КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/157/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Білич І.М.

суддів Слюсар Т.А., Коцюрби О.П.

при секретарі Кемському В.В.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника ТОВ «Кей-Колект» Федяніна В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 лютого 2020 року, ухвалене під головуванням судді Святошинського районного суду м. Києва Журибеди О.М.,

у цивільній справі № 759/14787/16-ц за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», Товариство з обмеженою відповідальністю «ІМПРЕСІВ», про визнання неправомірним та скасування рішення.

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Б.М., в якому просила визнати протиправними дії відповідача щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «ІМПРЕСІВ»; скасувати рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 23242540 від 29.07.2015 року, на указану квартиру, а також зобов`язати відповідача скасувати та виключити запис №10596859 від 29.07.2015 року про право власності з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та запис №10597037 від 29.07.2015 року про реєстрацію обтяження з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 30.04.2008 року між нею та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за яким банк надав ОСОБА_4 кредитні кошти у формі кредитної лінії, ліміт якої є рівним 1975,59 гривень. Також 30.04.2008 року між позивачем та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за яким банк надав ОСОБА_4 кредит в іноземній валюті в сумі 100 000 доларів США з метою придбання житлової нерухомості, а саме: двокімнатної квартири загальною площею 46,10 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

30.04.2008 року в забезпечення виконання зобов`язань за обома кредитними договорами між позивачем та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір іпотеки нерухомого майна № 84560, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф., за реєстровим № 102, відповідно до якого позивач передала в іпотеку банку зазначену вище квартиру.

12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу № 1, на підставі якого ПАТ «УкрСиббанк» передав, а ТОВ «Кей-Колект» прийняв право вимоги боргу за договором про надання споживчого кредиту № 0, який утворився у ОСОБА_4 перед ПАТ «УкрСиббанк».

13.11.2015 року з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна позивачці стало відомо, що власником її квартири у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно значиться ТОВ «ІМПРЕСІВ» на підставі договору купівлі - продажу №2861 від 29.07.2015 року.

Відповідні зміни щодо власника нерухомості були внесені 29.07.2015 року до державного реєстру приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфін Б.М., який виконував функції державного реєстратора.

Позивач вважала відповідне рішення приватного нотаріуса незаконним, оскільки воно прийняте нотаріусом як державним реєстратором за відсутності укладеного між сторонами окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Зазначаючи також, що оскаржувані дії приватного нотаріуса суперечать вимогам Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19 лютого 2020 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфін Бориса Михайловича щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «ІМПРЕСІВ».

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 23242540 від 29.07.2015 року на квартиру АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «ІМПРЕСІВ».

Не погодившись з судовим рішенням, ТОВ «Кей-Колект» подало апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просило ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Посилаючись на те, що в договорі іпотеки, укладеному між позивачем та АКІБ «УкрСиббанк», наявне іпотечне застереження, що не потребує укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у випадку позасудової реалізації предмету іпотеки. Зазначаючи також, що скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на нерухоме майно без попереднього визнання недійсним правочину, за яким було набуто право власності на спірну квартиру, не відповідає вимогам чинного законодавства.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

У судовому засіданні позивач та її представник не визнали подану апеляційну скаргу, заперечували проти її задоволення.

Представник відповідача підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб що з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив зокрема з того, що проведення державної реєстрації права власності відбулося з порушенням вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та за відсутності укладеного між сторонами окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Проте, погодитися з такими висновками суду не можна, виходячи з наступного.

Так, ухвалюючи вказане судове рішення, суд першої інстанції вважав, що спір щодо скасування рішення про державну реєстрацію права на нерухоме майно виник саме між позивачем та приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфін Б.М.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що у подібних справах за позовом іпотекодавця до державного реєстратора із залученням іпотекодержателя третьою особою спірні правовідносини виникають здебільшого саме між позивачем та третьою особою через невиконання договірних зобов`язань і реалізацією прав іпотекодержателя щодо предмета іпотеки - нерухомого майна позивача (постанови від 17 квітня 2018 року у справі № 815/6956/15, від 24 квітня 2018 року у справі № 825/478/17, від 29 травня 2018 року у справі № 826/19487/14, від 30 травня 2018 року у справі № 826/9417/16, від 6 червня 2018 року у справі № 804/3509/17, від 16 жовтня 2018 року у справі № 804/14296/15, від 14 листопада 2018 року № 826/1656/18).

За змістом висновків, викладених у п. 31.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі № 372/51/16-ц, та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.04.2019 року у справі № 686/20502/16-ц, спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно має розглядатися як спір, що пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстровано речове право на нерухоме майно.

Як встановлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 року по справі №755/10947/17, у даному випадку спір пов`язаний з реалізацією іпотекодержателем своїх прав на предмет іпотеки, процедура якої передбачає їх здійснення лише за участі нотаріуса (державного чи приватного) або державного реєстратора, дії якого оскаржуються опосередковано через неправомірність дій іпотекодержателя.

Крім того, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу суду першої інстанції на необхідність при розгляді справи врахувати правові висновки, викладені у справах в аналогічних правовідносинах у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.09.2018 року в справі № 11-404апп18 щодо суб`єктного складу, де вказано, що належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої прийнято оскаржуване рішення про реєстрацію права власності.

Однак, в даному випадку суд першої інстанції розглянув та задовольнив позов, пред`явлений до неналежного відповідача - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфін Б.М.

Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За змістом ст.ст. 4, 48 ЦПК України відповідачем є особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку, позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

При цьому, у відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого засідання, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Тобто, виходячи з системного аналізу вищенаведених положень цивільного процесуального законодавства, можна дійти висновку, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, в той час як встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Аналогічний висновок викладено й в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц.

Крім того, як наголошено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі № 552/6381/17, пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

На підставі викладеного, керуючись ч. 4 ст. 367 ЦПК України, а також враховуючи те, що можливість заміни належної сторони передбачена виключно на стадії розгляду справи у суді першої інстанції, в той час як при здійсненні апеляційного перегляду справи суд не уповноважений на вчинення таких дій, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції, як таке що ухвалене з порушенням норм процесуального права, та постановити нове судове рішення у порядку ст. 376 ЦПК України, яким у задоволенні позову відмовити.

При цьому, в даному випадку аналіз доводів апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального права колегія суддів вважає недоцільним з огляду на встановлення відсутності спору між позивачем та відповідачем.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 лютого 2020 року скасувати та постановити нове, за яким;

ОСОБА_1 відмовити у задоволенні позовних вимог до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», Товариство з обмеженою відповідальністю «ІМПРЕСІВ», про визнання неправомірним та скасування рішення.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 березня 2021 року.

Суддя-доповідач:

Судді: