МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 489/867/20
Провадження № 22-ц/812/1086/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2021 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.

за участю позивачки ОСОБА_1 ,її представника ОСОБА_2 ,

представників відповідачів- ОСОБА_3 , Сімцис Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 квітня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Рум?янцевої Н.О. в приміщенні того ж суду, за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївгаз збут», Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» про скасування заборгованості з оплати за газопостачання та стягнення моральної шкоди, завданої неправомірними діями,-

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2020 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідачів, в якому просила суд зобов`язати відповідачів зробити перерахунок по її особовому рахунку № НОМЕР_1 квартири АДРЕСА_1 , скасувати заборгованість за газопостачання та повернути на її особовий рахунок надміру сплачені нею грошові кошти в рахунок оплати за газопостачання за період з 01.06.2016р. по 24.05.2019р. та стягнути моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначала, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 , з кількістю мешканців - 1 особа, яка забезпечена газопостачанням з режимом використання газу для приготування їжі та обігріву, а також є власником особового рахунку № НОМЕР_1 у ТОВ «Миколаївгаз Збут» та АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» по цій квартирі.

Також вказує, що вона є пенсіонеркою, та перебуває на обліку в Управлінні соціальних виплат та компенсацій Центрального району департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради як отримувач субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово комунальних послуг.

У відповідності до підпункту 33 пункту 1 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу», ринок природного газу це - сукупність правовідносин, що виникають зокрема у процесі постачання природного газу, а також надання послуг з його розподілу.

Постановою НКРЕКП від 18 травня 2017 року № 674 ліцензію на постачання природного газу видано ТОВ «Миколаївгаз Збут». Отже, право на отримання оплати за спожитий газ належить постачальнику, яким у період з липня 2015 року є ТОВ «Миколаївгаз Збут». При цьому останній проводить подальший розподіл коштів, в тому числі на користь АТ «Миколаївгаз» як газорозподільного підприємства.

АТ «Миколаївгаз», як оператор ГРМ, є відповідальним за облік природного газу у побутових споживачів та визначені ним обсяги природного газу є обов`язковими для постачальника ТОВ «Миколаївгаз збут» у взаємовідносинах із споживачем.

Постановою НКРЕКП № 2494 від 30.09.2015р відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» затверджено Кодекс газорозподільних систем (далі - Кодекс), який зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 06.11.2015 р. за № 1379/27824, і який визначає взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем.

Відповідно до Кодексу, оператор газорозподільної системи (Оператор ГРМ) - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно - технологічного управління.

Абз.2 п.1 Розділу III Правил постачання природного газу, затверджених Постановою НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015 року (надалі - Правила), визначено, що підставами для постачання природного газу побутовому споживачу є наявність у побутового споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу побутовим споживачам та дотримання його умов.

Пунктом 2 Розділу III Правил визначено, що постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України.

За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

29.12.2017 року позивачкою та ТОВ «Миколаївгаз Збут» укладено договір реструктуризації заборгованості № 199 ц/16 по особовому рахунку № НОМЕР_1 на суму 2126,53 грн. Вказана сума виплачена в повному обсязі.

16.01.2017 року за її зверненням ПАТ «Миколаївгаз» (у подальшому назву змінено на Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз»), прийнято рішення укласти договір реструктуризації заборгованості в розмірі 1881,00 грн. станом на 27.12.2016 р. за надані послуги з газопостачання терміном на 8 місяців. Вказана сума також нею виплачена в повному обсязі.

02.10.2018 року позивачка звернулась до відповідачів стосовно її заборгованості, але акт звірки та відомості по особовому рахунку № НОМЕР_1 співробітники ТОВ «Миколаївгаз Збут» та АТ «Оператор газорозподільної системи Миколаївгаз» їй не надали, та не направили за адресою проживання. Відповідач не має підтвердження про отримання позивачкою будь якої кореспонденції від ТОВ «Миколаївгаз Збут» чи ПАТ «Миколаївгаз». В тому числі вимог про сплату заборгованості, повідомлення про відключення, а також доручення на відключення її квартири від газопостачання від 09.11.2019 р.

Крім того вказує, що не один раз зверталась до відповідачів щодо звірки нарахувань та платежів, однак в цьому їй було відмовлено. Тому вона сама вела свої нотатки, де все ретельно записувала: покази лічильника, використані куби газу, тариф, нарахування, сплачені платежі за договором реструктуризації, а також поточні платежі.

Припинення газопостачання до належної їй квартири все ж таки відбулось, проведено воно відповідачем без повідомлення про це та за її відсутності, що є незаконним.

Після відключення газу 20.05.2019 року ОСОБА_1 звернулась до відповідачів за роз`ясненнями з цього приводу, їй було підтверджено, що вона має заборгованість за газопостачання. Тобто лише 20.05.2019 року їй були надані відомості нарахувань та сплати за газопостачання, і вона дізналась, що її квитанції по оплаті за газ проведені відповідачами не в повному обсязі.

З витягу по особовому рахунку квартири № НОМЕР_1 вбачається, що її платежі від 26.01.2017 року, 23.02.2017 року, 04.06.2017 року, 16.08.2017 року, 04.06.2017 року, 11.05.2017 року не зараховані, її заборгованість не зменшена на виплачену суму в розмірі 1881,00 грн.

Більш того, відповідно до звірки, проведеної 29.12.2016 року, яка відображена у розрахунковій книжці по особовому рахунку № НОМЕР_1 заборгованість на покази лічильника 11392куб.м. - зазначена в сумі 4007,52 грн, тоді як згідно виписки по особовому рахунку значиться сума - 3085,25 грн. Тобто існують розбіжності розміру заборгованості, що підтверджує те, що визначений відповідачем розмір заборгованості в цілому не відповідає дійсності.

Пообіцявши відновити газопостачання до квартири, співробітники ТОВ «Миколаївгаз Збут» 24.05.2019 року змусили її підписати новий договір реструктуризації, при чому включили до нього завищені незаконні нарахування. Кожного місяця відповідно до вказаного договору позивачка вносила кошти на рахунок відповідача. Однак газопостачання не відновлено.

Вважає, що підприємство, яке надає послуги, має належним чином обслуговувати споживачів, а не погіршувати їх життя, надсилаючи неправомірно нараховані рахунки ще й по завищеним тарифам, та допомагати. Вказує, що сплачує кошти, а газу в її квартирі немає. Можливо було залишити газопостачання хоча б до газової колонки, щоб була можливість помитися, приготувати їжу.

Крім того, позивачка посилалася на те, що антимонопольний комітет України прийняв рішення у 16 справах щодо порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді зловживання монопольним становищем. Таке рішення Антимонопольного комітету оприлюднили 10 грудня 2019 р.

Комітетом було встановлено, що: групи (облгаз+облгаззбут) в тому числі «Миколаївгаз» в період з грудня 2015 року по серпень 2019 року займали монопольне (домінуюче) становище на ринках комплексної послуги з розподілу та постачання природного газу побутовим споживачам в межах відповідних територій.

Ці компанії з жовтня 2018 по серпень 2019 року при здійсненні комерційних розрахунків донараховували об`єми використаного побутовими споживачами природного газу понад обсяги, визначені лічильниками, тобто, зловживали своїм монопольним (домінуючим) становищем на зазначеному ринку. Дії зазначених компаній призвели до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Рішенням окружного адміністративного суду міста Києва від 04.03.2019 р., залишеним без змін постановою Шостого апеляційного суду від 08.07.2019. р, по справі № 826/9665/16, визнано протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 315 від 27 квітня 2016 року "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015 року № 758" з моменту її прийняття, а саме з 27.04.2016 року.

Колегією суддів у вказаному рішення зазначено, що визнаний в судовому порядку акт нечинним водночас втрачає свою силу на породження ним юридичних наслідків. Однак, в період часу з моменту його прийняття і до моменту визнання його судом незаконним та нечинним він діяв та породжував певні правові наслідки. Між тим, судове рішення має поновлювати право особи до такого стану, яким воно було до моменту вчинення правопорушення та усувати негативні наслідки дії незаконних актів. Так, особи, права та охоронювані законом інтереси, яких порушувались протиправним актом, що визнаний нечинним, у подальшому мають право звертатись до уповноважених органів для відновлення своїх порушених прав.

Така ж позиція викладена у постанові від 16.01.2019 у справі №757/31606/15-ц (провадження №14-285цс18), в якій Велика Палата Верховного Суду зазначила, що нарахування споживачем послуг, які здійснювалися відповідно до тарифів, визначених рішенням, яке у подальшому скасоване судом, позивач має право на здійснення перерахунку нарахованих йому платежів.

Отже, визнання нечинною постанови КМУ № 315 з дати прийняття, теоретично встановлює незаконність цін на газ і тепло з 1 травня 2016 року до 31 березня 2017 року. Тому позивачка вважає, що відповідачі незаконно проводили нарахування по особовому рахунку за спожитий нею природній газ з 01.05.2016 р. по 31.03.2017 р. та ще й виставляли претензії про стягнення заборгованості, яка нарахована ними за неіснуючими тарифами.

Вважає, що розмір її заборгованості нарахований відповідачами по особовому рахунку № НОМЕР_1 за період з 01.05.2016 р. по 31.03.2017 р. має бути повністю скасований на підставі рішення окружного адміністративного суду міста Києва від 04.03.2019 р., залишеного без змін постановою Шостого апеляційного суду від 08.07.2019. р, по справі № 826/9665/16.

Так як відповідачі в добровільному порядку відмовляються провести перерахунок, то вона вимушена звертатись до суду стосовно зобов`язання відповідачів зробити такий перерахунок та скасувати заборгованість по оплаті за газопостачання по особовому рахунку № НОМЕР_1 , а кошти які надмірно сплачені повернути на її особовий рахунок № НОМЕР_1 квартири АДРЕСА_1 .

Крім того, внаслідок завданих відповідачами хвилювань, які тримають її у постійній нервовій та психологічній напрузі, що негативно впливає на її здоров`я, діями відповідачів їй завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі - 10000,00 грн.

Посилається, що через неправомірні дії відповідачів в неї виник борг, який постійно збільшується, а вона є особою пенсійного віку з певними вадами здоров`я та хронічними захворюваннями, які потребують постійного лікування. Через борг та відключення газопостачання до її квартири Управлінням соцвиплат та компенсацій Центрального району департаменту праці та соціального захисту населення ММР припинено надання їй субсидії по оплаті за газопостачання. Вона обігріває свою оселю електричними приборами, але субсидійні кошти, що виділяються на оплату електроенергії на місяць не покривають рахунок, який їй доводиться сплачувати за електроенергію по квартирі через її обігрів електрообігрівачем.

Обставини, в яких вона опинилась з вини відповідачів, викликали в неї душевні страждання та страх перед майбутнім, оскільки вона людина добропорядна, що ніколи не мала боргів з оплати за комунальні послуги, стала боржницею, внаслідок незаконних нарахувань відповідача. Субсидійних виплат не достатньо для оплатити комунальних послуг та їй не хватає коштів на проживання та забезпечення себе самим необхідним. Через це виникло нервування, душевний біль, погіршення сну та здоров`я, що перешкоджає вести звичний спосіб життя, займатися улюбленими справами. Незаконне припинення газопостачання привело до того, що вона залишилась у холодну пору року у неопалювальній квартирі, і як наслідок в неї загострився хронічний бронхіт.

Факт спричинення їй моральної шкоди перебуває в причинно-наслідковому зв`язку з протиправною діяльністю ТОВ «Миколаївгаз Збут» та АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз», щодо умисних дій, спрямованих на неналежне виконання вимог діючого законодавства, рішення судів в сфері газопостачання, неврахування платежів, незаконного відключення квартири від споживання газу.

На підставі викладеного просила суд зобов`язати відповідачів зробити їй перерахунок по особовому рахунку № НОМЕР_1 , квартири АДРЕСА_1 , скасувати її заборгованість за газопостачання та повернути на її особовий рахунок надмірно сплачені нею грошові кошти в рахунок оплати за газопостачання за період з 01.06.2016 по 24.05.2019, а також просила стягнути на її користь у рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 грн.

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 06 квітня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївгаз збут», Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» про скасування заборгованості з оплати за газопостачання та стягнення моральної шкоди, завданої неправомірними діями відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, позивачка через свого представника - адвоката Константиновську Н.П. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Посилається, що підпунктом 1 пункту 5.2, підпунктом 1 пункту 6.1, пунктом 6.2 Типового договору, пунктами 21-23 Правил визначено, що споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату послуг постачальника згідно з умовами договору та отримувати відповідну інформацію щодо обсягів спожитого газу, ціни тощо, проводити звіряння фактичних розрахунків з підписанням відповідного акту, а постачальник, в свою чергу, отримувати від побутового споживача плату за поставлений газ, ініціювати припинення постачання природного газу побутовому споживачеві, надавати побутовим споживачам інформацію та проводити звіряння фактично використаних обсягів природного газу.

За відомостями особового рахунку № НОМЕР_1 , що містяться в матеріалах справи, споживач ОСОБА_1 здійснює щомісячну оплату за спожитий газ з урахуванням наданих їй соціальних субсидій, але оплату проводить не завжди у відповідності до наданих їй обсягів газу, внаслідок чого на січень 2017 року, січень 2018 року і травень 2019 року мала різного розміру суми заборгованості, які нею же погашаються та мають загальну тенденцію до зниження заборгованості у загальному розмірі.

В той же час за вказаний період акти звірки за спожитий та оплачений газ між споживачем та постачальниками ТОВ «Миколаївгаз Збут» та АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» за 2017, 2018, 2019 роки не проводились.

Згідно пункту 20 розділу III Правил відновлення газопостачання споживачу здійснюється за умови оплати простроченої заборгованості за природний газ за договором або складання між постачальником та споживачем графіка погашення заборгованості та відшкодування витрат постачальника на припинення та відновлення газопостачання.

Суд першої інстанції в своєму рішенні посилається на факт укладання позивачкою та АТ «Миколаївгаз» договору реструктуризації від 27.12.2016 р. її заборгованості перед АТ «Миколаївгаз» на суму - 1881 грн. А також те, що вказана заборгованість відповідно графіку реструктуризації погашена ОСОБА_1 на рахунок АТ «Миколаївгаз» в повному обсязі.

Однак суд першої інстанції не взяв до уваги, що оплати ОСОБА_1 , на які вказує відповідач АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» (скрін з програми МК RGK Billng Миколаїв): 27.01.2017 р.- 470,18 грн.; 24.02.2017 р. - 230,80 грн.; 12.05.2017 р.-236,13 грн.; 16.06.2017 р.-300,00 грн.; 05.07.2017 р.-322,93 грн.; 17.08.2017 р. -322,00 грн., та всього на суму 1881,04 грн., відсутні у відомості по особовому рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , який наданий суду ТОВ «Миколаївгаз Збут».

Отже позовні вимоги ОСОБА_1 , щодо зменшення її заборгованості перед ТОВ «Миколаївгаз Збут» на суму 1881,04 коп., на думку апелянта, - є обґрунтованими та підтверджені належними доказами, однак не враховані судом. І

Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.

У спорах про захист прав споживачів відшкодування моральної шкоди прямо встановлено спеціальним законом, який регулює відносини у сфері захисту прав споживачів.

В даній справі спір виник між позивачем, як споживачем послуги з газопостачання, та відповідачами, як їх виконавцями, які несуть відповідальність за неналежне надання цих послуг.

Відповідно до ст.1 1 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Отже, на правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі, розповсюджується також дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Аналіз п.5 ч.1 ст. 4, п.19 ч.1 ст. 1 та ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», свідчить про те, що порушення відповідачем ТОВ "Миколаївгаз Збут» зобов`язання щодо своєчасного внесення оплати позивача ОСОБА_1 за спожитий нею природний газ до особового рахунку по квартирі АДРЕСА_1 відповідно до умов Договору, - є недоліком продукції (неналежним наданням послуги з газопостачання1) у розумінні законодавства про захист прав споживачів і відповідно до статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» має наслідком відшкодування моральної шкоди, завданої споживачу таким неналежним наданням послуги з газопостачання.

Крім того, зазначає, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільним законодавства.

В даному випадку спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору, зокрема, у справі про порушення виконавцем робіт з газопостачання зобов`язання щодо своєчасного внесення відомостей про оплату позивача ОСОБА_1 у її особовий рахунок, відкритий на підставі Договору, слід враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України «По захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. І

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. Позивачка ОСОБА_4 детально виклала в позовній заяві обставини, з якими вона пов`язує завдані їй моральні страждання, які призвели до моральних і душевних страждань, основними з яких був страх перед майбутнім, почуття несправедливості, душевного спустошення.

ОСОБА_1 , одинока, літня (85 років) добропорядна людина, що ніколи не мала боргів з оплати за комунальні послуги, стала боржницею, внаслідок незаконних нарахувань відповідачів. Через це в неї виникло нервування, душевний біль, погіршення сну. Зазначені в позові обставини перешкоджали позивачці вести звичний спосіб життя, займатися улюбленими справами, а саме головне призвели до погіршення її стану здоров`я. Незаконне припинення газопостачання з підстав нарахованої заборгованості за газопостачання тривало у впродовж 10 місяців, у тому числі і в холодну пору року. ОСОБА_1 зимувала у неопалювальній квартирі, без можливості приготування гарячої їжі, без можливості звично прийняти гігієнічні процедури, і в наслідок переохолодження та стресової ситуації, в якій вона опинилась з вини відповідачів, в неї загострились хронічні захворювання (бронхіт), зменшилась гострота зору (вона практично осліпла на одне око).

До морального страждань позивачка також відносить і постійне нервове напруження від того, що через наявність заборгованості, що перевищує 340 грн. строком більше 1 місяця (постанова КМУ від 06.02.2019 р. № 62), вона могла бути позбавленою субсидії. Кожного разу при подачі відповідної заяви в квітні або жовтні будь-якого року в управління соціальних виплат і компенсацій вона була змушена хвилюватися з цього приводу - повідомлять / не повідомлять про заборгованість, а також знов підписувати договір реструктуризації заборгованості з ТОВ «Миколаївгаз Збут», щоб не дати приводу відмовити в субсидії.

За час конфлікту позивачці неодноразово доводилося розраховувати поточний баланс за рахунком, аналізувати його, ходити на особистий прийом, що пов`язано зі значними витратами часу, сил, коштів і нервів.

Аналіз зазначених обставин на думку апелянта свідчить про те, що діями відповідачів АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» та ТОВ «Миколаївгаз» ОСОБА_1 були завдані моральні страждання і вона належними доказами довела це суду, тому суд неправомірно відмовив у стягненні на її користь моральної шкоди.

Від ТОВ «Миколаївгаз Збут» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що рішення суду прийнято у відповідності до норм законодавства, судом першої інстанції повністю встановлені обставини, які мають значення для справи та правильно надано оцінку доказам.

Натомість апеляційна скарга позивачки не відповідає дійсним обставинам, які підтверджені доказами, дослідженими у порядку, встановленому ЦПК України, в апеляційній скарзі не наведено достатніх підстав для скасування рішення, а тому вона не підлягає задоволенню.

ПАТ «Миколаївгаз» здійснює діяльність розподілу природного газу на підставі Ліцензії Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, № 1228 від 09.04.2015р.. Отже, ПАТ «Миколаївгаз» є оператором газорозподільної системи.

Розділом IX главою 4 п. 1 Кодексу газорозподільних систем визначено, що визначення фактичного об`єму споживання (розподілу/постачання) природного газу (алокації) по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору.

Розділом IX главою 4 п. 5 Кодексу газорозподільних систем визначено, що Оператор ГРМ в установленому законодавством порядку передає інформацію про об`єм та обсяг розподіленого споживачу (спожитого ним) природного газу за відповідний період до Оператора ГТС з метою її використання суб`єктами ринку природного газу, у тому числі постачальником споживача.

Визначені за умовами цієї глави та договору розподілу природного газу об`єми та обсяги розподілу та споживання природного газу (алокація) є обов`язковими для їх використання у взаємовідносинах між побутовим споживачем та його постачальником.

Отже, саме ПАТ «Миколаївгаз», як оператор ГРМ, є відповідальним за облік природного газу у побутових споживачів, а визначені ним обсяги природного газу є обов`язковими для постачальника - ТОВ «Миколаївгаз Збут» у взаємовідносинах із споживачем.

Зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 слідує, що вона звернулася до суду за захистом своїх прав як побутового споживача, які випливають з договору постачання, укладеного з ТОВ «Миколаївгаз Збут», до якого і пред`явлено цей позов, як до сторони цього договору.

Позивачка в позові зазначає, що саме ТОВ «Миколаївгаз Збут» неправомірно виставляє їй рахунки, як споживачу на оплату спожитого газу, в яких зазначено обсяги спожитого газ. В зв`язку з цим позивачка просила зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та скасувати заборгованість.

Розбіжності у частині визначення об`єму та/або обсягу/ розподіленого та спожитого природного газу врегульовуються договором розподілу природного газу, а у разі недосягнення згоди - в судовому порядку. До вирішення цього питання величина об`єму та обсягу розподіленого та спожитого природного газу встановлюється відповідно до даних оператора ГРМ.

Таким чином, саме АТ «Миколаївгаз», як оператор ГРМ є відповідальним за облік природного газу у побутових споживачів та визначені ним обсяги природного газу є обов`язковими для постачальника, тобто ТОВ «Миколаївгаз Збут» у взаємовідносинах із споживачем. Тоді як ТОВ «Миколаївгаз Збут», як сторона у договорі на постачання природного газу побутовому споживачу, лише обчислює, тобто проводить математичні розрахунки з наданими йому числовими значеннями об`єму спожитого газу, з метою визначення вартості спожитого газу в об`ємі визначеному оператором ГРМ, тобто АТ «Миколаївгаз».

Зазначає, що ствердження позивачки про відсутність на її особовому рахунку платежів від 26.01.2017 р., 23.02.2017 р., 04.06.2017 р„ 16.08.2017 р. 11.05.2017 р., є безпідставними, необґрунтованими та спростовуються зазначеною у витягу з особового рахунку інформацією.

Також вказує, що скрін, на який посилається позивачка, як на доказ начебто неправомірного нарахування/незарахування ТОВ « Миколаївгаз збут» коштів, є скріном з програми МК RGK Billng Миколаїв та стосується безпосередньо компанії ПАТ «Миколаївгаз», а саме розрахунку та проведеної оплати за доставку природнього газу. Тобто містить данні, до яких ТОВ «Миколаївгаз збут» відношення не має ( акцент на колонку « Компанія 1 з 3» - вказує на те, що витяг стосується безпосередньо відомостей щодо ПАТ «Миколаївгаз» ( доставка газу). До того ж в самому витягу зазначено безпосередньо розрахунковий рахунок АТ « Миколаївгаз» - акцент на колонку «Расчетній счет»), а відповідно й оплати зафіксовані за доставку природного газу споживачу і тому відсутні в розрахунку ТОВ « Миколаївгаз збут».

До того ж, програма, з якої зроблено фотоскрін, є внутрішньою спільною системною програмою обліку нарахувань за спожитий природній газ між АТ «Миколаївгаз» та ТОВ « Миколаївгаз збут». Відомості з даної програми доступні тільки операторам даних підприємств та використовуються в роботі під час проведення нарахувань. Відповіді на звернення заявників, надання витягів з фінансового стану здійснюється в інших форматах офіційною відповіддю, а не фотоскріном з загальної програми.

Таким чином, скрін, на який посилається позивачка, отриманий не офіційно, не є офіційною відповіддю, його походження викликає сумніви в його достовірності та є недопустимим доказом в тлумаченні ст. 78 ЦПК України.

Щодо нарахувань за спожитий позивачкою природний газ з 01.05.2016 р. по 31.03.2017 р., то постановою КМУ від 01 жовтня 2015 року № 758 затверджено Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період) (далі - Положення про ПСО № 758) та Перелік постачальників природного газу, на яких покладено спеціальні обов`язки щодо постачання природного газу побутовим споживачам. Відповідно до зазначеного Положення про ПСО №758 та Переліку обов`язок постачати природний газ побутовим споживачам та релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності) на території ліцензованої діяльності з розподілу природного газу ПАТ «Миколаївгаз», а саме, на території Миколаївської області, покладений на ТОВ «Миколаївгаз Збут». Вказана постанова набрала чинності з 01 жовтня 2015 року та діяла до 31 березня 2017 року.

Це Положення визначає обсяг та умови виконання спеціальних обов`язків, що покладаються на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (далі - спеціальні обов`язки), зокрема для забезпечення стабільності, належної якості та доступності природного газу, підтримання належного рівня безпеки його постачання споживачам, не створюючи загрози першочерговій цілі створення повноцінного ринку природного газу, заснованого на засадах вільної конкуренції з дотриманням принципів пропорційності, прозорості та недискримінації.

Протягом терміну дії Положення про ПСО №758, станом на 27.04.2016, на день прийняття Постанови КМУ №9315 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015 р. № 758» до нього були внесені ряд змін. Так, після прийняття Урядом Положення про ПСО №758 в термін до 27.04.2016 до вказаного положення були внесені наступні зміни: постановою КМУ № 791 від 07.10.2015 (набрання чинності 10.10.2015, втрата чинності 01.11.2015, внесені зміни ціни природного газу для побутових споживачів не стосувались ); постановою КМУ № 872 від 30.10.2015 (набрання чинності 04.11.2015, втрата чинності 01.11.2018 внесені зміни визначили обсяг спожитого природного газу для побутових за ціною 3,60 грн. споживачів ціни природного газу для побутових споживачів не стосувались); постановою КМУ № 234 від 30.03.2016 (набрання чинності 31.03.2016, втрата чинності 01.11.2018);

Так, пунктом 13 Положення № 758 (в редакції станом на 01.10.2015 року, на дату початку дії Положення) було встановлено, що на період з 1 жовтня 2015 р. по 31 березня 2016 р. (включно) діють граничні роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів, диференційовані залежно від виду та місячних обсягів використання природного газу, в розмірі, визначеному постановою НКРЕКП від 3 березня 2015 р. № 583, а саме:

1) для приготування їжі та/або підігріву води - 7,188 гривні за 1 куб. метр;

2) для індивідуального опалення або комплексно (індивідуальне опалення, приготування їжі та/або підігрів води):

за обсяг, використаний до 200 куб. метрів природного газу на місяць (включно), - 3,6

гривні за 1 куб. метр;

за обсяг, використаний понад 200 куб. метрів природного газу на місяць (включно), - 7,188 гривні за 1 куб. метр.

