КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 756/1672/21 Головуючий у суді І інстанції Шролик І.С.
Провадження № 22-ц/824/9158/2021 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 серпня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Войтенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 6 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним вище позовом, обґрунтовуючи його тим, що з 20 травня 2016 року вона із ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі рішення суду від 3 грудня 2020 року шлюб було розірвано, а дитина залишилася проживати разом з нею та перебуває на її повному утриманні. Відповідач лише час від часу цікавиться життям сина і майже не приймає участь у його вихованні та утриманні. Після фактичного припинення шлюбних відносин відповідач лише раз на місяць перерахував їй кошти на утримання дитини в розмірі 1 500 - 2 000 грн, яких явно недостатньо для забезпечення необхідного рівня життя малолітньої дитини.

Позивач вважає, що необхідна сума на утримання спільного сина в середньому на місяць становить 14 725 грн та складається із: 9 925 грн - плата за відвідування дитячого садочка приватного типу «Матусина Школа»; 2 000 грн - витрати на збалансоване харчування дитини; 1 000 грн - витрати на одяг, 500 грн - витрати на іграшки; 1 000 грн - витрати на лікування та 300 грн - господарські товари та засоби гігієни для дитини. Окрім того, позивач щомісяця утримує в належному стані житло, в якому проживає їх спільна дитина, сплачуючи в середньому щомісяця 1 500 грн комунальних послуг. Також дитина раз на рік потребує оздоровлення, а це в середньому становить 15 000 грн на рік. Серед іншого, для повноцінного розвитку дитини необхідне відвідування басейну та заняття з вивчення іноземної мови, загальна вартість якого складає близько 3 000 грн на місяць, проте самостійно позивач не може цього сплатити. Таким чином орієнтовно необхідна сума на утримання та розвиток дитини складає 19 725 грн щомісяця і відповідач має можливість забезпечувати дитині підтримку у вигляді аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 10 000 грн, оскільки є здоровою працездатною особою з мінливим високим заробітком,який отримує працюючи неофіційно тренером у фітнес клубі, інших утриманців він не має, тому повинен виконувати свої батьківські обов`язки по належному матеріальному забезпеченню дитини для її нормального розвитку.

З наведених вище підстав позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 10 000 грн, щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати пред`явлення позову.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 6 квітня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн, щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 5 лютого 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що малолітня дитина сторін проживає та знаходиться на утримані позивача, тому вона має передбачене законом право на матеріальне утримання спільної дитини до досягнення нею повнолітнього віку, а зважаючи на встановлені обставини, які повинні враховуватися при визначенні розміру аліментів, суд дійшов висновку про доведеність спроможності відповідача надавати таке утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн, що буде більше ніж достатнім з урахуванням обов`язку обох батьків дбати про добробут дитини та забезпечить сину сторін гармонійний розвиток його здібностей і достатній рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального його розвитку, а також не поставить відповідача у скрутне матеріальне становище.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач через представника - адвоката Вітра В.М. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його змінити в частині розміру стягнутих аліментів з мотивів невідповідності висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи, порушення норм процесуального і неправильного застосування норм матеріального права, та стягнути з нього на користь позивача аліменти на утримання спільної дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 5 лютого 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Аргументація апеляційної скарги полягає у тому, що судом першої інстанції належним чином не враховано та не взято до уваги, що відповідач на цей час має лише заробіток в розмірі 6 000 грн, а в судовому засіданні він тільки зазначив про можливість додаткового заробітку в майбутньому, достеменно не будучи впевненим чи він його буде отримувати. Тобто, суд поклав в обґрунтування оскаржуваного судового рішення припущення про можливий заробіток відповідача, не надавши належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам та не врахувавши, що рішення суду не може грунтуватися на припущеннях. Фактично суд поставив відповідача у вкрай важкий фінансовий стан, оскільки у разі відсутності додаткового заробітку йому на життя залишиться лише 1 000 грн після вирахування із заробітної плати 5 000 грн на аліменти. При цьому відповідач не прагне встановити розмір аліментів в якості розміру прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років, а лише бажає до об`єктивності сум та витрат на утримання дитини на місяць. Відповідачем визнавались позовні вимоги в розмірі 3 000 грн аліментів на дитину з урахуванням обгрунтованих видатків, що є сумою половини його щомісячного доходу, і така сума, враховуючи майновий стан відповідача та позивача із середньомісячним заробітком у 34 000 грн, буде обгрунтованою та збалансованою для обох батьків. В іншому випадку відповідач не зможе виконувати свої аліментні зобов`язання системно, так як втратить баланс між доходами та видатками і буде перебувати на межі виживання.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість.

