ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/365/21 Справа № 203/2630/19 Суддя у 1-й інстанції - Католікян М. О. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Петешенкової М.Ю.,

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

при секретарі - Пивоваровій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 травня 2020 року

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа П`ята Дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання договору дарування недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 20 січня 2000 року є власницею 66% часток домоволодіння АДРЕСА_1 (окрема квартира). Власником решти домоволодіння був ОСОБА_3 , який помер 1986 року . Після його смерті позивач вступила у володіння його майном і відтоді відкрито і безперервно користується ним. Нещодавно вона дізналася про те, що власницею частини домоволодіння, що належала ОСОБА_3 , є відповідач, якій це майно було подаровано ОСОБА_3 за договором дарування від 14 жовтня 1991 року. Таким чином, договір дарування має явні ознаки недійсності і порушує право позивача на набуття права власності на це майно у порядку набувальної давності.

З огляду на зазначене, просила визнати недійсним договір дарування від 14 жовтня 1991 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Заочним рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 травня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надала доказів законного користування часткою ОСОБА_3 , порушення її права не доведено.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що оспорюваний договір дарування був укладений після смерті дарувальника, що свідчить про його недійсність.

Від учасників справи відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 20 січня 2000 року є власницею 66/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с.а.с. 4, 5).

Решта 34/100 часток домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу від 12 грудня 1967 року належала ОСОБА_3 (а.с.а.с. 8, 45).

Згідно ч.1 ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, про що свідчить актовий запис про смерть від 20 лютого 1986 року №1150 (а.с.а.с. 48, 88).

01 березня 2019 року право власності на 34/100 часток домоволодіння, що належали ОСОБА_3 , було зареєстроване за ОСОБА_2 , згідно рішення державного реєстратора КП «Бюро технічної інвентаризації» Дніпровської районної ради Вусика М.О. №30556045. (а.с.6)

Підставою для зміни власника став оспорюваний договір дарування від 14 жовтня 1991 року, укладений між ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 , посвідчений державним нотаріусом П`ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори Загубибатько Г.О. (номер у реєстрі - 3-5876) (а.с.а.с. 42 - 43).

Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Встановивши, що ОСОБА_3 помер до укладення оспорюваного договору дарування, у зв`язку з чим не міг його підписати, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав, передбачених положеннями статей 203, 215 ЦК України для визнання такого договору недійсним.

Висновки суду першої інстанції про те, що оспорюваним договором право позивача не порушено, колегія суддів вважає помилковими, оскільки в розумінні положень Глави 26 Розділу І Книги третьої Цивільного кодексу України, ОСОБА_1 як співвласник майна, частина якого була відчужена за спірним договором, мала першочергове право на набуття іншої частини у праві спільної власності на майно, тому таке право позивача підлягає захисту.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Заочне рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 травня 2020 року - скасувати і ухвалити нове.

Визнати недійсним договір дарування від 14 жовтня 1991 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений державним нотаріусом П`ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори Загубибатько Г.О.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: М.Ю. Петешенкова

Н.М. Деркач

М.М. Пищида