Граничні роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів у період з 1 квітня 2016 р. по 31 березня 2017 р. (включно) встановлюються окремим рішенням Кабінету Міністрів України.

Постановою КМУ N9 872 від 30.10.2015 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту громадян» були внесені зміни до пункту 13, і після внесення змін пункт 13 був у наступній редакції: «На період з 1 жовтня 2015 р. по 31 березня 2016 р. (включно) діють граничні роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів, диференційовані залежно від виду та обсягів використання природного газу, в розмірі, визначеному постановою НКРЕКП від 3 березня 2015 р. № 583, а саме:

1) для приготування їжі та/або підігріву води - 7,188 гривні за 1 куб. метр;

2)для індивідуального опалення або комплексно (індивідуальне опалення, приготування їжі та/або підігрів води):

за обсяг, використаний до 1200 куб. метрів природного газу (включно) за період з 1 жовтня 2015 р. по 31 березня 2016 р. (включно), - 3,6 гривні за 1 куб. метр;

за обсяг, використаний понад 1200 куб. метрів природного газу за період з 1 жовтня 2015 року по 31 березня 2016 р. (включно), - 7,188 гривні за 1 куб. метр.

Граничні роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів у період з 1 квітня 2016 р. по 31 березня 2017 р.

Таким чином, вимоги ОСОБА_1 щодо перерахунку ціни на газ в розмірі 3,60 грн. за 1 метр кубічний є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Також відповідач заперечує проти позовної вимоги щодо стягнення моральної шкоди, вважає її необґрунтованою, оскільки позивачкою не надано будь-яких належних та допустимих доказів, які підтверджують з чого випливає право відшкодування моральної шкоди позивачці відповідачем, а також наявність заподіяної їй моральної шкоди, вину відповідача в її заподіянні та причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням її заподіювача.

В зв`язку з викладеним, ТОВ «Миколаївгаз Збут» просило залишити рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 квітня 2021 року без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Від АТ «Миколаївгаз» також надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що відповідно до вимог ст. 16 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» № 2467-VI від 08.07.2010 року з 01 липня 2015 року здійснено відокремлення функцій транспортування, розподілу та постачання природного газу.

З 01.11.2016р. введено в дію Закон України «Про ринок природного газу» від 09.04.2015 року №329-VIII, яким визначено правові засади функціонування ринку природного газу України.

АТ «Миколаївгаз» здійснює діяльність розподілу природного газу, отже, є оператором газорозподільної системи. Відповідно до ліцензії, АТ «Миколаївгаз» зобов`язаний здійснювати облік газу, що надходить до газорозподільних мереж та транспортується розподільними газопроводами ліцензіата до укладених договорів. Для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу/постачання) природного газу (алокації) приймаються дані лічильника газу оператора ГРМ.

ТОВ «Миколаївгаз збут» здійснює всі нарахування за спожитий природний газ відповідно до персоніфікованих даних про фактичний обсяг спожитого природного газу за кожним споживачем, наданих газорозподільним підприємством - ПАТ «Миколаївгаз».

Розрахунки об`єму газу, приведеного до стандартних умов, здійснюється з урахуванням коефіцієнтів корегування показів лічильника, визначених у Методиці приведення об`єму природного газу до стандартних умов за показами побутових лічильників у разі відсутності приладів для вимірювання температури та тиску.

Оплата за газ у період, визначений в договорі на постачання газу, здійснюється за об`єми газу, які приведено до стандартних умов.

Також звертає увагу, що позивачка ні в позові, ні в скарзі не зазначає про розбіжність показів у АТ «Миколаївгаз» та споживача, не посилається на норму Кодексу, яку порушено відповідачами.

Серед іншого, позивачка зазначає, що діями відповідачів їй спричинено моральну шкоду, яку вона оцінює у 10 000 грн, та яку просить стягнути з відповідачів на свою користь.

Відповідно до загальних принципів відшкодування як моральної шкоди, є неправомірність дій (вина) особи та причинний зв`язок між неправомірними діями та завданою шкодою. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені нормами ст. 1167 ЦК України.

Отже, оскільки дії АТ «Миколаївгаз» не визнано незаконними, скаржником не надано жодних належних та допустимих доказів встановлення фактів невірного визначення об`єму спожитого газу, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог про скасування заборгованості з оплати за газопостачання та стягнення з товариства моральної шкоди.

Таким чином відповідач вважає безпідставними доводи позивачки викладені в апеляційній скарзі, оскільки вони взагалі не містить посилань на норму закону, яку порушено саме АТ «Миколаївгаз», адже відповідач не порушував будь-які права позивача.

Крім того, вказує, що споживачем не надано до суду будь-яких доказів, які б відповідали вищевказаним критеріям щодо їх достатності, належності та допустимості, які підтверджували б порушення відповідачами прав споживача.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали доводи апеляційної скарги, надавши пояснення аналогічні її змісту та просили її задовольнити.

Представники ТОВ «Миколаївгаз збут» та АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» не визнали доводи апеляційної скарги, просили залишити її без задоволення, надавши пояснення аналогічні змісту відзивів на апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст.263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).

Рішення суду зазначеним вимогам закону відповідає не в повній мірі.

Так, судом було встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 з кількістю мешканців 1 особа та є споживачем природного газу, з метою використання для власних побутових потреб. В квартирі встановлено прилади газова плита, водонагрівач, опалювальний прилад, лічильник газу типу ВР G-4 № 0120628. На ім`я позивачки ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Відповідно до вимог ст. 16 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» № 2467- V1 від 08.07.2010 року (який був чинний до 01.10.2015) з 01 липня 2015 року здійснено відокремлення функцій транспортування, розподілу та постачання природного газу.

З 01.11.2016р. введено в дію Закон України «Про ринок природного газу» від 09.04.2015 року №329-VIII, яким визначено правові засади функціонування ринку природного газу України.

Взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем, у тому числі в розрізі ринку природного газу визначено Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2494 від 30.09.2015 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 року за № 1379/27824.

Відповідно до п. 3 глави 1 розділу 1 Кодексу ГРМ його дія поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем, та на їх постачальників.

Відповідно до ч. 1 п. 1 глави 7 розділу VI Кодексу ГРМ, оператор ГРМ в установленому законодавством порядку має право припинити/обмежити газопостачання (розподіл природного газу) на об`єкт споживача (у тому числі побутового споживача) з дотриманням ПБСГ та нормативних документів, що визначають порядок обмеження/припинення природного газу, у таких випадках: 1) несвоєчасна та/або не повна оплата послуг згідно з умовами договору розподілу природного газу; 2) відсутність підтвердженого обсягу природного газу по об`єкту споживача та/або його постачальнику; 3) подання споживачем або його постачальником (який уклав з Оператором ГРМ договір на виконання робіт, пов`язаних з припиненням/обмеженням газопостачання споживачам) письмової заяви про припинення газопостачання; 4) відмова споживача від встановлення лічильника газу, що здійснюється за ініціативи та за кошти Оператора ГРМ, з урахуванням Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»; 5) неповернення Оператору ГРМ заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу чи розірвання договору розподілу природного газу; 6) несанкціонований відбір природного газу або втручання в роботу ЗВТ чи ГРМ; 7) несанкціоноване відновлення газоспоживання; 8) визнання в установленому порядку аварійним станом газорозподільної системи та/або ліквідація наслідків аварій, спричинених надзвичайними ситуаціями техногенного, природного або екологічного характеру, та проведення ремонтно-відновлювальних робіт; 9) наявність заборгованості за несанкціонований відбір природного газу з ГРМ; 10) необґрунтована відмова від підписання акта наданих послуг та/або акта приймання-передачі природного газу (норма застосовується по об`єкту споживача, що не є побутовим); 11) в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до п. 17 розділу III Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. № 2496 (далі - Правила № 2496) якщо побутовий споживач не здійснив оплату за спожитий природний газ протягом десяти днів після строку, визначеного договором постачання природного газу, постачальник має право здійснити заходи з припинення постачання природного газу споживачу шляхом направлення споживачу письмового повідомлення (з відміткою про вручення) з вимогою самостійно припинити споживання природного газу за рахунок перекриття запірного пристрою перед газовим приладом та допустити представника постачальника за пред`явленням службового посвідчення на об`єкт для пломбування запірних пристроїв, що має здійснюватися з дотриманням техніки безпеки. При цьому в повідомленні про припинення споживання природного газу постачальник має зазначити підстави та дату припинення газоспоживання, яка не може бути раніше ніж через три дні після дати отримання повідомлення.

