Ухвала

03 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 466/2867/20

провадження № 61-12757зно21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду Антоненко Н. О., Крата В. І., Русинчука М. М., Стрільчука В. А., Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газотранспортної системи «Львівгаз» про відшкодування матеріальних збитків і моральної шкоди за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 липня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газотранспортної системи «Львівгаз» (далі - АТ «ОГС «Львівгаз») на свою користь 55 410,11 грн на відшкодування майнової шкоди та 300 000 грн - на відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Львова від 07 травня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «ОГС «Львівгаз» про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди. Постановлено розглядати справу в спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Львова від 24 грудня 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «ОГС «Львівгаз» про відшкодування 55 410 грн матеріальних збитків та 30 000 грн моральної шкоди відмовлено.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Львова від 19 січня 2021 року виправлено описку в повному рішенні суду Шевченківського районного суду міста Львова від 24 грудня 2020 року, вказано в описовій, мотивувальній та резолютивній частинах тексту рішення розмір моральної шкоди, яку просив відшкодувати ОСОБА_1 «300 000 грн» замість «30 000грн».

Постановою Львівського апеляційного суду від 01 червня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 24 грудня 2020 року - без змін.

29 червня 2021 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 24 грудня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 01 червня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення і направити справу на новий розгляд.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. від 06 липня 2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 24 грудня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 01 червня 2021 року на підставі пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у зв`язку з тим, що оскаржувані заявником судові рішення не підлягають касаційному оскарженню.

28 липня 2021 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку заяву про перегляд ухвали Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 липня 2021 року за нововиявленими обставинами на підставі пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України, посилаючись на те, що відмовляючи у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою, Верховний Суд помилково вказав, що ціною позову в цій справі є 85 410,11 грн, однак він просив стягнути з відповідача на свою користь 55 410,11 грн на відшкодування майнової шкоди та 300 000 грн - на відшкодування моральної шкоди.

Також ОСОБА_1 подав заяву про відвід суддів Верховного Суду Антоненко Н. О., Крата В. І., Русинчука М. М., Стрільчука В. А., Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., посилаючись на те, що зазначені судді довели свою заінтересованість в результаті розгляду справ (№ 464/6564/17, №466/3579/20, № 466/2867/20) за його позовами і порушили його право на касаційне оскарження судових рішень судів попередніх інстанцій через незаконні способи спрощеного розгляду і малозначної справи.

Заява про відвід є необґрунтованою з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Згідно з частиною третьою статті 39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Зі змісту заяви вбачається, що ОСОБА_1 подав заяву про відвід суддів Верховного Суду Антоненко Н. О., Крата В. І., Русинчука М. М., Стрільчука В. А., Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. виключно у зв`язку з його незгодою з процесуальними рішеннями, ухваленими цими суддями у справах № 464/6564/17, №466/3579/20, № 466/2867/20, що не свідчить про існування об`єктивно обґрунтованих обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності суддів.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. від 13 серпня 2018 року у справі № 464/6564/17 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 19 лютого 2018 року та на постанову Апеляційного суду Львівської області від 06 липня 2018 року на підставі пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у зв`язку з тим, що оскаржувані заявником судові рішення не підлягають касаційному оскарженню.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Крата В. І., Антоненко Н. О., Русинчука М. М. від 08 квітня 2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 08 грудня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 25 лютого 2021 року на підставі пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у зв`язку з тим, що оскаржувані заявником судові рішення не підлягають касаційному оскарженню.

Як зазначено вище, ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 липня 2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 24 грудня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 01 червня 2021 року на підставі пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у зв`язку з тим, що оскаржувані заявником судові рішення не підлягають касаційному оскарженню.

