Справа № 682/551/21
Провадження № 2/682/379/2021
РІШЕННЯ
Славутський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:
головуючої - судді Маршал І.М.,
секретаря Захарчук С.П.,
за участі представника позивача адвоката Венгера Д.О.,
представника відповідача адвоката Оліферук Ж.А.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Славута цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про спростування недостовірної інформації, захист честі, гідності, ділової репутації, -
Позивач вказує, що він був присутнім під час розповсюдження відповідачем вказаної інформації, а також були присутніми суддя Шепетівського міськрайонного суду Стаднічук Н.Л., секретар судового засідання - Березюк Н.А., прокурор Хмельницької обласної прокуратури Романюк Р.Л., захисники ОСОБА_2 - адвокати Дем`янова О.В., Призиглей М.І., Дем`янов С.М., потерпілий ОСОБА_3 , представник потерпілого - адвокат Лисинчук О.О. Також вказана інформація зафіксована на технічному записі судового засідання. Так, позивач вказує, що відповідачем ОСОБА_2 щодо нього було поширено недостовірну інформацію, яка підлягає спростуванню, а саме, інформація про те, що позивач дезертирував з армії не відповідає дійсності. Позивач також зазначає, що розповсюдження відповідачем недостовірної інформації спричинило позивачу відчуття приниження в очах присутніх осіб, а також занепокоєння щодо своєї репутації, а також відчуття несправедливості. З підстав викладеного позивач просить суд визнати недостовірною та такою, що порушує його честь, гідність та ділову репутацію інформацію, поширену відповідачем на засіданні Шепетівського міськрайонного суду 16.02.2021 року, зобов`язати відповідача спростувати поширену ним недостовірну інформацію на найближчому засіданні з розгляду Шепетівським міськрайонним судом справи № 682/1293/20 спростувавши її у спосіб близький за способом її озвучення виступивши із промовою спростування інформації та стягнути з відповідача 10 000 грн. моральної шкоди.
Представник позивача адвокат Венгер Д.О. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві, просив їх задоволити.
Представник відповідача адвокат Оліферук Ж.А. на підтвердження доводів поданого нею до суду відзиву на позовну заяву в судовому засіданні щодо позову заперечила, вважає його необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Зокрема вказала, що раніше позивач, який перебував в товариських відносинах з відповідачем, при одній розмові із відповідачем повідомив останньому, що бере участь в бойових діях в антитерористичній операції на сході України, що йому дуже важко і, що він робитиме все щоб самоусунутись від вказаної участі та повернутись до м. Славута, а тому, коли через нетривалий час після вказаної розмови ОСОБА_2 побачив, що ОСОБА_1 вже перебуває в м. Славута, то він для себе суб`єктивно зрозумів, що ОСОБА_1 все ж таки досяг раніше обумовленої в розмові між ними мети щоб повернутись додому, а тому з цього приводу надав відповідні коментарі під час судового засідання Шепетівського міськрайонного суду в рамках розгляду ним кримінального провадження - справа № 682/1293/20. Представник відповідача ОСОБА_6 також вказала, що позивачем не надано доказів щодо підстав його звільнення з військової служби. Крім того, зазначила, що CD-диск з фрагментом технічного запису судового засідання Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області по справі № 682/1293/20, який долучено позивачем до матеріалів справи, як доказ недостовірних коментарів ОСОБА_2 показів ОСОБА_1 , наданих останнім в якості свідка під час судового засідання, було одержано ОСОБА_1 не безпосереньо у суді в провадженні якого перебуває справа, а від третіх осіб - ОСОБА_3 , а тому є підстави для сумнівів щодо автентичності вказаного доказу в зв`язку з його одержанням у спосіб не передбачений порядком, встановленого законом. У позові з цих підстав просила відмовити та стягнути із позивача накористь відповідача витрати сплачені ним за надану адвокатом правову допомогу у розмірі 6 000 гривень.
Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши письмові та аудіо та відео докази, суд вважає заявлений позов таким, що до задоволення не підлягає.
Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду ( ст. 83 ЦПК України).
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом ( допустимість доказів). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України суд під час судового розгляду справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). За заявою будь-кого з учасників справи або за ініціативою суду повне фіксування судового засідання здійснюється за допомогою відеозаписувального технічного засобу (за наявності в суді технічної можливості та за відсутності заперечень з боку будь-кого з учасників судового процесу). Фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. Повне або часткове відтворення технічного запису судового засідання здійснюється на вимогу учасника справи, або за ініціативою суду. Технічний запис судового засідання є додатком до протоколу судового засідання і після закінчення судового засідання приєднується до матеріалів справи. Порядок зберігання технічного запису судового засідання визначається Положенням про Єдину інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Учасник справи має право отримати копію технічного запису судового процесу.
Відповідно до 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. Учасники судового провадження мають право отримати копію запису судового засідання, зробленого за допомогою технічного засобу.
З аналізу вказаних норм слідує, що наданий стороною позивача CD-диск з фрагментом технічного запису судового засідання слід визнати недопустимим доказом, оскільки отриманий він в позапроцесуальний спосіб.
Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34).
Разом із тим, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Отже, право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.
Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.
За змістом ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.
Частиною четвертою статті 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватися незалежно від вини особи, яка її поширила.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Із наданих позивачем письмових доказів - посвідчення серії НОМЕР_1 від 27.05.2015 року та довідки до акта-огляду МСЕК від 06.06.2018 року - слідує, що ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій безстроково, та мав статус інваліда ІІ групи загального захворювання, який припинився 01.07.2021 року. Він був нагороджений відзнакою Президента України "За участь в антитерористичній операції" згідно Указу від 17.02.2016 та Грамотою міського голови м. Славута як учасник АТО у жовтні 2018 року з нагоди Дня захисника України.
З огляду на недопустимість як доказу аудіо-відео файлу наданого позивачем, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги є безпідставними та необгрунтованими.
Оскільки заявлена позивачем вимога про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 гривень є похідною від вимог про поширення недостовірної інформації, які не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, то й така також до задоволення не підлягає.
На підтвердження понесених відповідачем судових витрат на правничу допомогу в розмірі 6000 грн. його представником адвокатом Оліферук Ж.А. долучено до відзиву на позовну заяву копію акту виконаних робіт від 24.05.2021 року до Договору від 17.05.2021 року про надання відповідачу правової допомоги адвокатом Оліферук Ж.А. та долучено копію цього договору, а також ордер серії АА № 142790 від 24.05.2021 року та належним чином завірену копію квитанції від 24.05.2021 року.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Позивач при зверненні 15.03.2021 року з позовом до суду судовий збір за його подання не сплачував, на підтвердження звільнення його від сплати судового збору згідно положень ЗУ "Про судовий збір" надав суду копію довідки до акта огляду МСЕК Серії АВ № 1079796 про наявність у нього ІІ групи інвалідності загального захворювання, та згідно якої позивачу інвалідність встановлено на строк до 01.07.2021 року. На день ухвалення судом рішення по справі позивачем не надано суду доказів наявності підстав для звільнення його від сплати судових витрат, а тому з позивача на користь відповідача стягненню підлягають судові витрати на правничу допомогу в розмірі 6000 грн., а також витрати в дохід держави по оплаті судового збору.
Керуючись ст.ст. 76-78, 81, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-
В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про спростування недостовірної інформації, захист честі, гідності, ділової репутації, - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 6 000 гривень судових витрат.
Стягнути з ОСОБА_1 в рахунок держави як сплату судового збору 2 270 гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції.
Суддя Маршал І. М.