Справа № 331/2605/20
Провадження № 2/331/205/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Світлицької В.М.,

за участю секретаря Рухлової М.Ю.,

розглянувши в загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом Комунального закладу «Палац культури «Титан» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача КП «Палац культури «Титан»» звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу. В обґрунтування позову зазначено, що 01.10.2019 р. Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за результатами розгляду цивільної справи № 335/2068/19 прийнято рішення про скасування наказу КЗ «Палац культури «Титан» № 106-к/тр від 10.12.2018 р. про звільнення ОСОБА_2 з посади швейцара з 18.12.2018 р. за п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку зі скороченням штату та останню поновлено на роботі. Вирішено стягнути з КЗ «Палац культури «Титан» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу, без урахування (утримання) податків і зборів, у сумі 31 768,02 грн., а також судові витрати в розмірі 10 700,00 грн. Апеляційну скаргу позивача 17.12.2019 р. Запорізьким апеляційним судом залишено без задоволення, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя без змін. Вказаною постановою Запорізького апеляційного суду з КЗ «Палац культури «Титан» на користь ОСОБА_2 стягнута компенсація витрат на правову допомогу у суді апеляційної інстанції у сумі 1500,00 грн. Внаслідок незаконного звільнення позивачем понесена матеріальна шкода у розмірі 43 968,02 грн. Проведеним службовим розслідуванням (перевіркою) було встановлено, що зазначена шкода була завдана з вини ОСОБА_1 , який незаконно звільнив з 18.12.2018 р. ОСОБА_2 з роботи швейцара у зв`язку зі скороченням штату згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. На момент виявлення факту заподіяння позивачу шкоди ОСОБА_1 був звільнений, тому вирішити питання про його дисциплінарну відповідальність та матеріальне відшкодування було не можливо. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь КЗ «Палац культури «Титан» шкоду, заподіяну у зв`язку з оплатою звільненому працівнику часу вимушеного прогулу, та пов`язаних з цим витрат, у сумі 43 968,02 грн. та судовий збір.

Ухвалою суду від 17.08.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом з викликом сторін.

09.09.2020 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому зазначачено, що вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки вищестоящим органом в порядку підлеглості відносно КЗ «Палац культури «Титан» є Запорізька міська рада. Таким чином, враховуючи вимоги ст. 136 КЗпПУ та п.1.4, 4.1 Статуту комунального закладу, право на звернення з позовом до суду про стягнення з керівника КЗ «Палац культури «Титан» відшкодування завданої шкоди має виключно Запорізька міська рада як вищестоящий орган в порядку підлеглості або прокурор. Однак позовна заява подана КЗ «Палац культури «Титан», який не має повноважень на звернення до суду з такими вимогами до керівника, позовна заява подана неналежним позивачем. Матеріальна відповідальність за незаконне звільнення з посади швейцара ОСОБА_2 не може бути покладена на відповідача, так як ОСОБА_1 не видавав і не підписував наказ про звільнення з роботи ОСОБА_2 , що можна з`ясувати тільки в результаті проведення експертизи. Також, КЗ «Палац культури «Титан» було зменшено фінансування на оплату праці та нарахування на оплату праці, тому постала необхідність скорочення чисельності штату працівників. Створена комісія провела відповідну роботу та надала рекомендації директору закладу щодо осіб, яких пропонувалось звільнити, в підсумку комісія рекомендувала звільнити ОСОБА_2 за скороченням штату. Через ненадання суду під час розгляду справи № 335/2068/19 належних доказів суд не мав можливості прийняти рішення на користь КЗ «ПК «Титан», не зважаючи, що звільнення ОСОБА_2 було проведено у повній відповідності до норм законодавства. Позивачем не доведено виплату ОСОБА_2 сум, зазначених в рішенні суду, а тому права на відшкодування в порядку регресу матеріальної шкоди КЗ «ПК «Титан» не має. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд в задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 14.09.2020 року постановлено про перехід від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14.01.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач та його представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, просили відмовити з підстав, які викладені у відзиві.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку сторін, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01.10.2019 року у справі № 335/2068/19 позовні вимоги ОСОБА_2 до Комунального закладу «Палац культури «Титан» задоволено, скасовано наказ КЗ «Палац культури «Титан» № 106-к к/тр від 10.12.2018 р. року про звільнення ОСОБА_2 з посади швейцара з 18.12.2018 р. за п. 1 ст. 40 Кодексу Законів про працю України, у зв`язку зі скороченням штату; поновлено ОСОБА_2 з 18 грудня 2018 року на посаді швейцара КЗ «Палац культури «Титан» та стягнуто з КЗ «Палац культури «Титан» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу без урахування (утримання) податків і зборів, у сумі 31 768,02 грн., а також судові витрати (витрати на правову допомогу) в розмірі 10 700,00 грн.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 17.12.2019 року, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01.10.2019 по справі № 335/2068/19 залишено без змін та стягнуто з Комунального закладу «Палац культури «Титан» на користь ОСОБА_2 1500,00 грн. компенсації витрат на правовову допомогу у суді апеляційної інстанції.

Станом на час подачі позову є виконаним, що вбачається з бухгалтерської довідки вих. № 102 від 03.07.2020 року, відповідно до якої Комунальний заклад «Палац культури «Титан» сплатив ОСОБА_2 згідно постанови Запорізького апеляційного суду справа № 22-ц/807/3659/19, ЄУН № 335/2068/19 від 17.12.2019 року середній заробіток за час вимушеного прогулу без урахування (утримання) податків і зборів, у сумі 31 768,02 грн., а також за платіжним дорученням № 72 від 26.02.2020 р. ПК «Титан» виплачено ОСОБА_2 суму у розмірі 12 200,00 грн.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не визначений законом.

На підставі ст. 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні працівника, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Статтею 130 КЗпП України, передбачені загальні підстави й умови матеріальної відповідальності працівника, а саме: працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

Пунктом 8 ст. 134 КЗпП України, п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям працівниками», п. 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено обов`язок відшкодування шкоди, заподіяної установі у зв`язку з оплатою звільненому працівнику часу вимушеного прогулу. Такий обов`язок покладається на службову особу, за наказом якої працівника звільнено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в них випадках настає незалежно від форми вини.

При цьому, винна у незаконному звільненні особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з її вини установі.

Вбачається, що відповідач на час звільнення ОСОБА_2 займав посаду заступника директора з адміністративно-господарської роботи КЗ «Палац культури «Титан». Відповідно до наказу № 259к/тр від 09.11.2018 р. директора Департаменту культури і туризму Запорізької міської ради ОСОБА_3 , на ОСОБА_1 було покладено тимчасово виконання обов`язків директора КЗ «Палац культури «Титан» та останнім було видано наказ про звільнення ОСОБА_2 , який скасовано судом.

Враховуючи вище перелічені норми законодавства представник позивача зазначає, що обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної Комунальному закладу «Палац культури «Титан», у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 31768,02 грн. та понесених судових витрат на правову допомогу в розмірі 12 200,00 грн., покладається на виконуючого на той час обов`язки директора вказаної установи ОСОБА_1 .

У відповідності до ч. 4 ст. 136 КЗпП Україниa стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу.

Зайве витрачання коштів державного підприємства призводить до порушення принципів збалансованості та цільового використання бюджетних коштів, які визначені ст. 7 Бюджетного кодексу України.

Суд критично ставиться до доводів позивача щодо обов`язку відповідача по відшкодуванню шкоди, заподіяної Комунальному закладу «Палац культури «Титан» у зв`язку з оплатою незаконно звільненому ним працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу та понесених судових витрат на правову допомогу та приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Відповідно до ч. 4 ст. 136 КЗпП України стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу, яким відповідно до Статуту для Комунального закладу «Палац культури «Титан» є Департамент культури і туризму Запорізької міської ради.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, виключне право пред`явлення позову за вказаних підстав в розумінні ст. 136 КЗпП України має Департамент культури і туризму Запорізької міської ради, а не Комунальний заклад «Палац культури «Титан».

Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 1191 ЦК України, ст.ст.3, 130, 134, 136, 237 КЗпП України, ст.ст. 12, 13, 76, 81, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову Комунального закладу «Палац культури «Титан» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 25.03.2021 р.

Суддя: В.М. Світлицька