Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2021 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Захарчук С. С. ,

за участю секретаря судового засідання - Талаур К. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей.

Зазначала, що 27.09.2003 між нею та відповідачем було укладено шлюб.

Від шлюбу мають дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося, що шлюбні відносини між ними фактично припинилися, подальше спільне проживання та збереження сім`ї є неможливим, просила розірвати шлюб та визначити місце проживання дитини - ОСОБА_3 разом з нею.

У подальшому, ОСОБА_1 було подано заяву про залишення позову в частині визначення місця проживання дитини без розгляду.

Відповідно до ухвали Подільського районного суду м. Києва від 12.03.2021 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині визначення місця проживання дитини було залишено без розгляду.

Позивач у судове засідання не з`явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, у якій просила позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, у якій вказав на те, що позов визнає у повному обсязі, просить позов задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Оскільки учасники справи подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для розгляду справи за відсутності учасників справи, від яких надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Частиною 1 ст. 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Оскільки відповідач визнав позов у повному обсязі, про що 12.03.2021 на адресу суду подав заяву, і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов в повному обсязі, позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при подачі позову, що складає 384, 20 грн.

Керуючись ст.ст. 105, 110, 112 СК України, ст.ст. 142, 200, 206, 223, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 , дошлюбне прізвище - ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , зареєстрований 27.09.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1414 - розірвати.

Повернути з державного бюджету ОСОБА_1 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при подачі позову, що складає 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп.

Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С. С. Захарчук