Доводи заявника про те те, що ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 липня 2021 року обмежено його право на касаційне оскарження судових рішень судів попередніх інстанцій у зв`язку з помилковим зазначенням судом ціни позову в розмірі 85 410,11 грн, замість 355 410,11 грн, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: 1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; 2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку;3) ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Якщо підстави касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, які підлягають оскарженню в касаційному порядку, пов`язані з переглядом рішення суду першої інстанції апеляційний судом, а саме: чи застосував апеляційний суд в оскарженому судовому рішенні норму права з урахуванням висновку Верховного Суду; чи застосував апеляційний суд правовий висновок Верховного Суду, від якого просить відступити заявник, то випадки (підпункти а)-г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України), за наявності яких судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, можуть бути оскаржені в касаційному порядку, пов`язані з особливостями самої справи та оцінкою її місцевим судом, а саме - чи відніс суд першої інстанції справу до категорії малозначних, якщо так, то чи правильно він це зробив.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження суд касаційної інстанції не має у своєму розпорядженні матеріалів справи, зокрема й позовної заяви, в якій визначено обсяг і зміст вимог. Відмовляючи у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 24 грудня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 01 червня 2021 року, Верховний Суд врахував, що справа розглядалася місцевим судом в порядку спрощеного позовного провадження. Дослідивши предмет позову, складність справи і значення її для сторін та суспільства, Верховний Суд погодився з висновками суду першої інстанції щодо можливості розгляду цієї справи в порядку спрощеного позовного провадження як такої, що є справою незначної складності.

Той факт, що при вирішенні питання про відкриття касаційного провадження Верховний Суд не звернув уваги на ухвалу Шевченківського районного суду міста Львова від 19 січня 2021 року про виправлення описок щодо дійсної ціни позову, а саме 355 410,11 грн, не дає підстав для висновку про обмеження права заявника на касаційне оскарження рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 24 грудня 2020 року та постанови Львівського апеляційного суду від 01 червня 2021 року, оскільки ця справа відноситься до малозначних відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, за якою для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ціна позову в цій справі в розмірі 355 410,11 грн станом на 01 січня 2021 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 грн х 250 = 567 500 грн).

Як зазначено вище, ОСОБА_1 було відмовлено у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 України.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено неможливість касаційного оскарження судових рішень як у малозначних справах, так і у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Також законом не розмежовано випадків, за яких судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, можуть бути оскаржені в касаційному порядку.

Тобто допуск малозначної справи або справи з ціною позову до двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб залежить від наявності випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, обґрунтування яких заявник повинен навести у своїй касаційній скарзі.

В постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) Велика Палата Верховного Суду вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Таким чином, обставини, на які посилається заявник, щодо помилкового зазначення Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. у вищезгаданій ухвалі від 06 липня 2021 року ціни позову, не створили йому перешкод у доступі до правосуддя та не обмежили його право на касаційне оскарження судових рішень, які, з урахуванням вказаної заявником ціни позову також не підлягають перегляду в касаційному порядку.

Враховуючи вищевикладене, доводи ОСОБА_1 зводяться до незгоди з процесуальними рішеннями, ухваленими суддями Верховного Суду Антоненко Н. О., Кратом В. І., Русинчуком М. М., Стрільчуком В. А., Ігнатенком В. М., Карпенко С. О. у справах № 464/6564/17, №466/3579/20, № 466/2867/20, що в силу вищенаведених положень статті 36 ЦПК України, не може бути підставою для їх відводу.

Європейський суд з прав людини вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Білуха проти України», № 33949/02, § 49-52, від 09 листопада 2006 року).

Згідно з частиною другою та абзацом 1 частини третьої статті 40 ЦПК Українипитання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Оскільки викладені ОСОБА_1 у заяві про відвід суддів Верховного Суду Антоненко Н. О., Крата В. І., Русинчука М. М., Стрільчука В. А., Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. обставини не свідчать про існування передбачених статтею 36 ЦПК України підстав для відводу, то вказану заяву необхідно визнати необґрунтованою.

Враховуючи необґрунтованість заявленого суддям Верховного Суду Антоненко Н. О., Крату В. І., Русинчуку М. М., Стрільчуку В. А., Ігнатенку В. М., Карпенко С. О. відводу, відповідно до абзацу 1 частини третьої статті 40 ЦПК України питання про відвід колегії суддів необхідно передати для вирішення іншому судді, визначеному в порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Керуючись статтями 33, 36, 40 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду Антоненко Н. О., Крата В. І., Русинчука М. М., Стрільчука В. А., Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. визнати необґрунтованою.

Заяву про відвід суддів Верховного Суду Антоненко Н. О., Крата В. І., Русинчука М. М., Стрільчука В. А., Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. передати для вирішення іншому судді, визначеному в порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко