Справа № 604/33/21
Провадження № 2/604/160/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року сел. Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючої судді Сидорак Г.Б.,

за участю секретаря судового засідання Ілик Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Підволочиську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Підволочиської селищної об`єднаної територіальної громади Тернопільської області, про визнання права власності, -

в с т а н о в и в:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися в суд із позовною заявою до Підволочиської селищної об`єднаної територіальної громади Тернопільської області про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, розташований під АДРЕСА_1 : за ОСОБА_1 - на 3/4 частки житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, зокрема - на 1/4 частку будинковолодіння, що належить їй як члену колгоспного двору, на 1/4 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 , та на 1/4 частку - в порядку спадкування за законом після смерті сина ОСОБА_2 ; за ОСОБА_2 - на 1/4 частку житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що належить йому як члену колгоспного двору. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивачі покликалися на те, що по документах архівного фонду «Кам`янківська сільська рада» у по господарських книгах с. Кам`янки значиться домогосподарство ОСОБА_1 1948 р.н. голови двору, разом з якою проживали ОСОБА_3 , 1941 р.н. чоловік (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_2 , 1968 р.н. син, ОСОБА_2 , 1971р.н. син. Після смерті ОСОБА_3 єдиним спадкоємцем майна була його дружина ОСОБА_1 , яка спадщину прийняла. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 , єдиним спадкоємцем є його мати ОСОБА_1 . Після звернення до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії по причині того, що згідно з Законом України «Про власність» від 07 лютого 1991 року не передбачена така форма власності як колгоспний двір. З огляду на вказане позивачі змушені звернутися до суду для захисту своїх невизнаних прав.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату і час розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, подали заяви, в яких просять справу розглядати у їх відсутності, позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача подав заяву, в якій позов визнав у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи визнання позову представником відповідача, суд вважає за можливе прийняти рішення, задовольнивши позовні вимоги з наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого 28 червня 1991 року виконкомом Кам`янківської сільської Ради народних депутатів, цілий жилий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 належить колгоспному двору, що складається з 3-ох членів, головою якого є ОСОБА_1 . Свідоцтво видано на підставі рішення виконкому Кам`янківської Ради народних депутатів від 28.06.1991 року. Відповідно до реєстраційного напису, цей житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами зареєстровано в Тернопільському БТІ на праві особистої власності за колгоспним двором, що складається з 3-ох членів, головою якого є ОСОБА_1 , та записаний 28.06.1991 року в реєстрову книгу №1 стор. №95 за реєстром №48.

До складу цього колгоспного двору станом на 1991 рік входили: ОСОБА_1 1948 р.н. голова двору, разом з якою проживали ОСОБА_3 , 1941 р.н. чоловік, ОСОБА_4 , 1968 р.н. син, ОСОБА_2 , 1971 р.н. син, що підтверджується довідкою №754, виданою 01 жовтня 2019 року архівним відділом Підволочиської районної державної адміністрації (Фонд №58).

Відповідно до довідки №61 про технічний опис об`єкта нерухомого майна, виданої 21 жовтня 2020 року Підволочиським БТІ та технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого 21 жовтня 2019 року, житловий будинок з господарськими будівлями, загальною площею 45,3 м.кв., житловою площею 17,8 кв.м., по АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 28 червня 1991 року.

Відповідно до ст. 120 ЦК Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, який діяв на момент виникнення правовідносин (далі ЦК УРСР), майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності, а згідно ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Пленум Верховного Суду України у п. а) ч. 6 постанови №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснює, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена колгоспного двору визначається з рівності часток всіх його членів.

Таким чином, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 належало по 1/4 частці (кожному) будинковолодіння по АДРЕСА_1 , як членам колгоспного двору. Після припинення існування колгоспного двору свої частки вони не витребували і продовжували брати участь своєю працею і коштами у веденні спільного господарства колишнього колгоспного двору.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України у пункті 7 постанови від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах права приватної власності», судам слід враховувати, що відповідно до ст. 55 Закону «Про власність» громадянин не може бути позбавлений права власності на своє майно, крім випадків, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 14 березня 1995 року Кам`янківською сільською радою Підволочиського району. Після смерті ОСОБА_3 єдиним спадкоємцем за законом була його дружина ОСОБА_1 (свідоцтво про одруження серії НОМЕР_2 , згідно якого ОСОБА_3 та ОСОБА_5 17 лютого 1968 року зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу прізвище дружини ОСОБА_6 ), яка спадщину прийняла, однак не оформила своїх спадкових прав. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим 14 липня 2000 року Кам`янківською сільською радою Підволочиського району, після його смерті залишилось спадкове майно, єдиним спадкоємцем за законом є його мати ОСОБА_1 , (свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 , видане 14 грудня 1968 року, місце реєстрації с. Кам`янки Підволочиського району, згідно з яким ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_4 , батьками зазначено ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ), у зареєстрованому шлюбі спадкодавець не перебував, інших спадкоємців немає, батько ОСОБА_3 помер до відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Стаття 1223 ЦК України передбачає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Однією із підстав припинення права власності є смерть власника (п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 Цивільного кодексу України).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно зі ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1226 Цивільного кодексу України встановлено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

З врахуванням норм чинного законодавства, позивачу ОСОБА_1 належить 3/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема 1/4 частка будинковолодіння - як членові колгоспного двору, 1/4 частка - в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , 1/4 частка - в порядку спадкування за законом після смерті сина ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивачу ОСОБА_4 належить 1/4 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 як членові колгоспного двору.

Однак, 06 грудня 2019 року державним нотаріусом Підволочиської державної нотаріальної контори роз`яснено, що вчинення нотаріальної дії, - видача свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_4 неможливе по причині відсутності правовстановлюючого документа на спадкове майно, і роз`яснено право на звернення до суду.

З огляду на вказане позивачі через відсутність правовстановлюючого документа не можуть оформити спадкове майно на себе, що свідчить про порушення їх прав, які підлягають судовому захисту.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його невизнання або оспорювання, а власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це майно оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 13, 247, 263-265, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 328, 346, 392, 1217, 1218, 1258, 1268, 1269, 1297 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: с. Кам`янки, Підволочиського району, Тернопільської області, РНКПП НОМЕР_5 ), ОСОБА_2 (місце проживання: с. Кам`янки, Підволочиського району, Тернопільської області, РНКПП НОМЕР_6 ), до Підволочиської селищної об`єднаної територіальної громади Підволочиського району Тернопільської області (юридична адреса: смт. Підволочиськ, вул. А.Шептицького, 4, Підволочиського району, Тернопільської області) про визнання права власності, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 45,3 кв.м. та житловою 17,8 кв.м. (на 1/4 частку будинковолодіння як за членом колгоспного двору, на 1/4 частку - в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , на 1/4 частку - в порядку спадкування за законом після смерті сина ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 45,3 кв.м. та житловою 17,8 кв.м., як за членом колгоспного двору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.Б. Сидорак