Справа № 303/4502/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 березня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.,

суддів: Бисаги Т.Ю., Фазикош Г.В.

з участю секретаря: Микуляк Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 вересня 2020 року у складі судді Куцкір Ю.Ю., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання недійсним кредитного договору та зобов`язання вчинення певних дій,-

встановив:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до АТ «Ідея Банк» про визнання недійсним пункт 1.10 кредитного договору та зобов`язання вчинення певних дій.

Позов мотивований тим, що 04.12.2018 року між позивачем та АТ «Ідея Банк» було укладено Кредитний договір № z 62.00617.004617075, згідно якого позивач отримав кредит на поточні потреби в сумі 64 265 грн., терміном на 36 місяців зі сплатою відсотків в розмірі 15%. Пунктом 1.10 договору передбачено, що позивач повинен сплачувати кошти за обслуговування кредиту згідно графіку щомісячних платежів. Вважає, що даний пункт є вкрай несправедливим та порушує права позивача, оскільки нею було сплачено комісію банку за 20 місяців в сумі 40 872,50 грн. Через незаконну сплату комісії на погашення самої суми отриманого кредиту зараховані мізерні кошти. Позивач посилається на п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10.05.2007 року №168, за яким банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин. Також, відповідно до ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Таким чином, позивач вважає, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту, що є підставою для визнання таких положень недійсними.

З огляду на викладене, позивач ОСОБА_1 просила визнати недійсним пункт 1.10 кредитного договору № z62.00617.004617075 від 04 грудня 2018 року, укладеного між нею та Акціонерним товариством «Ідея Банк», щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором та зобов`язати Акціонерне товариство «Ідея Банк» здійснити перерахунок здійснених ОСОБА_1 з моменту укладення даного договору платежів, зарахувавши сплачену нею щомісячну плату за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 40 872, 50 грн. в рахунок інших обов`язкових платежів за вказаним кредитним договором.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 вересня 2020 року у задоволенні заявленого позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не правильно встановив, які саме правовідносини випливають із суті спору, зокрема, що оспорюється частково укладений між сторонами договір споживчого кредиту, а не розмір заборгованості за кредитом. До позовної заяви було додано завірена роздруківка з сайту Банку про погашення позивачем кредиту з реальним відображенням руху коштів. При цьому, ні позивач, ні відповідач не оспорювали суми погашення кредиту. Жодного дня заборгованості по поверненню кредиту не було. Суд першої інстанції не звернув увагу на сам графік погашення кредиту, де зазначено, що за обслуговування кредиту в перший місяць позивач повинна була сплатити 2654,14 грн., тіло кредиту 370,21 грн. та відсотки 818,72 грн. Жодних послуг вказаних у пункті 1.10 укладеного кредитного договору Банк не надавав.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені. Клопотань про відкладення розгляду справи від сторін не надходило.

Від апелянта ОСОБА_1 надійшло до суду клопотання про проведення розгляду справи за її відсутністю. На підставі ч.2 ст.372 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні заявленого позову суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для визнання недійсним пункту кредитного договору.

З такими висновками не погоджується апеляційний суд, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Матеріалами встановлено, що 04.12.2018 року ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк» було укладено кредитний договір № z 62.00617.004617075, згідно якого ОСОБА_1 отримала кредит на поточні потреби в сумі 64 265 грн., терміном на 36 місяців зі сплатою відсотків в розмірі 15%.

Згідно з пунктом 1.2. кредитного договору банк надає кредит у день його підписання строком на 36 місяців. Датою видачі кредиту є остання дата списання коштів з позичкового рахунку позичальника в банку.

Відповідно до пунктів 1.3, 1.4 кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 5,5 % (маржу банку). Станом на день укладення договору змінна частина ставки, визначена за рішенням правління банку, становить 9,5 %, що разом з маржею банку складає змінювану процентну ставку у розмірі 15 %.

Згідно з пунктом 1.13 кредитного договору банк відкриває позичальнику банківський поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривні в рамках пакету послуг «2620 «Стартовий ПР», що обслуговується на умовах договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

Відповідно до пункту 5.7 кредитного договору згідно із Законом України «Про споживче кредитування» реальна річна процентна ставка складає 102.30674745 %. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у тому числі тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) на момент укладення договору складає 13835грн. Вказані показники діють за умови своєчасного погашення позичальником грошових зобов`язань відповідно до пункту 2.1 цього договору та за дії процентної ставки, вказаної в пункті 1.4 договору.

Пункт 6 кредитного договору містить графік щомісячних платежів за кредитним договором.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частинами першою третьої, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції щодо необґрунтованості та недоведеності заявленого позову про визнання недійсними положень пункту 1.10 кредитного договору від 04 грудня 2018 року, щодо встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості, зважаючи на таке.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит.

Згідно з пунктом 1.10 кредитного договору від 04 грудня 2018 року позичальнику було встановлено плату за обслуговування кредиту, що включає в себе плату за: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо.

Тобто, оспорюваним пунктом 1.10 кредитного договору позичальнику фактично було встановлено плату за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

При цьому, надання інших послуг, за вказану плату, умовами договору не передбачено.

Вказана щомісячна плата за обслуговування міститься й у пункті 6 кредитного договору, а саме у графіку щомісячних платежів.

Відповідно до положень частин першої-п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення кредитного договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача

Частиною третьою цієї статті визначено перелік несправедливих умов договору.

Вказаний перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Враховуючи наведене, оскільки ОСОБА_1 було встановлено щомісячну плату за таку супутню послугу банку, яка за законом повинна надаватися їй безоплатно, вказаний пункт кредитного договору є несправедливим та підлягає визнанню недійсним.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду викладеній у своїй постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19, провадження № 61-22778св19.

Зважаючи на викладене, рішення відповідно до статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задовлення позову з вищенаведених підстав.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 вересня 2020 року скасувати, ухваливши у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним пункту 1.10 кредитного договору № z62.00617.004617075 від 04 грудня 2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Ідея Банк», щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором та зобов`язати Акціонерне товариство «Ідея Банк» здійснити перерахунок здійснених ОСОБА_1 з моменту укладення даного договору платежів, зарахувавши сплачену нею щомісячну плату за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 40 872 (сорок тисяч вісімсот сімдесят дві) гривні 50 (п`ятдесят) копійок в рахунок інших обов`язкових платежів за вказаним кредитним договором.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 02 квітня 2021 року.

Головуючий:

Судді: