Справа № 201/5748/21
Провадження № 2/201/2579/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2021р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в особі головуючого-судді Ткаченко Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного комерційного підприємства «Південукргеологія» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В:

09.06.2021р. ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Державного комерційного підприємства «Південукргеологія» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (а.с.№3-5).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 15.06.2021р. позов прийнято до розгляду, відкрито провадження, розгляд призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до положень ч.1 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України (а.с.№22).

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що з 24.02.2020р. по 02.07.2020р. працювала на посаді провідного бухгалтера в ДКП «Південукргеологія». Протягом всього часу роботи відповідач неодноразово затримував виплату заробітної плати та на момент звільнення повністю не розрахувався з позивачкою. На день подачі позову заборгованість по заробітній платі становила 20 753грн. 05коп., яку позивачка просила стягнути разом із середнім заробітком за час затримки розрахунку у розмірі 119 559грн. 30коп.

16.07.2021р. до суду надійшов відзив, підписаний в.о. гендиректора ДКП «Південукргеологія» - Говоружським О.В, в якому він зазначив, що позовні вимоги визнає частково в межах суми заборгованості по заробітній платі, яка станом на 02.07.2020р. складає 20 753грн. 05коп. В частині вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, представник відповідача просив відмовити у позові в повному обсязі, та зазначив, що заборгованість по заробітній платі виникла через недофінансування підприємства з 2018р., зменшення обсягів фінансування геологорозвідувальних робіт за державним замовленням, зниження попиту на ринку геологічних послуг, арешту рахунків підприємства з 15.08.2018р., що призвело до тяжкого фінансового становища підприємства (а.с.№26-29).

28.07.2021р. до суду надійшла заява позивачки, в якій вона просить розглянути справу на підставі наявних доказів, відповіді на відзив подавати не буде (а.с.№32).

Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази на підставі положень ст. 89 ЦПК України у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст. 13 ЦПК України).

При розгляді справи встановлені наступні обставини та відповідні правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до положень ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 24.02.2020р. працювала на посаді провідного бухгалтера на підставі наказу № 25-к від 21.02.2020р. та звільнена 02.07.2020р. за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України згідно наказу № 53-к від 02.07.2020р., що підтверджується записами № 51, 52 в трудовій книжці позивачки серія НОМЕР_1 (а.с.№20,21).

Згідно довідки ДКП «Південукргеологія» № 01-12/-30 від 07.06.2021р., підприємство має заборгованість перед позивачкою по заробітній платі станом на 01.06.2021р. у розмірі 20 753грн. 05коп. (а.с.№7).

Факт невиплати позивачці заробітної плати у розмірі 20 753грн. 05коп. станом на 16.07.2021р. також підтверджено у відзиві, де відповідач визнав позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі (а.с.№28).

В силу положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин і добровільності їх визнання.

Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та стягнути з ДКП «Південукргеологія» заборгованість по заробітній платі станом на 01.06.2021р. у розмірі 20 753грн. 05коп.

Що стосується вимог позивачки про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 119 559грн. 30коп., то в цій частині позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до положень ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

У Рішенні Конституційного суду України № 4-рп/2012 у справі № 1-5/2012 від 22.02.2012р. за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями ст.ст. 117, 237 КЗпП України викладений висновок: в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями ст.ст. 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Також у цьому Рішенні Конституційного Суду України зазначено, що невиплати працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням і працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

У правовому висновку, висловленому Верховним Судом України в постанові від 08.11.2017р. у справі 6-1626цс17 зазначено, що для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

Судом встановлено, що позивачка була звільнена за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України з посади провідного бухгалтера 02.07.2020р.

З доказів, наданих сторонами вбачається, що фактичного розрахунку (виплати заборгованості по заробітній платі) ані на момент звернення позивачки до суду, ані на момент постановлення судом рішення не було, а тому вимоги позивачки про виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку є передчасними, оскільки визначити остаточний обсяг своїх вимог позивачка може лише в день фактичного розрахунку.

Таким чином, на сьогоднішній день вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку є передчасно заявленими, оскільки фактичного розрахунку з позивачкою не проведено.

З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ДКП «Південукргеологія» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат, їх розподіл відповідно до ст. 141 ЦПК України слід провести наступним чином.

При подачі позовної заяви в частині стягнення заробітної плати позивачка на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» мала пільги щодо сплати судового збору, а тому з урахуванням задоволення позовних вимог в цій частині в повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 908грн.

При подачі позовної заяви в частині стягнення середнього заробітку, позивачкою був сплачений судом збір, який з урахуванням відмови в задоволені позовних вимог в цій частині, відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягає.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше, ніж за один місяць. Разом з тим, частиною 2 цієї статті визначено, що ухвалюючи рішення, суд може допустити негайне його виконання у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті. З огляду на те, що позивачка більше року не отримує заробітну плату, суд вважає за можливе рішення в частині стягнення усієї суми заборгованості по заробітній платі у розмірі 20 753грн. 05коп. допустити до негайного виконання в межах всієї суми заборгованості по заробітній платі.

На підставі викладеного та керуючись Рішенням Конституційного Суду України від 22.02.2012р. № 4-рп/2012 у справі № 1-5/2012, правовим висновком Верховного Суду України від 08.11.2017р. у справі № 6-1626цс17, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, ч.1 ст. 82, ст.ст. 89, 141, 259, 263-265, ч.1 ст. 274, ч.5 ст. 279, ст. 430 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного комерційного підприємства «Південукргеологія» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Державного комерційного підприємства «Південукргеологія» (ЄДРПОУ - 01432150) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 20 753грн. 05коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 до Державного комерційного підприємства «Південукргеологія» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - відмовити.

Рішення суду в частині вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 20 753 грн. 05коп. - допустити до негайного виконання.

Стягнути з Державного комерційного підприємства «Південукргеологія» (ЄДРПОУ - 01432150) на користь держави судовий збір у розмірі 908грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.