Постачальник має право здійснити заходи з припинення газопостачання споживачу через залучення до цих робіт Оператора ГРМ. Для цього постачальником має бути укладений з Оператором ГРМ договір на виконання робіт, пов`язаних з припиненням/обмеженням газопостачання споживачам. При необхідності здійснення заходів з обмеження чи припинення газопостачання споживачу Оператором ГРМ постачальник надсилає Оператору ГРМ відповідне письмове повідомлення (з позначкою про вручення) про необхідність здійснення ним заходів з припинення/обмеження розподілу природного газу споживачу, копію якого надсилає споживачу (з позначкою про вручення), в якому повинен зазначити підстави припинення, дату та час, коли необхідно припинити розподіл природного газу на об`єкт споживача. У такому разі Оператор ГРМ відповідно до умов укладеного договору на виконання робіт, пов`язаних з припиненням/обмеженням газопостачання, здійснює в установленому порядку припинення розподілу природного газу на об`єкт споживача, після чого повідомляє про це постачальника.

Побутовий споживач, що має прострочену заборгованість перед постачальником за послуги з газопостачання, не має права протидіяти постачальнику та/або Оператору ГРМ у заходах із припинення газопостачання та на письмову вимогу постачальника має самостійно припинити власне газоспоживання.

Згідно із п. 18 розділу III Правил № 2496 у разі оплати простроченої заборгованості за договором на постачання природного газу до зазначеного в повідомленні про припинення газопостачання часу та завчасного (до дня припинення) надання постачальнику підтвердних платіжних документів (а Оператору ГРМ - копій) газопостачання побутовому споживачу не припиняється.

Згідно із п. 19 розділу III Правил № 2496 припинення газопостачання не звільняє побутового споживача від обов`язку сплатити заборгованість за фактично спожитий природний газ.

У разі порушення споживачем строків оплати за договором постачання природного газу споживач сплачує за вимогою постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до п. 20 розділу III Правил № 2496 відновлення газопостачання споживачу здійснюється за умови оплати простроченої заборгованості за природний газ за договором або складання між постачальником та споживачем графіка погашення заборгованості та відшкодування витрат постачальника на припинення та відновлення газопостачання.

Згідно з п. 1 глави 7 розділу VI Кодексу ГРМ якщо припинення газопостачання (розподілу природного газу) на об`єкт побутового споживача буде здійснюватися у випадках, визначених у підпунктах 1 - 5 (крім випадку подання споживачем письмової заяви про припинення газопостачання), 9 цього пункту, Оператор ГРМ має надіслати рекомендованим поштовим відправленням або надати з позначкою про вручення повідомлення про припинення газопостачання/розподілу природного газу побутовому споживачу не менше ніж за три доби до запланованої дати припинення газопостачання (розподілу природного газу). При цьому в повідомленні мають бути зазначені підстави та дата припинення газопостачання (розподілу природного газу) Оператором ГРМ.

Згідно з п. 2 глави 7 розділу VI Кодексу ГРМ споживач зобов`язаний допустити представників Оператора ГРМ на власні об`єкти та не протидіяти їм при здійсненні заходів з припинення (обмеження) розподілу природного газу. При отриманні від Оператора ГРМ письмової вимоги про самостійне обмеження або припинення споживання (відбору) природного газу споживач зобов`язаний виконати вимогу Оператора ГРМ та самостійно обмежити або припинити споживання (відбір) природного газу.

Взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем, зокрема умови забезпечення визначаються Кодексом газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРМ), затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30 вересня 2015 року № 2494 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1379/27824).

Відповідно до пункту 1 глави 3 розділу 6 Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ.

Згідно з Типовим договору постачання природного газу побутовим споживачам, постачальник зобов`язується забезпечити постачання природного газу для побутового споживання, проводити технічне обслуговування газопроводів, дворових вводів, газових приладів, споживача. Споживач зобов`язується виконувати вимоги Правил безпеки систем газопостачання України, утримувати в належному стані газове обладнання та оплачувати надані послуги з газопостачання за встановленими цінами в терміни, передбачені договором.

Згідно з п. 2 розділу ІІІ Правил постачання, побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

За невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором сторони несуть відповідальність, передбачену Типовим договором та чинним законодавством (п. 8.1 розділ VIII Типового договору).

За умовами договору, ТОВ «Миколаївгаз збут» надало позивачці послуги з постачання природного газу. Проте, позивачка не виконувала свої договірні зобов`язання, як побутовий споживач природного газу і як наслідок, утворилась заборгованість.

29.12.2016 між ТОВ «Миколаївгаз Збут» та ОСОБА_1 було укладено договір реструктуризації заборгованості за послуги з газопостачання № 119ц/16 у сумі 2 126,53 грн. терміном на 10 місяців з січня 2017 року по жовтень 2017 року, з щомісячною оплатою частини заборгованості, на яку укладено договір, у розмірі 212,68 грн. Відповідно до умов договору, загальна сума заборгованості реструктуризується на 10 місяців при умові повної оплати поточних платежів за спожитий природний газ.

Відповідно до витягу з особового рахунку, за період з січня 2017 року по жовтень 2017 року, ОСОБА_1 було сплачено 5 428,48 грн. За відповідний період було нараховано а поточне споживання 11 514,27 грн. Субсидія за вказаний період 4 442,91 грн. Таким чином, ОСОБА_1 не доплачено ще 3 768,87 грн. за вказаний період.

Оскільки, позивачкою не було сплачено заборгованість, ТОВ «Миколаївгаз збут» було надіслано Оператору ГРМ (ПАТ «Миколаївгаз») доручення на припинення газопостачання від 09 листопада 2018 року за № Mkz3.0-13428-1118, згідно з яким ТОВ «Миколаївгаз збут» доручив ПАТ «Миколаївгаз» припинити газопостачання з 9:00 год. 18 грудня 2018 року побутовому споживачу ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з наявною заборгованістю за спожитий природний газ на покази лічильника 14776куб.м у розмірі 3 930,48 грн. Вказане доручення було направлено позивачці з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернуто по закінченню терміну зберігання.

24.05.2019 між ТОВ «Миколаївгаз Збут» та ОСОБА_1 було укладено ще один договір реструктуризації заборгованості за послуги з газопостачання № 253 у сумі 5 900.20 грн. терміном на 12 місяців з червня 2019 року по травень 2019 року включно. Щомісячна оплата суми заборгованості на яку укладено договір складає 491,70 грн. Відповідно до умов договору загальна сума заборгованості реструктуризується на 12 місяців при умові повної оплати поточних платежів за спожитий природний газ.

Відповідно до витягу з особового рахунку, за період з червня 2019 року по березень 2020 року, ОСОБА_1 нараховано за поточне споживання природного газу 948,85 грн., сплачено нею 3 722,19 грн., субсидія 881,95 грн. Тобто, ОСОБА_1 не доплачено 1 261,71 грн.

Пунктом першим частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому, такому праву відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

З огляду на викладене правовідносини, що склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

У п. 15 розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 30 вересня 2015 року № 2496, зазначено, що у разі виникнення у споживача заборгованості за договором постачання природного газу за домовленістю сторін (постачальника та споживача) може бути укладений графік погашення заборгованості, який оформлюється додатком до договору або окремим договором про реструктуризацію заборгованості.

Пунктом 4.10 розділу IV Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам (затверджений постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500) передбачено, що у разі виникнення у споживача заборгованості за послуги з газопостачання за цим договором споживач повинен звернутися до постачальника із заявою про складення графіка погашення заборгованості на строк не більше 12 місяців та за вимогою постачальника подати довідки, що підтверджують неплатоспроможність споживача.

Відтак, укладення договору щодо реструктуризації (часткового погашення) заборгованості законодавство пов`язує з вольовими діями споживача, який має звернутися до постачальника із наданням передбачених правилами документів.

24 травня 2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «Миколаївгаз збут» з заявою про укладення Договору реструктуризації заборгованості за спожитий нею природний газ. Тобто, зазначений вище договір про реструктуризації заборгованості було укладено саме за заявою позивачки ОСОБА_1 . Тому, посилання позивачки на те, що співробітники ТОВ «Миколаївгаз Збут» 24.05.2019 змусили її підписати договір реструктуризації, спростовуються тим, що саме позивачка звернулася до ТОВ «Миколаївгаз Збут» з заявою про укладення договору про реструктуризацію заборгованості.

Твердження позивачки про відсутність на її особовому рахунку платежів від 26.01.2017, 23.02.2017, 04.06.2017, 16.08.2017, 11.05.2017 є безпідставними та спростовуються зазначеною у витягу з особового рахунку інформацією.

Укладення між сторонами договорів про реструктуризацію заборгованості спочатку від 29.12.2016, а згодом, і від 24.05.2019 і підписання їх позивачкою, є свідченням того, що вона погодилася із існуванням у неї заборгованості, а також із сумою заборгованості яка реструктуризується, так само, як із з умовами, що сума реструктуризується тільки при умові повної сплати поточних платежів за спожитий природний газ.

Розглядаючи позовні вимоги про скасування розміру заборгованості за період з 01.05.2016 по 31.03.2017 на підставі рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.03.2019, що було залишено без змін Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2019, у справі № 826/9665/16, яким визнано протиправною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України за № 315 від 27.04.2016 «Про внесення змін по постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 № 758» з моменту її прийняття, а саме з 27.04.2016, що теоретично встановлює незаконність цін на газ і тепло з 01.05.2016 по 31.03.2017, суд виходив з того, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.03.2019р., залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2019, визнано нечинною постанову КМУ №315 від 27.04.2016 р. «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015 р. № 758», з моменту її прийняття, тобто з 27.04.2016.

Таким чином, Окружний адміністративний суд м. Києва визнав нечинною постанову, котра встановлювала граничну роздрібну ціну на природний газ у розмірі 6,879 грн. за 1 куб. метр лише в період з 01.05.2016 по 31.03.2017. Постанови КМУ, якими встановлювались граничні ціни на природний газ з квітня 2017 року, судом не визнавались не чинними, а тому роздрібні ціни на природній газ, які ними визначались, були дійсними на період зазначений у цих нормативно-правових актах.

Окружний адміністративний суд м. Києва визнав не чинною постанову КМУ №315, починаючи з моменту її прийняття, а на день прийняття цієї постанови була чинна постанова КМУ №758, яка визначала, що граничні роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів у період з 01.05.2016 по 31.03.2017 (включно) встановлюються окремим рішенням Кабінету Міністрів України.

Оскільки граничні роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів у період з 01.05.2016 по 31.03.2017 встановлювались постановою КМУ №315, яка визнана судом нечинною, однак КМУ не приймав іншого рішення, яким би встановило обґрунтовані граничні роздрібні ціни на газ для побутових споживачів у цей період, то відповідач позбавлений можливості самостійно визначити обґрунтовану ціну (тариф) на газ та здійснити перерахунок за період з 01.05.2016 по 31.03.2017.

Враховуючи, що судом не визнавались нечинними інші нормативно-правові акти, які у різні періоди, починаючи з квітня 2017 року, визначали і визначають на даний час роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів, суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутні правові підстави, як для перерахунку заборгованості, так і нарахування плат за газ і за інший період, в тому числі і за іншими (новими) тарифами.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, суд виходив з того, що вимоги позивачки не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, тому суд першої інстанції дійшов висновку про відмову також у задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди. При цьому суд виходив з того, що позивачкою не надано до суду будь-яких доказів, які б відповідали критеріям щодо їх достатності, належності та допустимості та підтверджували обставини порушення відповідачами, саме на тих умовах, які заявлені позивачкою.

Як убачається зі змісту апеляційної скарги і це було підтверджено нею та її представником під час розгляду справи апеляційним судом, позивачкою оскаржується рішення суду тільки в частині не врахування судом при визначенні суми заборгованості платежів, які були здійснені нею 27.01.2017 р.- 470,18 грн.; 24.02.2017 р. - 230,80 грн.; 12.05.2017 р.-236,13 грн.; 16.06.2017 р.-300,00 грн.; 05.07.2017 р.-322,93 грн.; 17.08.2017 р. -322,00 грн., а всього на суму 1881,04 грн., оскільки вони відсутні у відомості по особовому рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , який наданий суду ТОВ «Миколаївгаз Збут», а також в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

Рішення суду в іншій частині ніким із учасників процесу в установленому законом порядку не оскаржене. Згідно п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року „Про практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується. Тому рішення суду в іншій частині апеляційним судом не переглядається взагалі.

Доводи апеляційної скарги щодо не врахування судом здійснених позивачкою платежів на суму 1881,04 грн., які зазначені в тексті апеляційної скарги, не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході розгляду справи.

Так, на виконання норм Закону України «Про ринок природного газу» постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. № 2494 був затверджений «Кодекс газорозподільних систем» (далі «Кодекс»), яким визначені взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем, зокрема умови забезпечення механізмів взаємодії оператора газорозподільної системи з операторами суміжних систем та з іншими суб`єктами ринку природного газу.

На підставі Ліцензії № 1228 від 09.04.2015р. НКРЕКП АТ «Миколаївгаз» здійснює діяльність розподілу природного газу. При цьому Постановою НКРЕКП № 1640 від 28.05.2015 року з 01.07.2015 року було анульовано ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом, видану АТ «Миколаївгаз» і саме з цього періоду АТ «Миколаївгаз» не є постачальником природного газу і не здійснює таку діяльність.

Отже, саме з 01.07.2015 року відокремлена функція постачання від розподілу, а саме постачальником природного газу для населення на території м. Миколаєва та Миколаївської області визначено ТОВ «Миколаївгаз збут», а функцію розподілу здійснює АТ «Миколаївгаз».

Позивачка є власником квартири АДРЕСА_1 та власником особового рахунку № НОМЕР_1 у ТОВ "Миколаївгаз Збут" та АТ "Оператор газорозподільної системи "Миколаївгаз" по цій квартирі (особовий рахунок один для обох організацій).

27.12.2016р. ОСОБА_1 звернулася до ПАТ «Миколаївгаз» з заявою вх. № ЗК-21167-Мк08-1216 (а. с. 4т.2) щодо здійснення перерахунку по квитанції за квітень 2015р. та укладенням договору реструктуризації заборгованості за надані послуги з газопостачання в сумі 1881,00 грн., яка виникла ще до 01.07.2015р., тобто до відокремлення функцій транспортування, розподілу та постачання природного газу.

29.12.2016р. між ПАТ по газопостачанню «Миколаївгаз» та ОСОБА_1 було укладено договір про реструктуризацію заборгованості за послуги з газопостачання № 24/п в сумі 1881,00 грн. на 8 місяців (а. с. 5.т.2). Укладення вищезазначеного договору реструктуризації заборгованості № 24/п від 29.12.2016р. сторонами не заперечується.

Після укладення договору реструктуризації, заборгованість по договору погашалася наступним чином: 27.01.2017р.-470,18 грн.; 24.02.2017р.-230,80 грн.; 12.05.2017р.-235,13 грн.; 16.06.2017р.-300,00 грн.; 05.07.2017р.-322,93 грн.; 17.08.2017р.-322,00 грн., а всього: 1881,04 грн. Вищезазначене підтверджується Витягом з особового рахунку споживача (а. с. 6, т.2).

Оскільки заборгованість у сумі 1881 грн. виникла у позивачки перед АТ «Миколаївгаз» і була погашена нею саме на рахунок АТ «Миколаївгаз» як заборгованість за спожитий природний газ до 30.06.2015р. (п.1.1 Договору реструктуризації № 24/п від 29.12.2016р.). і жодного відношення до заборгованості споживача перед ТОВ «Миколаївгаз Збут» не має, то здійснені позивачкою платежі не знайшли свого відображення в особовому рахунку, наданому суду ТОВ «Миколаївгаз Збут» (а. с. 91, т.2), в якому відображаються нарахування починаючи з липня 2015р.

ТОВ « Миколаївгаз збут» як постачальник природнього газу почало своє функціювання в липні 2015 року. Станом на липень 2015 у позивачки мала місце заборгованість перед АТ « Миколаїгаз», на яку як уже зазначалося раніше було укладено з останнім договір реструктуризації заборгованості. Крім сплати заборгованості перед АТ «Миколаївгаз» позивачка не звільнялася від сплати за фактично використаний природній газ та зобов`язана була сплачувати поточні платежі за рахунками ТОВ « Миколаївгаз збут».

29.12.2016 позивачка уклала договір реструктуризації на заборгованість перед ТОВ « Миколаївгаз збут», щомісячний платіж за яким складав 212, 68 грн. плюс поточні платежі. Сплачуючи рахунки позивачка самостійно зазначала призначення платежу та отримувача та здійснювала оплату на власний розсуд, не дотримуючись графіка реструктуризації боргу.

Як убачається з письмових пояснень представника ТОВ «Миколаївгаз збут», згідно квитанцій про сплату спірні кошти були сплачені в рахунок заборгованості позивачки перед АТ «Миколаївгаз», що утворилася до 01.07.2015, та після надходження автоматично були зараховані в рахунок погашення даного боргу. Тому це не відображено в загальному витягу з особового рахунку ТОВ « Миколаївгаз збут». До того ж саме призначення платежу в квитанціях позивачкою зазначено як «Платежі населення реструктуризація», отримувач коштів «ПАТ по газопостачанню та газифікації», а не ТОВ «Миколаївгаз збут». Дані пояснення підтверджуються копіями квитанцій, наданими позивачкою.

В той же час платежі, які були сплачені за постачання природного газу в період з 01.07.2015 містять інші дані, а саме: отримувач коштів «Миколаївгаз збут», призначення платежу: «згідно договору реструктуризації», тобто договору реструктуризації №199ц/16 від 29.12.2016р. (а. с. 12,т.1), який був укладений між ТОВ «Миколаївгаз збут» та позивачкою на заборгованість, яка утворилася у позивачки за 2016р. безпосередньо перед ТОВ «Миколаївгаз збут». Платежі, отримувачем коштів в яких є ТОВ « Миколаївгаз збут», відображені в особовому рахунку позивачки, який долучено до матеріалів судової справи.

Таким чином спірні платежі, які надходили від позивачки, були автоматично зараховані за призначенням платежу, а саме в рахунок погашення заборгованості перед АТ «Миколаївгаз» та не могли бути відображені в розрахунку ТОВ « Миколаївгаз збут».

Загальна сума заборгованості, на яку були укладені договори реструктуризації з АТ « Миколаївгаз» № 24/п від 29.12.2016р. (на суму 1881грн.) та з ТОВ « Миколаївгаз збут» №199ц/16 від 29.12.2016р. (на суму 2126,53грн.), відповідає сумі заборгованості у розмірі 4007,52грн., визначеній в період звірки, яка була здійснена 29.12.2016р. на об`єм газу у розмірі 11392куб.м. та знайшла своє відображення в розрахунковій книжці позивачки (а. с.16,т.1)

За такого доводи апеляційної скарги щодо не врахування відповідачами та судом при визначенні суми заборгованості позивачки за спожиту послугу з газопостачання здійснених нею платежів на суму 1881грн. не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході розгляду справи, а тому не є підставою для скасування чи зміни рішення суду в оскаржуваній частині.

В той же час, колегія суддів не погоджується з висновками суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди у повному обсязі, виходячи з наступного.

Згідно положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Стаття 12 ЦК України передбачає, що особа вільно, на власний розсуд обирає способи захисту цивільного права. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України. Так під способами захисту суб`єктивних цивільних прав та інтересів розуміють закріплені законом матеріально - правові заходи примусового характеру, за допомогою яких суд здійснює поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав чи інтересів та вплив на правопорушника. Підставами позову згідно зі ст. 175 ЦПК України, які суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а предметом позову, є спосіб захисту права, який він просить суд застосувати до відповідачів.

Як убачається з тексту позовної заяви, з якою позивачка звернулася до суду, вона просила стягнути на її користь завдану їй діями відповідачів моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

При цьому вона посилалася на те, що моральна шкода спричинена їй як неправомірним визначенням суми заборгованості, що спричинило припинення газопостачання до її квартири, так і не дотриманням відповідачами порядку та процедури припинення газопостачання до квартири. Так, позивачка посилалася на те, що 02.10.2018 року вона звернулась до відповідачів стосовно її заборгованості, але акт звірки та відомості по особовому рахунку № НОМЕР_1 співробітники ТОВ «Миколаївгаз Збут» та АТ «Оператор газорозподільної системи Миколаївгаз» їй не надали, та не направили за адресою проживання. Відповідачі не мають підтвердження про отримання нею будь якої кореспонденції від ТОВ «Миколаївгаз Збут» чи ПАТ «Миколаївгаз», в тому числі вимог про сплату заборгованості, повідомлення про відключення, а також доручення на відключення від 09.11.2018р. її квартири від газопостачання. Отже, припинення газопостачання до належної їй квартири було проведено відповідачами без повідомлення про це та за її відсутності, що є незаконним.

Тобто, позивачкою було чітко визначений предмет позову (спосіб захисту права, який вона просить суд застосувати до відповідачів), а також викладені обставини, якими вона обґрунтовувала свої позовні вимоги, тобто підстави позову, які згідно зі ст. 175 ЦПК України суд не може змінити без згоди позивача.

Проте, приймаючи рішення у справі стосовно позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, суд зазначеним обставинам належної правової оцінки не дав, що привело до прийняття помилкового рішення в частині цих позовних вимог.

Факт не дотримання відповідачами порядку та процедури припинення газопостачання до квартири позивачки встановлено постановою Миколаївського апеляційного суду від 04 березня 2020р. у справі № 489/5084/19, яким задоволено позов ОСОБА_1 до ТОВ «Миколаївгаз збут» та зобов`язано ТОВ «Миколаївгаз збут» за свій рахунок відновити газопостачання до квартири АДРЕСА_1 , якою користується позивачка.

Даною постановою Миколаївського апеляційного суду встановлено, що за відомостями особового рахунку № НОМЕР_2 споживач ОСОБА_1 здійснює щомісячну оплату за спожитий газ з урахуванням наданих їй соціальних субсидій, але оплату проводить не завжди у відповідності до наданих їй обсягів газу, внаслідок чого на січень 2017 року, січень 2018 року і травень 2019 року має різного розміру суми заборгованості, які нею же погашаються та мають загальну тенденцію до зниження заборгованості у загальному розмірі. В той же час за вказаний період акти звірки за спожитий та оплачений газ між споживачем та постачальником у справі відсутні.

При наявності заборгованості споживача за поставлений постачальником газ, питання погашення заборгованості та можливість припинення газопостачання споживачу повинно здійснюватися у відповідності до процедури та порядку, що встановлені розділом ІІІ вищенаведених Правил та розділом VІІ Типового договору, якими чітко визначається алгоритм дій кожній із сторін за таких обставин.

Так, пунктом 17 розділу ІІІ Правил зазначається, якщо побутовий споживач не здійснив оплату за спожитий газ протягом десяти днів після строку, визначеного договором постачання природного газу, постачальник має право здійснити заходи з припинення постачання природного газу споживачу шляхом направлення споживачу письмового повідомлення (з відміткою про вручення) з вимогою самостійно припинити споживання природного газу за рахунок перекриття запірного пристрою перед газовим приладом та допустити представника постачальника за пред`явленням службового посвідчення на об`єкт для пломбування запірних пристроїв, що має здійснюватися з дотриманням техніки безпеки. При цьому в повідомленні про припинення споживання природного газу постачальник має право зазначити підстави та дату припинення газоспоживання, яка не може бути раніше ніж через три дні після дати отримання повідомлення.

Постачальник має право здійснити заходи з припинення газопостачання споживачу через залучення до цих робіт Оператора ГРМ. Постачальник надсилає Оператору ГРМ відповідне письмове повідомлення (з позначкою про вручення) про необхідність здійснення ним заходів з припинення/обмеження розподілу природного газу споживачу (з позначкою про вручення), в якому повинен зазначити підстави припинення, дату та час, коли необхідно припинити розподіл природного газу на об`єкт споживача.

Пунктом 18 розділу ІІІ Правил передбачено, що у разі оплати простроченої заборгованості за договором на постачання природного газу до зазначеного в повідомленні про припинення газопостачання часу та завчасного (до дня припинення) надання постачальнику підтвердних платіжних документів (а Оператору ГРМ копій) газопостачання побутовому споживачу не припиняється. Відповідно до пункту 19 розділу ІІІ Правил припинення газопостачання не звільняє побутового споживача від обов`язку сплатити заборгованість за фактично спожитий природний газ.

Згідно пункту 20 розділу ІІІ Правил відновлення газопостачання споживачу здійснюється за умови оплати простроченої заборгованості за природний газ за договором або складання між постачальником та споживачем графіка погашення заборгованості та відшкодування витрат постачальника на припинення та відновлення газопостачання.

ТОВ «Миколаїв Збут» двічі, 29 січня та 31 серпня 2018 року, на адресу споживача ОСОБА_1 надіслані вимоги-повідомлення про погашення заборгованості, що виникла при сплаті за спожитий газ. Жодного разу письмові повідомлені не були вручені споживачу, та повернулися без позначки про вручення.

Незважаючи на це, 9 листопада 2018 року ТОВ «Миколаївгаз Збут» як постачальник надіслав оператору ГРМ ПАТ «Миколаївгаз» для виконання та одночасно до відома споживачу ОСОБА_1 доручення про припинення газопостачання, яке буде припинено 18 грудня 2018 року. Це повідомлення споживачем отримано не було та повернуто також без позначки про вручення.

У грудні 2018 року оператор ГРМ доручення відповідача не виконав, а здійснив відключення газового обладнання споживача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , у невстановлену дату - 20 травня 2019 року, що стало несподіванкою для позивачки. Ці обставини підтверджені як актом про відключення, так і письмовим зверненням позивачки до постачальника.

24 травня 2019 року між сторонами укладено договір реструктуризації заборгованості за послуги газопостачання за №253 на суму 5 900 грн. 20 коп. строком на 12 місяців, за яким позивачка вносить щомісячні платежі, але у поновленні газопостачання їй відмовлено з посиланням на необхідність здійснити відшкодування витрат постачальника на припинення та поновлення газопостачання.

Отже, зазначеним рішенням суду було встановлено, що сам факт припинення газопостачання відбувся не у визначений постачальником дату та час, а у зовсім іншу дату, що взагалі не могло бути відомо споживачу. Посилання відповідача на відсутність його вини у неотриманні споживачем відповідних повідомлень не є доречним, так як нормативно-правові документи не передбачають можливості припинення газопостачання за відсутності достовірних відомостей про належне повідомлення споживача.

Проаналізувавши зазначені встановлені обставини справи та відповідні норми матеріального права, колегія суддів у постанові Миколаївського апеляційного суду від 04 березня 2020р. дійшла висновку, що незважаючи на заборгованість, яка виникла у споживача за спожитий газ, та стала підставою для використання постачальником свого права на припинення газопостачання споживачу, відповідач не дотримався порядку та процедури, які встановлені Правилами та Типовим договором, оскільки не дочекався вручення споживачу повідомлення про необхідність погашення заборгованості, а також доручення про можливе припинення газопостачання у визначені ним дату та час, і тим самим позбавив споживача права на особисте припинення споживання газу, своєчасне укладення договору про реструктуризацію заборгованості або її погашення, що є безперечною підставою для продовження газопостачання без його примусового припинення, і як наслідок без відшкодування додаткових витрат на припинення та поновлення постачання газу.

Обставини встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, відповідно до положень ч.4 ст. 82 ЦПК України, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, проте згідно ч.5 ст. 82 ЦПК України, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» обставини припинення газопостачання до квартири позивачки не спростовані.

За такого колегія суддів вважає встановленим факт не дотримання відповідачами порядку та процедури припинення газопостачання до квартири позивачки.

За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.

Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин).

Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Частиною першою статті 201 ЦК України визначено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.

Стаття 1167 ЦК України передбачає загальні підстави відповідальності за спричинену моральну шкоду в позадоговірних відносинах, зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди: якщо вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства (зокрема статті 4, 22 Закону про захист прав споживачів).

Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

У спорах про захист прав споживачів відшкодування моральної шкоди прямо встановлено спеціальним законом, який регулює відносини у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

В даній справі спір виник між позивачкою як споживачем послуги з газопостачання, та відповідачами, як їх виконавцями, які несуть відповідальність за неналежне надання цих послуг.

Відповідно до ст.1-1 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

За такого слід дійти висновку, що на правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі, розповсюджується також дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Пункт 5 частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Відповідно до пункту 19 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» термін «продукція» у цьому Законі вживається в значенні - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

Виходячи з аналізу наведених правових норм слід дійти висновку, що порушення відповідачами зобов`язання щодо дотримання процедури припинення газопостачання до квартири позивачки, є недоліком продукції (неналежним наданням послуги з газопостачання) у розумінні законодавства про захист прав споживачів і відповідно до статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» має наслідком відшкодування моральної шкоди, завданої споживачу таким неналежним наданням послуги з газопостачання.

Крім того, слід зазначити, що виходячи з положень статей 16 та 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Статті 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у чинній редакції прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Тож, вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення договору, зокрема, у справі про порушення виконавцем робіт з припинення постачання газу, слід враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України «По захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.

Саме про таке застосування зазначених норм права зазначено в правовому висновку, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, N 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У частині третій статті 23 ЦК України встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка детально виклала в позовній заяві обставини, з якими вона пов`язує завдані їй моральні страждання, та посилається на те, що неправильне визначення суми заборгованості за газопостачання та неправомірне не у спосіб передбачений Правилами та Типовим договором припинення газопостачання до її квартири, призвели до моральних і душевних страждань. Посилалася, що через неправомірні дії відповідача в неї виник борг, який постійно збільшується, а вона є особою пенсійного віку з певними вадами здоров`я та хронічними захворюваннями, які потребують постійного лікування. Через борг та відключення газопостачання до її квартири Управлінням соцвиплат та компенсацій Центрального району департаменту праці та соціального захисту населення ММР припинено надання їй субсидії по оплаті за газопостачання. Також посилалася на те, що вона обігріває свою оселю електричними приборами, але субсидійні кошти, що виділяються на оплату електроенергії на місяць не покривають рахунок, який їй доводиться сплачувати за електроенергію по квартирі через її обігрів електрообігрівачем.

Обставини, в яких вона опинилась з вини відповідачів, викликали в неї душевні страждання та страх перед майбутнім, оскільки вона людина добропорядна, що ніколи не мала боргів з оплати за комунальні послуги, стала боржницею, внаслідок незаконних нарахувань відповідача. Субсидійних виплат не достатньо для оплатити комунальних послуг та їй не хватає коштів на проживання та забезпечення себе самим необхідним. Через це виникло нервування, душевний біль, погіршення сну та здоров`я, що перешкоджає вести звичний спосіб життя, займатися улюбленими справами. Незаконне припинення газопостачання привело до того, що вона залишилась у холодну пору року у неопалювальній квартирі, і як наслідок в неї загострився хронічний бронхіт.

Матеріалами справи встановлено, що зазначені в позові обставини щодо припинення газопостачання до її квартири без дотримання порядку та процедури, які встановлені Правилами та ОСОБА_5 договором, перешкоджали позивачці вести звичний спосіб життя, займатися улюбленими справами, а саме головне призвели до погіршення її стану здоров`я. Припинення газопостачання з підстав нарахованої заборгованості за газопостачання, яке відбулося у не передбаченому законодавчими актами порядку, тривало у впродовж 10 місяців, у тому числі і в холодну пору року. ОСОБА_1 зимувала у неопалювальній квартирі, без можливості приготування гарячої їжі, без можливості звично прийняти гігієнічні процедури, і в наслідок переохолодження та стресової ситуації, в якій вона опинилась з вини відповідачів, в неї загострились хронічні захворювання (бронхіт), зменшилась гострота зору.

Аналіз зазначених обставин свідчить про те, що сумісними діями відповідачів, зазначеними в описовій частині постанови, позивачці були завдані моральні страждання, а також про те, що ці дії знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з заподіянням позивачці моральної шкоди, а отже, висновок суду про необґрунтованість позовних вимог в частині стягнення на користь позивачки моральної шкоди, оскільки вона належними та допустимими доказами не підтвердила перенесенні нею моральні страждання є помилковим.

Однак, до моральних страждань позивачка відносить також і постійне нервове напруження від того, що через наявність заборгованості, що перевищує 340 грн. строком більше 1 місяця (постанова КМУ від 06.02.2019 р. № 62), вона могла бути позбавленою субсидії. Кожного разу при подачі відповідної заяви в квітні або жовтні будь-якого року в управління соціальних виплат і компенсацій вона була змушена хвилюватися з цього приводу - повідомлять / не повідомлять про заборгованість, а також знов підписувати договір реструктуризації заборгованості з ТОВ «МиколаївгазЗбут», щоб не дати приводу відмовити в субсидії, а також те, що за час конфлікту позивачці неодноразово доводилося розраховувати поточний баланс за рахунком, аналізувати його, ходити на особистий прийом, що пов`язано зі значними витратами часу, сил, коштів і нервів. Проте відсутність заборгованості не знайшла свого об`єктивного підтвердження під час розгляду справи.

Тому, визначаючи розмір моральної шкоди, апеляційний суд враховуючи характер та обсяг страждань (душевних, психічних), яких зазнала позивачка, характер немайнових втрат ( їх тривалості, можливості відновлення), інші обставини по справі (те, що наявність заборгованості підтверджена матеріалами справи), а також виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, вважає необхідним задовольнити заявлені позовні вимоги частково у розмірі 3000 грн., тобто по 1500 грн. з кожного з відповідачів.

З урахуванням викладеного, рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивача до АТ "Оператор газорозподільної системи "Миколаївгаз" та ТОВ «Миколаївгаз збут» про стягнення моральної шкоди слід скасувати та ухвалити в цій частині позовних вимог нове судове рішення про стягнення з АТ "Оператор газорозподільної системи "Миколаївгаз" та ТОВ «Миколаївгаз збут» на користь позивачки моральної шкоди у розмірі 3000 грн., тобто по 1500 грн. з кожного з відповідачів.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 квітня 2021 року в частині вирішення вимог про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївгаз збут», акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» моральної шкоди у розмірі 10000 грн. скасувати та ухвалити в цій частині вимог нове судове рішення.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївгаз збут» (, місцезнаходження - м. Миколаїв, вул. 7 Слобідська,70-В/1) та Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» ( , місцезнаходження - м. Миколаїв, вул. 7 Слобідська,70-В/1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання АДРЕСА_3 )) моральну шкоду у розмірі по 1500 грн. з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 06 серпня 2021 року.