Провадження №2/447/413/21
Справа №447/75/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

27.07.2021 Миколаївський районний суд Львівської області у складі судді Павліва В.Р., за участю секретаря судового засідання Стронської Р.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві Львівської області в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком,

позивачка ОСОБА_1

представник позивачки ОСОБА_3

представник відповідача ОСОБА_4 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до Миколаївського районного суду Львівської області з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком, шляхом вселення її в житловий будинок АДРЕСА_1 .

В обгрунтування позову зазначила, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 27.06.1979 по 23.03.2015. З 11.03.1980 позивачка зареєструвала місце свого проживання у житловому будинку АДРЕСА_1 , який належав матері відповідача, а пізніше - відповідачу. Отже, позивачка вселилась в житловий будинок як член сім`ї відповідача в установленому законом порядку. Будь-яких угод про порядок користування цим житловим приміщенням укладено не було. Іншого житла позивачка не має, постійно проживає і зареєстрована в житловому будинку, спірний житловий будинок є єдиним постійним місцем проживання позивачки. Як і під час шлюбу, так і після розірвання такого позивачка систематично здійснює тимчасові поїздки на територію Республіки Польща для роботи.

У кінці березня 2018 відповідач змінив замки на вхідних дверях житлового будинку, вхідних воротах до будинку, чим обмежив доступ позивачки до житла. Також, 05.04.2018 відповідач зібрав особисті речі позивачки та перевіз з житлового будинку у квартиру, що в м. Новий Розділ, Львівської області до ОСОБА_5 , дочки сторін. Таким чином, відповідач чинить позивачці перешкоди в користуванні житлом, у зв`язку з чим просила позов задоволити.

06.02.2019 суд прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі, постановив, що справа підлягає розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Відповідачу надсилалась ухвала про відкриття провадження у справі разом із копією позовної заяви та усіма додатками до позовної заяви, завіреними належним чином.

04.03.2019 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого просив в позові відмовити в повному обсязі, зазначивши, що він є єдиним повноправним власником будинковолодіння (житлового будинку, господарських будівель, літньої кухні та гаражу), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_6 , після смерті якої він успадкував дане будинковолодіння разом з прилеглою земельною ділянкою та 20 березня 2009 зареєстрував своє право власності у встановленому законодавством порядку. У даному будинку також зареєстровані колишня дружина - ОСОБА_1 , дочка - ОСОБА_7 , зять - ОСОБА_8 та онуки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Фактично всі ці особи у будинку не проживають, його дочка, зять та онуки вже понад 12 років проживають у Бельгії та в Україну не приїжджають, а внук ОСОБА_10 народився в Бельгії. Колишня дружина більше 5 років працює та проживає у Польщі, а коли приїжджає в Україну, то проживає у квартирі АДРЕСА_2 . Позивачка жодним чином не дбає про будинок, не сплачує комунальні платежі, не несе витрат на його утримання, не приймає участь у спільному побуті і взагалі будинком не цікавляться. Будь-якої домовленості про збереження за ОСОБА_1 житлової площі за період її відсутності не було.

Оскільки позивачка не проживає у даному будинку набагато більший строк часу, вона давно втратила право користування ним, тому її позовні вимоги є повністю безпідставними, необгрунтованими і незаконними.

06.03.2019 від представника позивачки ОСОБА_3 подано клопотання про об`єднання в одне провадження цивільної справи №447/1442/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та цивільної справи №447/75/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком.

02.04.2019 ухвалою суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні будинком передано судді Карбовніку І.М. для вирішення питання про об`єднання цивільних справ.

24.06.2019 ухвалою суду у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_3 про об`єднання цивільних справ відмовлено.

01.11.2019 ухвалою суду закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду.

27.02.2020 відповідач ОСОБА_2 подав до суду клопотання про зупинення провадження у справі.

27.02.2020 ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 щодо зупинення провадження у справі.

07.12.2020 ухвалою суду позовну заяву залишено без розгляду.

11.03.2021 постановою Львівського апеляційного суду ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 07.12.2020 скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В судовому засіданні позивачка та її представник адвокат Ратич Т.М. позов підтримали та просили такий задоволити.

Відповідач та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували. Додатково ОСОБА_2 пояснив, що між ним та позивачкою часто виникали конфлікти. На даний час у нього інша сім`я. Від подружнього життя у них народилися діти. Він не може оформити субсидію, бо прописані люди які в будинку не живуть.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , пояснили, що сторони прожили в шлюбі 36 років, будували будинок. З 2015 ОСОБА_1 працює та проживає у Польщі, а коли приїжджає в Україну, то проживає у своєї дочки в м. Новий Розділ. Позивачка не може потратипи в житловий будинок, оскільки відповідач ОСОБА_2 змінив замки на вхідних дверях житлового будинку, вхідних воротах до будинку.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засдінні пояснив, що з 2010 по 2020 займав посаду голови Станківецької сільської ради. За вказаний період часу до нього, як до голови, надходили скарги про те, що ОСОБА_17 не може потрапити в житловий будинок по АДРЕСА_1 . Комісією було здійснено перевірку заяв, про що було складено відповідні акти.

Свідок ОСОБА_18 пояснила, що сторони доводяться їй батьками. З матір`ю ОСОБА_1 вона перебуває в дружніх відносинах, а з батьком ОСОБА_2 - не спілкується. Мати проживала в будинку 30 років. В 2015 вона поїхала на роботу до Польщі. Після того, як у батька з`явилася інша жінка, він розлучився з матір`ю, зібрав її особисті речі та привіз до неї додому, залишивши їх на сходах. З цього часу мати, коли приїжджає в Україну, то проживає у неї, тобто в м. Новий Розділ. Дочку ОСОБА_18 батько також не пускає в житловий будинок.

Суд встановив:

27 червня 1979 виконавчим комітетом Берездівецької сільської ради Миколаївського району Львівської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 23.03.2015 по справі № 447/3613/14-ц шлюб між сторонами розірвано.

11.03.1980 ОСОБА_1 зареєструвала місце свого проживання у житловому будинку АДРЕСА_1 , який належав матері відповідача, а пізніше - відповідачу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , після смерті якої ОСОБА_2 успадкував будинковолодіння разом з прилеглою земельною ділянкою та 20 березня 2009 зареєстрував право власності у встановленому законодавством порядку. Дані обставини підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_6 серії НОМЕР_1 від 01.09.2002, свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим 12.02.2009 державним нотаріусом Новороздільської державної нотаріальної контори - Шолок О.Я., рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 06 березня 2009 по справі № 2-470, та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №22229182 від 20.03.2009.

Згідно довідки про склад сім`ї №165 від 02.04.2018 в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 , колишня дружина - ОСОБА_1 , дочка - ОСОБА_7 , зять - ОСОБА_8 та онуки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Відповідно до Акту обстеження фактичного проживання осіб зареєстрованих за адресою АДРЕСА_1 № 164 від 02.04.2018 встановлено, що станом на 02.04.2018 на вхідних воротах до житлового будинку встановлено замок. ОСОБА_1 колишній чоловік ОСОБА_2 не допускає до будинку, ключів не дає, фактично доступу до будинку вона немає.

Оцінка суду.

Правовідносини між сторонами врегульовано нормами Житлового кодексу України та Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до ст. 65 ЖК Української РСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до статті 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням на рівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Припинення сімейних відносин не є підставою для втрати права користуватися житловим приміщенням, навіть у тому випадку, якщо його одноосібним власником є інший з подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності членасім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ч. 3 ст. 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбаченим законом.

За ч.1 ст. 156 Житлового кодексу Української РСР, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням на рівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч.4 ст. 156 Житлового кодексу Української РСР, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Згідно із ч.2 ст. 64 Житлового кодексу Української РСР, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти батьки. Членами наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Аналогічні положення містяться у ч. 1ст. 405 ЦК України, згідно яких члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Підстави та порядок позбавлення членів сім`ї власника права користування жилими приміщеннями визначені у ст. 157 ЖК України, якою встановлено, що членів сім`ї власника жилого будинку може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст. 116 ЖК України. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого приміщення.

Таким чином, позивач як член сім`ї власника будинку набув право користування ним і на час звернення до суду не втратив це право користування.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року № 2 встановлено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати: чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема, чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи зареєстровані вони в даному житловому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлено угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї певний порядок користування жилим приміщенням.

Позивач ОСОБА_1 вселена у спірний будинок як дружина відповідача ОСОБА_2 , безперервно користувалася вказаним житлом на протязі тридцяти років, у неї відсутнє будь-яке інше житло, як на праві власності, так і на праві користування, та наявність перешкод з боку власника будинку, а саме заміна замків та не надання ключів від будинку та хвіртки позивачці, що порушує її право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом вселення ОСОБА_1 у зазначений вище житловий будинок підлягають задоволенню, оскільки припинення ОСОБА_1 як членом сім`ї відповідача, сімейних відносин із власником цього житлового будинку відповідачем ОСОБА_2 , не позбавляє її права на користування раніше займаним приміщенням в житловому будинку, а перешкоди, що відповідач чинить позивачці позбавляють її можливості вільного доступу до житла за міцем реєстрації: АДРЕСА_1

Судові витрати понесені позивачем в сумі сплати судового збору 768,40 грн. підлягають стягнення з відповідача на підставі п. 1 ч. 1ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.4, 7, 12, 13, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , усунути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перешкоди в користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом вселення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в житловий будинок АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Львівського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Львівської області.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повний текст рішення виготовлено 06.08.2021.

Суддя Павлів В. Р.