УХВАЛА

05 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 128/571/15-ц

провадження № 61-12231ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 22 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним заповіту,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив визнати недійсним заповіт, вчинений його матір`ю ОСОБА_3

10 лютого 2014 року на користь його сестри ОСОБА_1 .

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 03 грудня 2019 року позов задоволено. Визнано недійсним заповіт, вчинений ОСОБА_4 10 лютого 2014 року на користь ОСОБА_1 , посвідчений секретарем Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області та зареєстрований в реєстрі за № 44. Призначено судове засідання для вирішення питання про судові витрати в цій справі. Встановлено ОСОБА_2 строк для подання доказів щодо розміру понесених судових витрат.

Додатковим рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 10 грудня 2019 року заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Куцого Р. А. задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 365,40 грн та витрати, понесені на оплату послуг експерта в розмірі 3 335 грн, а всього - 3 700,40 грн. В задоволенні вимоги про стягнення судових витрат за надання професійної правничої допомоги відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 28 лютого 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Куцого Р. А. задоволено. Додаткове рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 10 грудня 2019 року скасовано в частині відмови у стягненні судових витрат за надання професійної правничої допомоги і ухвалено нове рішення. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 15 500 грн. В іншій частині додаткове рішення місцевого суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 28 квітня 2021 року касаційну скаргу

ОСОБА_1 задоволено, постанову Вінницького апеляційного суду від 28 лютого 2020 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 22 червня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану його представником адвокатом Куцим Р. А. задоволено частково, додаткове рішення Вінницького районного суду Вінницької області від

10 грудня 2019 року в частині відмови в стягненні судових витрат за надання професійної правничої допомоги скасовано та ухвалити нове. Стягнуто з

ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 4 000,00 грн. В іншій частині додаткове рішення залишено без змін.

19 липня 2021 року ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку, звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на Вінницького апеляційного суду

від 22 червня 2021 року у вищевказаній справі, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову і направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу, суд дійшов висновку, що вона не може бути прийнята до розгляду та підлягає залишенню без руху, виходячи з таких підстав.

Для касаційних скарг, поданих після 08 лютого 2020 року, законодавцем встановлений новий порядок подання та підстави звернення особи з касаційною скаргою до суду.

Право на касаційне оскарження та підстави касаційного оскарження судових рішень визначені положеннями статті 389 ЦПК України.

Цивільний процесуальний закон містить вимоги щодо форми та змісту касаційної скарги, за умови дотримання яких касаційна скарга може бути прийнята судом до розгляду (стаття 392 ЦПК України). Положеннями цієї статті передбачено, що у касаційній скарзі повинні бути зазначені підстави касаційного оскарження.

У даній справі скаржники оскаржують в касаційному порядку судові рішення, право на касаційне оскарження яких передбачене пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України в касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Касаційна скарга всупереч вимогам статті 392 ЦПК України не містить посилань на те, на якій із підстав, визначених статтею 389 ЦПК України, оскаржуються судові рішення у цій справі, та їх відповідного мотивування.

Суд касаційної інстанції звертає увагу на положення статті 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Верховний Суд роз`яснює скаржнику положення статті 400 ЦПК України, відповідно до якої переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За правилами частини восьмої статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що зазначення скаржником підстав для касаційного оскарження є обов`язковою умовою щодо оформлення касаційної скарги, яка необхідна для подальшого вирішення питання про відкриття касаційного провадження та для подальшого розгляду касаційної скарги.

Виконання вищенаведених вимог необхідне для коректного зазначення підстав касаційного оскарження в ухвалі про відкриття касаційного провадження у справі.

За таких підстав касаційна скарга не може бути прийнята судом до розгляду, оскільки скаржником не виконані в повній мірі вимоги статті 392 ЦПК України щодо оформлення касаційної скарги.

Суд касаційної інстанції роз`яснює, що скаржнику для усунення даного недоліку, а також з метою недопущення подвійного тлумачення змісту касаційної скарги, необхідно надати до суду уточнену касаційну скаргу, в якій згрупувати, систематизувати та чітко зазначити підставу(и) касаційного оскарження судових рішень у відповідності до визначеного статтею 389 ЦПК України переліку підстав для касаційного оскарження судових рішень та їх відповідне мотивування.

Тобто, заявнику слід чітко зазначити конкретний (конкретні) пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України, який (які) відповідно до змісту касаційної скарги є підставою (підставами) для подачі даної касаційної скарги та відповідне обґрунтування (посилання на норму закону, правові висновки Верховного Суду, висловлені в подібних правовідносинах тощо) з урахуванням вимог цієї ухвали.

За таких підстав касаційна скарга не може бути прийнята судом до розгляду, оскільки скаржником не виконані в повній мірі вимоги статті 392 ЦПК України щодо оформлення касаційної скарги.

З урахуванням наведеного та відповідно до положень частини третьої статті 393 ЦПК України касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням заявнику строку для усунення недоліків касаційної скарги.

Керуючись статтями 1285, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 22 червня 2021 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржникам.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя А. А. Калараш