Справа № 647/1448/21
№ провадження 2/647/464/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.08.2021 року Бериславський районний суд Херсонської області в складі:

головуючої-судді: Корсаненкової О.О.

за участю секретаря: Степанюк М.М.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Бериславі Херсонської області цивільну справу №647/1448/21 за позовом ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Ташкова Анастасія Олександрівна, до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права постійного користування на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, суд

встановив:

У червні 2021 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 , після смерті якого залишилося спадкове майно, яке складається із земельної ділянки, загальною площею 10,0 га, переданої для ведення селянського (фермерського) господарства, яка знаходяться на території Зміївської сільської ради Бериславського району Херсонської області, котра була передана померлому на праві постійного користування на підставі державного акту на право постійного користування землею серії III ХC №001837 від 29.01.2001 року, а також земельної ділянки, загальною площею 3,0 га, переданої для ведення селянського (фермерського) господарства, яка знаходяться на території Зміївської сільської ради Бериславського району Херсонської області, яка належала померлому на праві приватної власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ХС-14 від 23.06.2000 року. За заявою про прийняття спадщини за законом, державним нотаріусом Бериславської державної нотаріальної контори заведена спадкова справа №488/2008 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . Нотаріусом було виявлено неможливість встановлення родинного зв`язку між заявником та померлим батьком, оскільки у свідоцтві про смерть прізвище батька заявника зазначене « ОСОБА_4 », а в паспорті заявника « ОСОБА_5 ». У зв`язку з чим, позивач просив суд встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідним сином померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . Крім того, з метою отримання свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, загальною площею 10,0 га, ОСОБА_1 , звернувся до нотаріуса, але отримав відмову через те, що вказана земельна ділянка знаходилася у спадкодавця у постійному користуванні, а не у власності. В зв`язку з чим, позивач просив суд визнати за ним право постійного користування на земельну ділянку, загальною площею 10,0 га, передану для ведення селянського (фермерського) господарства, яка знаходяться на території Зміївської сільської ради Бериславського району Херсонської області, в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 07.06.2021 року було відкрито провадження у вказаній справі із призначенням підготовчого судового засідання та викликом сторін.

Ухвалою суду від 24.06.2021 року, за клопотанням представника позивача, в порядку ч.2 ст.51 ЦПК України, було замінено відповідача Бериславську міську раду Бериславського району Херсонської області на належного ОСОБА_2 . Підготовче засідання відкладено.

10.08.2021 року на адресу суду надійшла уточнена позовна заява із розпискою відповідача ОСОБА_2 про її отримання, відповідно до якої позивач просить суд встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідним сином померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 ; визнати за ним право постійного користування на 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 10,0 га, переданої для ведення селянського (фермерського) господарства, яка знаходяться на території Зміївської сільської ради Бериславського району Херсонської області, в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Представник позивача адвокат Ташкова А.О. у підготовче засідання не з`явилася, заявою від 10.08.2021 року просила розглянути справу за її відсутності, на задоволені позову наполягала.

Відповідач ОСОБА_2 у підготовче засідання не з`явився, заявою від 10.08.2021 року просив розглянути справу за його відсутності, позов визнав, проти його задоволення не заперечував.

Дослідивши матеріали справи та матеріали спадкової справи, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини.

Із свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , запис якого вчинено на російській мові, вбачається, що ОСОБА_6 27.07.1974 року зареєстрував шлюб із ОСОБА_7 . Прізвище дружити після реєстрації шлюбу « ОСОБА_5 » (а.с.31).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 03.05.1976 року, запис якого вчинено на російській мові, батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Зміївка Бериславського району Херсонської області є ОСОБА_6 та ОСОБА_8 (а.с.12).

За паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Зміївка Бериславського району Херсонської області (а.с.11).

Згідно із копією державного акту на право постійного користування землею серії III -ХС №001837, виданого Зміївською сільською радою Бериславського району Херсонської області 29.01.2001 року на підставі рішення Зміївської сільської ради народних депутатів Бериславського району Херсонської області від 29.07.1992 року № 19, ОСОБА_3 , надана у постійне користування земельна ділянка площею 10,0 га для ведення селянського (фермерського) господарства, що розташована на території Зміївської сільської ради Бериславського району Херсонської області (а.с.16).

Зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 вбачається, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, про що складено відповідний актовий запис №9 (а.с. 13).

Згідно із рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 28.03.2016 року, за ОСОБА_1 визнано право власності на земельну ділянку, загальною площею 3,00 га, яка знаходиться на території Зміївської сільської ради Бериславського району Херсонської області, переданої для ведення селянського (фермерського) господарства, кадастровий №:02:001:0079 в порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а.с. 14-15).

Відповідно до листа відділу Держгеокадастру у Бериславському районі Херсонської області № 29-2104-99.2-1132/2-16 від 26.07.2016 року вбачається, що на території Бериславського району згідно із книг записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування, договорів оренди землі, які знаходяться у відділі, за ОСОБА_3 реєструвалися такі земельні ділянки: земельна ділянка, загальною площею 10,00 га, передана для ведення селянського (фермерського) господарства, яка знаходяться на території Зміївської сільської ради Бериславського району Херсонської області, яка належала померлому на праві постійного користування на підставі державного акту на право постійного користування землею серії III ХC №001837 від 29.01.2001 року; земельна ділянка, загальною площею 3,0 га, передана для ведення селянського (фермерського) господарства, яка знаходяться на території Зміївської сільської ради Бериславського району Херсонської області, яка належала померлому на праві приватної власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ХС-14 від 23.06.2000 року; земельна ділянка, загальною площею 2,56 га, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходяться на території Зміївської сільської ради Бериславського району Херсонської області, яка належала померлому на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХС №044798 від 26.02.2004 року; земельна ділянка, загальною площею 0,1163 га, передана для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, яка знаходиться на території Зміївської сільської ради Бериславського району Херсонської області, яка належала померлому на праві приватної власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії II-ХС №035514 від 10.05.2000 року (а.с.17).

Відповідно до довідки Тягинської сільської ради від 01.03.2016 року, ОСОБА_3 з 24.06.2005 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований та проживав за адресою АДРЕСА_1 . Разом із ним за цією адресою були зареєстровані з 2005 року і по сьогоднішній день дружина ОСОБА_8 , син ОСОБА_1 та син ОСОБА_2 (а.с.33).

З відповіді Бериславської державної нотаріальної контори № 752/02-14 від 27.07.2016 року вбачається, що за заявами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 була заведена спадкова справа № 488/2008 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . При житті померлий залишив заповіт, посвідчений секретарем Тягинської сільської ради Бериславського району Херсонської області Прушинською С.В. від 11.01.2008 року, на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Також надійшла заява від дружини померлого ОСОБА_8 про відмову від спадщини. У зв`язку з тим, що земельна ділянка, загальною площею 10,00 га, передана померлому на праві постійного користування для ведення селянського (фермерського) господарства, ОСОБА_1 рекомендовано звернутися до суду (а.с.10).

Зазначене підтверджується дослідженими судом матеріалами спадкової справи № 488/2008.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, зважаючи на те, що при видачі паспортів громадянина України мали місце неточності при написанні прізвища заявника, а також прізвища його батька, що пов`язано із їх різним перекладом з російської мови, суд дійшов висновку, що факт родинних відносин між ОСОБА_1 та його померлим батьком ОСОБА_3 є встановленим в судовому засіданні та підтверджується належними доказами, дослідженими судом, у зв`язку з чим в порядку п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України, вважає за необхідне позовну заяву у цій частині задовольнити, оскільки це дасть можливість заявнику оформити спадщину.

Щодо позовним вимог про визнання в порядку спадкування права постійного користування на земельну ділянку, суд виходить з наступного:

Згідно з частиною 1 статті 92 ЗК України (у редакції чинній на час виникнення спірних відносин), право постійного користування земельною ділянкою визначалося як право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановленого строку.

Відповідно до частини 1 статті 125 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно із частиною 1 статті 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Відповідно до статті 131 ЗК України, громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до ЦK України з урахуванням вимог цього Кодексу.

Згідно із частиною 1 статті 407 Цивільного кодексу України (у редакції, що діяла на час відкриття спадщини), право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Відповідно до частини 2 статті 407 ЦК України та частини 2 статті 102-1 ЗК України, право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування.

За положеннями статті 1225 ЦK України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

За змістом статей 6, 50 ЗК України 18 грудня 1990 року N 561-XII (у редакції на час його прийняття), у довічне успадковуване володіння земля надається громадянам Української РСР для ведення селянського (фермерського) господарства. Громадянам Української РСР, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство, що ґрунтується переважно на особистій праці та праці членів їх сімей, надаються за їх бажанням у довічне успадковуване володіння або в оренду земельні ділянки, включаючи присадибний наділ.

Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 березня 1991 року, яка втратила чинність на підставі постанови Верховної Ради України N 2201-XII від 13 березня 1992 року, затверджено форми державних актів: на право довічного успадковуваного володіння землею; на право постійного володіння землею; на право постійного користування землею.

Земельний Кодекс України у редакції від 13 березня 1992 року не передбачав такого виду права як довічне успадковуване володіння земельною ділянкою.

При цьому, відповідно до пункту 8 постанови Верховної Ради України від 13 березня 1992 року № 2200 «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі», громадяни, підприємства, установи, організації, яким було надано у встановленому порядку земельні ділянки у довічне успадковуване або постійне володіння, зберігають свої права на використання цих земельних ділянок до оформлення права власності або землекористування відповідно до ЗК України.

Пунктом 6 розділу Х Перехідні положення ЗК України 2001 року визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

У рішенні Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року №5-рп (справа про постійне користування земельними ділянками) зазначено, що у Земельному кодексі Української РСР від 18 грудня 1990 року була регламентована така форма володіння землею, як довічне успадковуване володіння. ЗК України в редакції від 13 березня 1992 року закріпив право колективної та приватної власності громадян на землю (зокрема, право громадян на безоплатне одержання у власність земельних ділянок для ведення сільського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства тощо (ст. 6)). Це свідчить про те, що поряд із впровадженням приватної власності на землю громадянам, на їх вибір забезпечувалася можливість продовжувати користуватися земельними ділянками на праві постійного (безстрокового) користування, оренди, пожиттєвого спадкового володіння або тимчасового користування. При цьому в будь-якому разі виключалась як автоматична зміна титулів права на землю, так і будь-яке обмеження права користування земельною ділянкою у зв`язку з непереоформленням правового титулу.

Конституційний Суд України вважав, що встановлення обов`язку громадян переоформити земельні ділянки, які знаходяться у постійному користуванні, на право власності або право оренди до 01 січня 2008 року, потребує врегулювання чітким механізмом порядку реалізації цього права відповідно до вимог частини 2 статті 14, частини 2 статті 41 Конституції України. У зв`язку з відсутністю визначеного у законодавстві відповідного механізму переоформлення громадяни не в змозі виконати вимоги пункту 6 Перехідних положень Кодексу у встановлений строк, про що свідчить неодноразове продовження Верховною Радою України цього строку. Підставою для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний факт.

Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення:

- пункту 6 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення;

- пункту 6 постанови Верховної Ради України «Про земельну реформу» від 18 грудня 1990 року N 563-ХII з наступними змінами в частині щодо втрати громадянами, підприємствами, установами і організаціями після закінчення строку оформлення права власності або права користування землею раніше наданого їм права користування земельною ділянкою.

З огляду на викладене, особа, яка володіє земельною ділянкою на праві постійного користування за Законом не може бути позбавлена права на таке користування.

На відповідні відносини щодо такого користування поширюються гарантії, встановлені статтею 1 Протоколу Першого Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та ст. 41 Конституції України. Ці норми не лише гарантують право постійного користування землею (як різновид мирного володіння майном в розумінні Конвенції та як речове право, захищено статтею 41 Конституції України), але і обмежують у можливості припинити відповідне право.

Отже, дії державних органів щодо надання земельних ділянок громадянам у постійне користування були припинені, проте ті особи, які набули це право у встановленому законом порядку, зберегли його, оскільки законодавство не містить норми, яка б дозволяла припинити право постійного користування земельною ділянкою, а тому таке право є дійсним.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України), крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України.

Таким чином, враховуючи те, що зі смертю особи не відбувається припинення прав і обов`язків, окрім тих, перелік яких визначено у статті 1219 ЦК України, спадкоємець стає учасником правовідносин з постійного користування землею.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що передбачено статтею 1217 ЦК України.

Згідно із ст.1266 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За положеннями ч.1 ст.1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

В силу ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно із ч.3 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

За встановлених обставин, зважаючи на те, що позивач є спадкоємцем за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_3 , при цьому іншим спадкоємцем, який прийняв спадщину, є його брат ОСОБА_2 , у передбачений законом строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але отримати свідоцтво про право на спадщину не зміг, оскільки спірна земельна ділянка знаходилася у спадкодавця у постійному користуванні, а не у власності, враховуючи повне визнання позову відповідачем, а також те, що право постійного користування землею відноситься до тих прав, котрі можуть бути успадковані, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що наявні законні підстави для задоволення позову у цій частині.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 200, 206, 263-265, 315 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Ташкова Анастасія Олександрівна задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідним сином померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Визнати за ОСОБА_1 право постійного користування на 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 10,0 га, яку передано для ведення селянського (фермерського) господарства, що розташована на території Зміївської сільської ради Бериславського району в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Херсонської області через Бериславський районний суд Херсонської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Представник позивача адвокат Ташкова Анастасія Олександрівна, 74343, Херсонська область, Бериславський район, смт Козацьке, вул. Першотравнева, 88, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .

Відповідач ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 .

Суддя О.О.Корсаненкова