Як на підставу своїх заперечень зазначила, що працевлаштування відповідача відбулося 22 березня 2021 року, тобто лише після відкриття провадження у даній справі. У відповідності до наявних на момент подання позову актуальних вакансій, розміщених на Інтернет ресурсах з працевлаштування, професійному фітнес-тренеру або тренеру тренажерної зали пропонувалася заробітна плати в розмірі близько 30 000 грн. Окрім того, специфіка роботи тренера передбачає не лише проведення групових занять, а й індивідуальних, за які тренери отримують грошові кошти особисто і ці кошти не обліковуються. Доводи відповідача про те що, оскаржуване рішення суду поставить його у вкрай важкий фінансовий станспростовуються й тією обставиною, що не отримуючи взагалі ніяких грошових коштів (офіційно), він приймав участь уплатних бігових марафонах і непомірний фінансовий тягар не відчував. Крім того, під час розгляду справи відповідач безоплатно подарував свою частку у квартирі АДРЕСА_1 , яка ще 18 січня 2021 року належала йому на праві приватної власності. Посилання апеляційної скарги щодо визнання позовних вимог у розмірі 3 000 грн аліментів на дитину щомісяця з урахуванням обґрунтованих видатків, що є половиною доходу відповідача, є такими, що не узгоджуються з положеннями Конвенції про права дитини та Закону України «Про охорону дитинства», які передбачають в першу чергу баланс інтересів дитини, а не баланс між батьками щодо виконання ними обов`язку утримувати дитину та забезпечуватирівень життя, необхідний розвитку дитини.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, що з`явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону ухвалене у справі судове рішення у повному обсязі не відповідає.

Судом встановлено, що з 20 травня 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 3 грудня 2020 року у справі № 756/12297/20 шлюб між сторонами розірвано.

З матеріалів справи вбачається та визнавалося сторонами, що після фактичного припинення шлюбних відносин малолітня дитини проживає разом з матір`ю у помешканні за адресою: АДРЕСА_2 , проте дитина зареєстрована за адресою реєстрації батька: АДРЕСА_3 .

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отримувати необхідний і достатній розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

За змістом статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із статтею 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька.

У частині першій статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 7 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Приписами статті 141 СК України визначено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

У відповідності до роз`яснень, наданих у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Отже, правова природа аліментів у розумінні глави 15 СК України є такою, що, з одного боку, вони є правом, а з іншого обов`язком, і надаються тим із батьків, хто проживає окремо від дитини, на її утримання тому з батьків, з ким проживає дитина.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частини перша - третя статті 181 СК України).

Згідно із частиною першою статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

З аналізу наведених правових норм, можна дійти висновку, що відповідач зобов`язаний утримувати спільну з позивачем дитину і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації її життя нарівні з позивачем.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 10 000 грн щомісячно з урахуванням вирахуваної нею орієнтовно необхідної суми на утримання та розвиток дитини на місяць, а суд першої інстанції прийшов до висновку про стягнення із ОСОБА_1 на користь позивача аліментів в розмірі 5 000 грн щомісячно, що відповідало засадам розумності та справедливості, а також можливості відповідача надавати допомогу для матеріального забезпечення дитини та її гармонійного розвитку.

В суді першої інстанції та в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не заперечував проти стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн, проте зазначав, що наразі не має змоги сплачувати бажану позивачем і визначену судом суму аліментів, адже на цей час має лише заробіток в розмірі 6 000 грн, а в судовому засіданні він тільки зазначив про можливість додаткового заробітку в майбутньому, достеменно не будучи впевненим чи він його буде отримувати.

Відповідно до положень статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (частини третя статті 182 СК України).

Згідно із вимогами статті 8 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Згідно зі статтями 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛзмагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання малолітнього сина, суд першої інстанції врахувавши стан здоров`я та матеріальне становище сторін та їх дитини, дійшов висновку визначений розмір утримання в сумі 5 000 грн буде більше ніж достатнім з урахуванням обов`язку обох батьків дбати про добробут дитини, що забезпечить малолітньому ОСОБА_3 гармонійний розвиток його здібностей та достатній рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального його розвитку.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечувалося відповідачем, що позивач працює менеджером з маркетингу та збуту в товаристві з обмеженою відповідальністю і отримує заробітну плату близько 34 000 грн на місяць.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 займався діяльністю у сфері спортивних клубів та фітнес центрів, припинив підприємницьку діяльність за власним рішенням 8 жовтня 2015 року.

Під час розгляду справи було встановлено, що починаючи з 22 березня 2021 року відповідач почав працювати в ДП МОУ «Укрвійськбуд» та займає посаду охоронника, що підтверджується наданою ним довідкою вих. № 0604 від 6 квітня 2021 року. Доказів розміру отримуваного заробітку за основним місцем роботи відповідач суду не представив, утім пояснив, що очікуваний заробіток має становити 6 000 грн на місяць.

Як свідчать матеріали справи, у власності відповідача перебуває легковий автомобіль купе-В марки «Мерседес Бенц» модель «С200», д.р.н. НОМЕР_1 , 2002 року випуску, яким він на даний час не користується через несправний технічний стан.

Крім того, відповідно до наявної в матеріалах справи інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18 січня 2021 року ОСОБА_1 є власником 1/2 частини однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 27,90 кв. м, яку він набув 23 грудня 2010 року на підставі договору купівлі продажу та яку, за доводами позивача, він відчужив після відкриття провадження у даній справі.

Отже, встановивши ту обставину, що у сторін є малолітня дитина, яка проживає з позивачем та фактично знаходиться на її утриманні, тоді як відповідно до вимог сімейного законодавства дитина має право на отримання матеріальної допомоги з боку обох батьків, а відповідач є особою працездатного віку, яка має як регулярний так і нерегулярний дохід, з урахуванням стану здоров`я і матеріального становища дитини та її батьків, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку щодо необхідності покладення на відповідача аліментного зобов`язання у вигляді щомісячної сплати аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн на утримання своєї дитини на користь позивача, що відповідатиме інтересам сина, сприятиме його нормальному розвитку та не поставить його батька у скрутне матеріальне становище.

На спростування зроблених судом висновків відповідач не навів в апеляційній скарзі переконливих доводів, які б були підтвердженні письмовими доказами, про неможливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, зокрема, матеріали справи не містять відомостей щодо незадовільного стану його здоров`я, дійсного щомісячного доходу або скрутного матеріального становища, наявності у нього утриманців або інших обставин, що мають істотне значення для визначення розміру стягуваних аліментів, відтак він спроможний надати матеріальну допомогу дитині на належному рівні.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про визначення розміру аліментів, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами та їх пояснень у судовому засіданні, правомірно врахував, що розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, обов`язок по утриманню дитини покладається законом на обох батьків в рівних частках та з урахуванням фінансової спроможності відповідача, який окрім щомісячного заробітку за місцем роботи, на яку він влаштувався лише після порушення провадження у справі, зазначив про спроможність отримання додаткового заробітку, працюючи тренером, а також тренуючи охоронців, щомісячна сплата аліментів в розмірі 5 000 грн на утримання дитини, яка проживає з позивачем, не поставить відповідача у вкрай важкий фінансовий стан, як він про це вказує.

Колегія суддів враховує, що згідно доводів самого відповідача в суді першої інстанції графік за основним місцем роботи передбачає, що він буде працювати лише два дні, а потім два дні відпочивати, проте батько зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів з метою отримання законних джерел для забезпечення гідних умов проживання й розвитку своєї дитини, і при цьому платник аліментів є здоровою особою працездатного віку без розумових та фізичних вад, тому він не позбавлений можливості працювати для збільшення своїх доходів, а як наслідок повноцінно забезпечувати свої особисті потреби та підтримувати на належному рівні дитину від шлюбу з позивачем.

Посилання в апеляційній скарзі на прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» є також необґрунтованим, оскільки встановлений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку не є безумовною підставою для визначення судом саме такого розміру аліментів з огляду на те, що розмір матеріального утримання дітей визначається відповідно до вимог статей 182, 183, 184 СК України, у тому числі з урахуванням доходу відповідача таінших обставин, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів. Отже, закріплений на законодавчому рівні мінімальний розмір аліментів не виконує обмежувальну функцію при визначенні розміру аліментів, який цей мінімум перевищує.

При розгляді даної справи суд першої інстанції врахував, що стягувані аліменти є власністю дитини (частина перша статті 179 СК України), а в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хант проти України» та у справі «М.С. проти України»).

Розмір утримання в сумі 5 000 грн, на переконання колегії суддів, є розумним і справедливим, перш за все він відповідатиме інтересам дитини, які переважають над інтересами батьків, та принципу рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, а доказів того, що відповідач немає об`єктивної можливості надавати матеріальну допомогу на такому рівні і буде перебувати на межі виживанняматеріали справи не містять та під час перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку свого підтвердження не знайшло.

Враховуючи усі зазначені вище обставини, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 має всі можливості забезпечувати своєму сину матеріальну підтримку у вигляді сплати аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, і виконання такого батьківського обов`язку ніяким чином не поставить його у скрутне матеріальне становище.

Таким чином, доводи апеляційної скарги в частині необхідності зміни (зменшення) розміру стягнутих аліментів до 3 000 грн на місяць не спростовують правильність висновків суду першої інстанції в контексті дійсних обставин справи і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені статтею 376 ЦПК України, як підстави для зміни рішення суду.

За правилом частин першої, четвертої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Зі змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що суд першої інстанції стягнув з відповідача на користь позивач аліменти на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій сумі з подальшою індексацією відповідно до закону до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до частини другої статті 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

До 12 червня 2016 року спеціального закону про індексацію аліментів не було прийнято, а в Україні діяв Закон України «Про індексацію грошових доходів населення». У частині першій статті 2 цього закону визначені об`єкти індексації грошових доходів населення; при цьому розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, до цих об`єктів не відносився.

Верховний Суд України у своїй постанові від 6 листопада 2013 року, прийнятій у справі № 6-113цс13 висловив позицію про те, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі частини другої статті 184 СК України, підлягає індексації за аналогією закону згідно з пунктом 8 статті 8 ЦПК України у порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».

Разом з тим, Законом України № 1368-VIII від 17 травня 2016 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі»частину першу статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» доповнено абзацом сьомим, яким визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема й розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі.

Індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів. Індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів.

Стаття 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» встановлює, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначені у Порядку проведення індексації грошових доходів населення,затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі - Порядок).

Відповідно до положень частин першої-четвертої статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (у редакції, чинній до 24 грудня 2015 року) індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсоток. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Законом України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» у частині першій статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» величину «101» замінено величиною «103».

Таким чином, з правового аналізу статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» слідує, що з 24 грудня 2015 року індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлено в розмірі 103 відсотки.

Згідно із вимогами частини другої статті 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ухвалюючи рішення в частині визначення порядку і розміру стягуваних аліментів із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 5 000 грн щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд першої інстанції залишив поза увагою, що зазначення про те, що аліменти на утримання дитини мають бути не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку має місце лише у тому разі, якщо аліменти стягуються у виді певної частки від доходу заробітку платника аліментів, а не при визначенні виду стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина четверта статті 376 ЦПК України).

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення Оболонського районного суду м. Києва від 6 квітня 2021 року відповідно до статті 376 ЦПК України - зміні шляхом виключення з його резолютивної частини умови про стягнення аліментів не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідає наведеним вище мотивам постанови.

В іншій частині рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін на підставі положень статті 375 ЦПК України, оскільки воно ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України підстав для нового розподілу судових витрат у вигляді сплаченого відповідачем судового збору за подання апеляційної скарги в справі немає, оскільки рішення суду про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення аліментів залишається без змін, а змінюється порядок такого стягнення.

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 6 квітня 2021 року змінити, виключивши з його резолютивної частини умову про стягнення аліментів не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В іншій частині рішення Оболонського районного суду міста Києва від 6 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: С.А. Голуб

Д.О. Таргоній