У х в а л а

29 березня 2021 року

м. Київ

справа № 2/1522/8661/11

провадження № 61-3653ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 18 березня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 15 лютого 2021 року у справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження за позовом публічного акціонерного товариства «ІмексБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2012 року, яке набрало законної сили 17 липня 2013 року, позов публічного акціонерного товариства «ІмексБанк» (далі - ПАТ «ІмексБанк»). Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ІмексБанк» за кредитним договором від 29 березня 2007 року № 497, а саме: заборгованість у розмірі 67 943,92 євро; пеню нараховану за неналежне виконання зобов`язань у розмірі 87 246,82 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

15 серпня 2019 року між ПАТ «ІмексБанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (далі - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») укладено договір відступлення прав вимоги № 104, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором від 29 березня 2007 року № 497 перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

01 жовтня 2019 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» подало до Приморського районного суду м. Одеси заяву про заміну первісного стягувача, а саме: ПАТ «ІмексБанк» його правонаступником ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» за виконавчими листами Приморського районного суду м. Одеси у справі № 2/152/8661/11.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18 березня 2020 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 15 лютого 2021 року,заяву ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про заміну стягувача задоволено.

Змінивши стягувача у виконавчому провадженні, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що за договором відступлення прав вимоги від 15 серпня 2019 року № 104, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором від 29 березня 2007 року № 497 перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

06 березня 2021 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду засобами поштового зв`язку касаційну скаргу, що надійшла 09 березня 2021 року, в якій заявник просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» відмовити.

Перевіривши доводи касаційної скарги колегія суддів дійшла наступних висновків.

Доводи касаційної скарги та зміст оскарженого судового рішення не дають підстав для висновку, що судами попередніх інстанцій було допущено порушення норм процесуального права, які передбачені статтею 411 ЦПК України як підстави для скасування судового рішення.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, як і пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України, передбачають, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним й обґрунтованим.

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною шостою статті 394 ЦПК України визначено, що ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним й не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Предметом оскарження у цій справі, як вбачається зі змісту касаційної скарги, є судові рішення про заміну сторони виконавчого провадження.

Відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Аналогічні положення містяться у частині першій статті 442 ЦПК України.

Правонаступництво можливе на всіх стадіях виконавчого провадження з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення. Підставою правонаступництва є відступлення права вимоги відповідно до положень глави 47 ЦК України.

Правонаступництвом у виконавчому провадженні є заміна однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав його попередника до іншої особи, що раніше не брала участь у виконавчому провадженні.

Підставою правонаступництва юридичної особи є, зокрема, й відступлення права вимоги за кредитними договорами, яке підтверджено документально.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України), може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи із приписів норм права, які регламентують спірні правовідносини, заміна осіб у окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Приймаючи до уваги положення статей 512, 514 ЦК України, статті 442 ЦПК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином чи правонаступництвом на стадії виконання судового рішення, відбувається вибуття кредитора. Заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження. Оскільки до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав, переходить і право бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним для розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13 та постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 2-230/11 провадження № 61-46230св18.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 15 серпня 2019 року між ТОВ «ФК та Гарантія» та ПАТ «ІмексБанк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги № 104 за результатами відкритих торгів (аукціону), що оформлено протоколом електронного аукціону від 18 липня 2019 року № UA-EA-2019-07-01-000014-b. За цим договором ПАТ «ІмексБанк» відступив, а ТОВ «ФК Довіра та Гарантія» прийняла та сплатила за право грошової вимоги до боржників, спадкоємців боржників, правонаступників боржників та інших осіб до яких перейшли права і обов`язки боржників за кредитними договорами та/або договорами поруки відповідно до пункту 1 вказаного договору.

Відтак, враховуючи викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, змінивши стягувача у виконавчому провадженні, оскільки встановили, що за договором відступлення прав вимоги від 15 серпня 2019 року № 104 право грошової вимоги за кредитним договором від 29 березня 2007 року № 497 перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Отже доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та не впливають на їх законність й обґрунтованість, а є лише незгодою заявника з їх змістом.

При цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Правильне застосовування норм ЦПК України є очевидним й не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судових рішень.

З огляду на викладене у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, оскільки, касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Керуючись частиною четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 18 березня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 15 лютого 2021 року у справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження за позовом публічного акціонерного товариства «ІмексБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості відмовити.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович