Номер провадження: 22-ц/813/2390/21
Номер справи місцевого суду: 521/2592/20
Головуючий у першій інстанції Тополева Ю.В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 521/2592/20

Провадження номер: 22-ц/813/2390/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду міста Одеси, ухвалене у складі судді Тополевої Ю.В. 29 вересня 2020 року, повний текст рішення складений 08 жовтня 2020 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітної доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1 200 грн. до 2 300 грн. до досягнення нею повноліття; 2) стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_3 в розмірі 2 300 грн. щомісячно, починаючи з дати подання позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто до - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу у сторін народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07 липня 2014 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , у розмірі - 700 гривень з індексацією, щомісячно, починаючи з 20 травня 2014 року до досягнення дитиною повноліття.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2017 року збільшено розмір аліментів, та стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , у розмірі 1 200 грн. щомісячно, починаючи з 22 серпня 2017 року до досягнення дитиною повноліття.

Позивачка зазначає, що на даний час дочка регулярно спостерігається отоларингологом з приводу аденоїдної вегетації, хронічного аденоїдиту, отримувала та отримує курс лікування. Також дитина хворіє на хронічну інфекцію, тому позивачка здійснює суттєві фінансові витрати на оздоровлення та лікування дитини. Крім того, ОСОБА_4 відвідує заняття з гімнастики, центр розвитку дитини та гурток з ліпки. З вересня 2019 року дочка пішла до школи, що також потребує додаткових матеріальних витрат. Позивачка зазначає, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків, у зв`язку із чим виникла заборгованість по сплаті аліментів. Вказує, що відповідач є працездатною особою, та має можливість утримувати свою дочку (а. с. 1 - 3).

2.2 Позиція відповідача в суді першої інстанції

В запереченнях на позовну заяву відповідач зазначив, що на даний час не працює та не має стабільного прибутку. Зазначив, що розмір аліментів, які стягуються на підставі заочного рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2017 року не є меншим за встановлений законом мінімум, та не суперечить ст. 182 СК України (а. с. 50).

2.4 Зміст рішення суду першої інстанції, обґрунтування висновків суду

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 29 вересня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачкою не надано жодного належного та допустимого доказу про зміну матеріального стану - у відповідача в бік покращення, а у позивача - в бік погіршення. Позивачкою також не спростовані доводи відповідача про відсутність в останнього прибутку (доходу) для виплати аліментів у вказаному нею розмірі. Позивачкою не доведено, що від дня ухвалення судового рішення про стягнення з відповідача аліментів змінились сімейне становище та матеріальний стан платника або одержувача аліментів, виникли інші обставини, передбачені цим Кодексом, що є підставою для збільшення розміру аліментів.

Суд першої інстанції вказує, що враховуючи рівні права та обов`язки батьків по утриманні та матеріальному забезпеченню дітей, розмір аліментів, які стягуються з відповідача на підставі заочного рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2017 року не є меншим за встановлений законом мінімум (а. с. 86 88).

2.5 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції. Ухвалити нове судове рішення, яким збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1 200 грн. до 2 300 грн. до досягнення нею повноліття. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2 300 грн. щомісячно, починаючи з дати подання позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

2.6 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) на даний час дитина регулярно спостерігається отоларингологом з приводу аденоїдної вегетації, хронічного аденоїду, отримувала та отримує курси лікування. За час спостереження, дитина часто хворіє на простудні захворювання та ОРВІ. Крім цього дитина хворіє на хронічну герпетичну інфекцію. У зв`язку з вказаними обставинами позивач здійснює суттєві фінансові витрати на оздоровлення та лікування дитини. Крім того з метою забезпечення дитині рівня життя достатнього для фізичного, інтелектуального, морального, культурного та духовного розвитку малолітня ОСОБА_3 відвідує заняття з гімнастики, центр розвитку дитини та гурток з ліпки, за які сплачує позивач. З 1 вересня 2019 року дитини пішла до школи, що додаткового потребує матеріальних витрат по забезпеченню дитини необхідними матеріалами для навчання; 2) суд першої інстанції залишив поза увагою докази, на які позивачка посилалась, як на підставу задоволення позовних вимог; 3) відповідач після розірвання шлюбу припинив надавати матеріальну допомогу, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, про що свідчить Довідка про неотримання аліментів у виконавчому провадженні №55873556 відповідно до якого станом на 17.12.2019 року за ОСОБА_2 наявна заборгованість зі сплати аліментів. Аліменти відповідач нікому не платить, знаходиться у працездатному віці, має можливість утримувати неповнолітню доньку (а. с. 90 93).

2.7 Узагальнені доводи відповідача в апеляційному суді

Відповідач правом на подачу відзиву в суді апеляційної інстанції не скористався. Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

2.8 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Апеляційна скарга надійшла безпосередньо до апеляційного суду в листопаді 2020 року. Справу негайно було витребувано з суду першої інстанції.

Після надходження справи до апеляційного суду, ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.12.2020 року відкрито апеляційне провадження (а. с. 97 зворотна сторона).

06.01.2021 року ОСОБА_2 отримав копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги (а. с. 99).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01.02.2021 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) її учасників (а. с. 101).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 ч. 4, п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів.

Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 5 цієї частини.

Дана справа за предметом позову (збільшення розміру аліментів) є малозначною, тому вона підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику її учасників та без проведення судового засідання.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

В період шлюбу у сторін народилася дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1 від 17 січня 2013 року (а. с. 9).

Малолітня дочка сторін проживає разом із матір`ю.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07 липня 2014 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 у розмірі - 700 грн. з індексацією, щомісячно з 20 травня 2014 року до досягнення дитиною повноліття (а. с. 4 - 6).

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2017 року збільшено розмір аліментів. Стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітньої дочки - ОСОБА_3 , у розмірі 1 200 грн. щомісячно, починаючи з 22 серпня 2017 року до досягнення дитиною повноліття (а. с. 7 - 8).

Матеріали справи не містять доказів щодо незадовільного стану здоров`я відповідача, знаходження на його утриманні інших непрацездатних осіб.

Між сторонами виникли правовідносини щодо обов`язоку батьків утримувати дитину.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннямич. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Приписами ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей.

Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов`язки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов`язані утримувати своїх малолітніх (неповнолітніх) дітей.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналогічна вимога міститься і в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» N 3 від 15.05.2006 року.

Тобто, зазначена законодавча норма вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

3.4 Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі та прийняття аргументів відзиву на апеляційну скаргу

Доводи апелянта про необхідність стягувати аліменти у збільшеному розмірі не знайшли свого підтвердження наявними матеріалами справи, оскільки позивачкою не надано жодного належного та допустимого доказу про зміну матеріального стану - у відповідача в бік покращення, а у позивача - в бік погіршення. Позивачкою також не спростовані доводи відповідача про відсутність в останнього прибутку (доходу) для виплати аліментів у вказаному розмірі.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу

За правилами, передбаченими ст. ст. 180, 181, 182, 184 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом статей 150, 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з положеннями статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно з частиною першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали справи не містять доказів щодо доходів відповідача, наявності у нього нерухомого та цінного рухомого майна. Матеріали справи не містять і відповідних клопотань учасників справи щодо встановлення цих обставин.

Колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у сторін не відбулися зміни, що обумовлюють можливість збільшення визначеного розміру аліментів, які стягуються на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 за рішенням суду.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що надані ОСОБА_1 докази ґрунтуються на припущеннях, що у силу вимог частини шостої статті 81 ЦПК України є неприпустимим.

Враховуючи рівні права та обов`язки батьків по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, вказаний розмір аліментів які стягуються з відповідача, не є меншим за встановлений законом мінімум.

Вищевказані доводи апелянта не мають наслідком скасування рішення суду першої інстанції, зводяться виключно до необхідності переоцінки доказів. Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується апеляційний суд.

3.5. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , є безпідставними, а тому її треба залишити без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 відсутні.

3.6 Дата ухвалення рішення, порядок та строк касаційного оскарження

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 19, 268, 274, 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 29 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе