення попереднього стану автомобіля, який мав певну зношеність, були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності авто або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. І саме на відповідальну за шкоду особу, в даному випадку відповідача, у відповідності до ст. 1194 ЦК України покладається законом обов`язок компенсувати потерпілій особі різницю між виплаченим страховим відшкодуванням, розрахованим з урахуванням зносу, та фактично проведеним відновлювальним ремонтом авто з використанням нових комплектуючих.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Вимоги щодо належності, допустимості, достатності та достовірності доказів сформульовані у статтях 77-80 ЦПК України.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Підстави для збирання судом доказів в даній справі відсутні (ч. 2 ст. 13 ЦПК України).

Колегія суддів погоджується з тим, що суд позбавлений можливості встановити факт використання при проведенні ремонту нових вузлів, деталей, комплектуючих частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, якщо це дійсно мало місце у спірних правовідносинах, оскільки позивач не надав доказів у порядку ст.ст. 76-80 ЦПК України на підтвердження цієї обставини.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначені Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», дія якого, виходячи зі змісту преамбули вказаного закону, поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Оскільки судовий експерт не надав категоричного висновку з питання чи встановлювалися у новому стані після ДТП 20.11.2018 р. на КТЗ Nissan Primera р/н НОМЕР_1 наступні складові: крило заднє праве, двері передні праві та двері задні праві, а надана позивачем квитанція є документом, що підтверджує оплату, втім, ані вона, ані акт прийому передачі не дає змогу ідентифікувати надану/надані послугу/послуги, їх кількість та вартість, відносно якого майна, а також використані вузли, деталі, комплектуючі частини за умови їх придбання, підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд дійшов вірних висновків про недоведеність позовних вимог, відтак, і погоджується з тим, що підстав для задоволення позову в частині стягнення матеріальних збитків у розмірі 38 858,54 грн. відсутні.

Доводи апеляційної скарги стосовно неврахуванням судом першої інстанції обставини справи є хибними.

Доводи скарги стосовно неврахування судом першої інстанції наявності доказів наданих позивачем на підтвердження фактичного ремонту пошкодженого автомобіля, колегія суддів не бере до уваги враховуючи наступне.

Пошкодження складових автомобіля: крило заднє праве, двері передні праві та двері задні праві також оглядались експертом ОСОБА_5 при складанні висновку від 18.12.2018 року № 3612/18/18, яким була визначена матеріальна шкода завдана власнику транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу в тому числі з урахуванням вказаних складових (т. 1 а.с. 31-39).

Позивач не навів належних обгрунтувань стосовно того, що вказані витрати були вимушеними та пов`язаними саме з відновлювальним ремонтом належного йому транспортного засобу внаслідок його пошкодження під час ДТП.

Позивачем до свого позову на підтвердження фактично понесених витрат щодо ремонту складових частин пошкодженого автомобіля надано: копію квитанції № 0.0..1 від 27 березня 2019 року (т. 1 а.с. 47) та акт № 3 від 26.02.2019 року прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) (т. 1 а.с. 46).

Однак, вищевказані документи не можуть слугувати доказами розміру фактично понесеного збитку. Саме до такого висновку призводить системний аналіз норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Так, у статтях 22 та 1192 ЦК України зазначено, що збитками є втрати, які особа понесла або повинна понести для відновлення свого порушеного права, які визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна. Одночасно статті 22 та 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказують, що страховик відшкодовує оцінену в порядку визначену Законом шкоду, а саме витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Крім того, положення абзацу 2 пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказують, що виплата на підставі рахунку з СТО може бути проведена лише за взаємним погодженням між страховиком та потерпілим. Також, обов`язок проводити оцінку при визначенні розміру завданого збитку зазначений і в статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Позивачем до свого позову не надано будь-яких доказів того, що позивачем подавалися вищевказані документи до страхової компанії та було проведено його погодження між страховиком та потерпілим.

Крім того, як вже було встановлено судом, на підставі висновку судової автотоварознавчої експертизи від 22.09.2020 р. (т. 1 а.с. 231-235), експерт не надав категоричного висновку з питання чи встановлювалися у новому стані після ДТП 20.11.2018 р. на КТЗ Nissan Primera р/н НОМЕР_1 наступні складові: крило заднє праве, двері передні праві та двері задні праві.

Керуючись зазначеними положеннями законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду та не визнає квитанцію квитанцію № 0.0..1 від 27 березня 2019 року (т. 1 а.с. 47) та акт № 3 від 26.02.2019 року прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) (т. 1 а.с. 46) належними та допустимими доказами щодо підтвердження факту фактичного ремонту пошкодженого автомобілю.

Доводи скарги з приводу висновку судової автотоварознавчої експертизи від 22.09.2020 р. (т. 1 а.с. 231-235) є незгодою з вказаними висновками, однак, оцінка доказів є прерогативою суду, переоцінка доказів учасниками судового процесу чинним законодавством не передбачена.

Доводи скарги про те, що судом було проігноровано практику Верховного суду, що є порушенням ч. 4 ст. 263 ЦПК України, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вказане спростовується змістом рішення суду, а не врахування рішень Верховного суду на які в своїх письмових поясненнях посилається позивач не є порушенням ч. 4 ст. 263 ЦПК України зі сторони суду. Крім того, вказане не спростовує обгрунтовані висновки суду щодо недоведеності позовних вимог про стягнення матеріальних збитків у розмірі 38 858,54 грн.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції не було вирішено позовну вимогу позивача про стягнення з відповідача франшизи, що є порушенням норм процесуального права та є обов`язковою підставою для скасування рішення суду.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача ТОВ «Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11205» на користь позивача франшизи, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно п.12.1 ст. 12 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Згідно п. 36.6 ст. 36 страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Цивільно-правова відповідальність відповідача перед третіми особами на час вищевказаної ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Саламандра» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Забезпеченим транспортним засобом є «Mercedes-Benz Sprinter 411 CD» НОМЕР_2 , страхувальником ТДВ «АТП 11205», ліміт відповідальності страховика за одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, визначено в розмірі 100 000 гривень, розмір франшизи 1 000 гривень (а.с. 88).

21 лютого 2019 року страховиком відповідача на підставі страхового акту №0020604.11.18/1 здійснено виплату страхового відшкодування за вирахуванням франшизи.

Позивач, звертаючись до суду із позовною заявою, просив стягнути з відповідача ТОВ «Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11205» франшизу в розмірі 1 000,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках.

Таким чином, з урахуванням заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за можливе стягнути з відповідача ТОВ «Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11205» на користь позивача 1 000,00 грн. франшизи.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, встановивши, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права не розглянувши позовні вимоги позивача про стягнення франшизи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення по справі про задоволення позовних вимог частково.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України колегія суддів приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору пропорційно задоволеним вимогам, а саме: за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 18,29 грн. та за апеляційний розгляд справи у розмірі 27,43 грн., а всього: 45,72 грн.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2020 року скасувати з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11205» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11205» на користь ОСОБА_1 франшизу у розмірі 1 000 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11205» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 45,72 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров