справа № 691/117/21
провадження № 2/691/284/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2021 рокуГородищенський районний суд Черкаської області

В складі :

головуючого судді Савенко О.М.

при секретарі судових засідань Шмунь Н.В.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городище цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного Товариства «Українська залізниця» м.Київ, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , директор філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного Товариства «Українська залізниця» м.Кривий Ріг, Виробничого підрозділу «Хлистунівський кар`єр» філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного Товариства «Українська залізниця» с.Хлистунівка Городищенського району Черкаської області про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення, поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та виплату моральної шкоди,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до АТ «Українська залізниця» в особі філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного Товариства «Українська залізниця», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , директор філії «Центр управління промисловістю» АТ «Українська залізниця», Виробничого підрозділу «Хлистунівський кар`єр» філії «Центр управління промисловістю» АТ «Українська залізниця» про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення, поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та виплату моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог, позивач ОСОБА_1 посилається, що з 14 січня 1998 року працював на виробничому підрозділі «Хлистунівський кар`єр» філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на посаді помічника директора по охороні праці, а з 05.10.1999 року був переведений на посаду головного інженера. Наказом №265-ос/тр від 08.12.2020 року, за підписом директора філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного товариства «Українська залізниця» - Османа О.Л., його було звільнено з роботи 10 грудня 2020 року «за систематичне невиконання трудових обов`язків, п.3 ст.40 КЗпП України».Підставою для його звільнення в наказі зазначено: наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності №02-дс/тр від 11.06.2020 року; наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності №06-дс/тр від 09.10.2020 року; доповідні записки в.о. начальника ВП «Хлистунівський кар`єр» Згоди С.Л. від 09.10.2020 року №Хлс./1091 та від 23.10.2020 року. Звільнення вважає незаконним.Так, в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності №02-дс/тр від 11.06.2020 року, немає жодного порушення, яке безпосередньо стосувалося б його, як головного інженера, тобто, в даному наказі не наведені факти так званого неналежного виконання посадових обов`язків головного інженера. В переліку фактів виявлених порушень, в ході перевірки контрольно-ревізійним управлінням, що перераховуються, зовсім не вказано про стан технологічних доріг кар`єру, навпаки, вони завжди знаходяться у належному стані завдяки своєчасним ремонтам. На ВП «Хлистунівський кар`єр» відповідно до Положення про виробничий підрозділ «Хлистунівський кар`єр» філії «Центр управління промисловістю» АТ «Укрзалізниця» існує цехова структура виробництва та ведення документації, відтак первинне оформлення документації здійснюється виключно начальниками цехів. Вважає догану необгрунтованою та безпідставною, оскільки з його боку не було допущено жодних порушень посадових обов`язків, за які відповідач міг би накласти дисциплінарне стягнення. Був не згідний з наказом №02-дс/тр від 11.06.2020 року про оголошення йому догани, але не оскаржував даний наказ, тому що в той час не міг передбачити, що накладення цього дисциплінарного стягнення буде спланованим відповідачем і неодноразовим та призведе до таких наслідків, а саме: звільнення з роботи за систематичне невиконання трудових обов`язків за п.3 статті 40 КЗпП України. У наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності № 06- дс/тр від 09.10.2020 року йому було оголошено догану за неодноразове невиконання своїх посадових обов`язків. Категорично не погоджуючись з даним наказом, 03.11.2020 року надіслав на ім`я начальника філії «Центр управління промисловістю» АТ «Укрзалізниця» Осману О.Л. лист-оскарження №1185 з проханням розібратися в даній ситуації та відмінити наказ № 06-дс/тр від 09 жовтня 2020 року як незаконний. Вважає, що догана оголошена безпідставно, а факти і обґрунтування, викладені в наказі, не відповідають дійсності: до зупинок дробильно-сортувального цеху призводить критичний стан технологічного обладнання, особливо конвеєрних стрічок, частина з яких прийшла в повну непридатність і тому трапляються часті зупинки, пов`язані з їх ремонтом. Виробничий підрозділ «Хлистунівський кар`єр» неодноразово звертався з даного приводу до відповідача листом №605 від 16.06.2020 року, листом №746 від 22.07.2020 року з прикладеними фотографіями, але станом на 02.10.2020 року це питання не було вирішено. В результаті цього, стан стрічок ще значно погіршився, машиністи конвеєрів вже фізично не взмозі були прибирати тонни просипів і, він вказав в даних листах, що про це відомо в.о.начальника Ладижинського кар`єру на період перебування у відрядженні на ВП «Хлистунівський кар`єр» ОСОБА_3 ; з наказу №06-дс/тр неможливо зрозуміти, про яке саме невиконання посадових обов`язків йдеться. Якщо мова йде про зупинку дробарно-сортувального цеху 18.09.2020 року, то насправді це сталось через відсутність технічної води в башні дробарно-сортувального цеху в результаті виходу з ладу автомату електроживлення двигуна насоса технічної води. Як тільки йому стало відомо про зупинку дробарно-сортувального цеху, він негайно передзвонив черговим електрослюсарям і поставив завдання якнайшвидше усунути несправність. Оперативно було відновлено роботу насоса і в той час, коли набиралась мінімальна кількість води, необхідна для відновлення технологічного процесу, дробарно-сортувальний цех не працював. В даній ситуації взагалі немає його провини. Свої обов`язки він завжди виконував добросовісно і відповідально; відносно «зриву забезпечення робіт газопостачанням в осінньо- зимовий період», то ця обставина не відповідає дійсності, тому що опалення побутових приміщень було включене 20.10.2020року, а не 15.10.2020 року, через середньодобові температури, що були вищі за +8,0°С. До того ж, в посадовій інструкції головного інженера відсутній пункт, згідно якого було б покладено виконання обов`язків та відповідальність щодо газопостачання на підприємстві. За дані роботи на ВП «Хлистунівський кар`єр» відповідає інша посадова особа підприємства, яка пройшла професійне навчання та має відповідне посвідчення. Регулярні доповідні від «в.о.начальника Ладижинського кар`єру на період перебування у відрядженні на ВП «Хлистунівський кар`єр» ОСОБА_3 , які направлялися відповідачеві про ніби-то «неодноразове невиконання ним своїх посадових обов`язків» розпочались після того, як він зателефонував директору філії «Центр управління промисловістю» ОСОБА_2 і повідомив про заборону відпуску населенню щебеневої продукції, коли ОСОБА_3 всім повідомляв, що директор філії «Центр управління промисловістю» Осман О.Л. заборонив відпуск продукції і в разі невиконання цієї усної вказівки він «знесе йому голову». В результаті розмови з директором філії «Центр управління промисловістю» Османом О.Л. з`ясувалося, що він такої вказівки не давав, це була неправда з боку ОСОБА_3 , після чого дана ситуація була миттєво розблокована. З того моменту почалося упереджене ставлення до нього з боку ОСОБА_3 та відверте цькування без будь-якого правового підґрунтя. Крім того, 19.11.2020 року, згідно розпорядження директора філії «Центр управління промисловістю» АТ «Укрзалізниця» №ЦУП-8/5411/1 від 18 листопада 2020 року його було викликано в філію «Центр управління промисловістю». На нараді керівництва філії, де були присутні директор філії ОСОБА_2 , заступники директора ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , перший заступник директора ОСОБА_6 , в.о.начальника відділу кадрів Вересовська Т.Л., йому в ультимативній формі було наказано написати заяву про звільнення за власним бажанням, а у разі відмови - буде звільнено за п.3 статті 40 КЗпП України. Тоді він відмовився написати заяву про звільнення з роботи за власним бажанням, тому що не збирався розривати трудовий договір з відповідачем та не було обставин, через які можна було б звільнити його з роботи по вказаній статті. Більш того, він досить тривалий час пропрацював на даному підприємстві, заслужено обіймав відповідальні посади і з свого боку жодного разу не допустив халатного чи байдужого ставлення до професійних обов`язків, досить консервативно ставиться до ділової репутації. За час роботи на підприємстві мав заохочення у вигляді почесної грамоти та грошової винагороди за багаторічну сумлінну працю на залізничному транспорті, вагомий внесок у його розвиток, забезпечення своєчасного і якісного виконання виробничих завдань, високий професіоналізм і творчу ініціативу в роботі. Внаслідок перенесеного стресу, у нього різко погіршився стан здоров`я, почалися проблеми з підвищеним тиском, з`явилися болі в серці, хоча до цього випадку не мав таких проблем. Як наслідок, з 26 листопада 2020 року по 04 грудня 2020 року перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Черкаський обласний кардіологічний центр Черкаської обласної ради». Після виписки з лікарні, в перший же день його виходу на роботу 08.12.2020 року, був ознайомлений з наказом про звільнення № 265-ос/тр від 08 грудня 2020 року з 10 грудня 2020 року по п.3 ст.40 КЗпП України, за підписом директора філії «Центр управління промисловістю» Османа О.Л.. В даному наказі є посилання на наказ №126 від 18.09.2018 року, в якому йдеться про заборону перебування власного автотранспорту працівників підприємства, а в наказі №106 від 20.10.2008 року - про заборону перебування сторонніх людей, які не мають наміру придбати продукцію підприємства. Фактично ж, переважна більшість автотранспорту, який заїжджає в кар`єр для завантаження щебеневою продукцією або каменем-бутом, є приватним. У випадку, про який йдеться мова в наказі № 06-дс/тр від 09.10.2020року, приватні особи мали намір придбати камінь-бут належної якості для власних потреб. 07 жовтня 2020 року ним був наданий дозвіл на заїзд в кар`єр для проведення відбору каменю вручну ( що не забороняється). При цьому, він доручив майстру бурових робіт ОСОБА_7 особисто супроводжувати автомобіль марки «УАЗ», державний номер НОМЕР_1 та відповідно проінструктувати. Особи, які завантажували камінь-бут в автомобіль, проводили відеозйомку даного процесу з якого видно, що вони знаходяться на безпечній відстані від екскаваторів та технологічного автотранспорту. Автомобіль, на який завантажувався камінь-бут, перед заїздом в кар`єр було протаровано. Згідно видаткової накладної №27783/10 від 07.10.2020 року в касу підприємства було внесено 2940 грн. 96 коп. за завантажену продукцію (доказ додається). На той час спостерігався надзвичайний ажіотаж на щебеневу продукцію, яка закуплялася для виконання державної програми «Велике будівництво». Для того, щоб збільшити доставку гірничої маси для її переробки на дробарно-сортувальний цех, відпуск каменю-бута клієнтам був частково обмежений, внаслідок чого в касу підприємства поступало недостатньо готівкових коштів. Переважно організації здійснювали купівлю продукції через безготівковий розрахунок, а кошти з каси були необхідні для оплати різних послуг та ТМЦ в межах ліміту 20 тис. грн. на місяць, що передбачено Довіреністю на здійснення повноважень, тому й виникла необхідність надання дозволу на відбір та завантаження каменю-бута, що також не є порушенням. Доповідні записки ОСОБА_3 , які відповідач вказує в наказі про звільнення як підставу для звільнення, не мають юридичної сили, тому що підставою для накладення дисциплінарного стягнення можуть бути тільки доповідні записки безпосереднього керівника.Так, згідно п.3 посадової інструкції головного інженера ВП «Хлистунівський кар`єр», головний інженер виробничого підрозділу підпорядкований безпосередньо начальнику виробничого підрозділу. Начальник ВП «Хлистунівський кар`єр» є Шевченко Г.С., а ОСОБА_3 являється виконуючим обов`язки ВП «Ладижинський кар`єр», який в даний час перебуває у відрядженні на ВП «Хлистунівський кар`єр» та діє на підставі Довіреності на здійснення повноважень. Відповідно до ст. 43 КЗпП України при звільненні за п.3 ст.40 КЗпП України необхідно отримати згоду профспілкового комітету, а така у порушення норм ст.43 КЗпП України, не отримана, відповідач не звертався до профспілкового комітету для отримання згоди на звільнення. За весь час роботи на підприємстві на нього не було накладено аналогічних безпідставних дисциплінарних стягнень за невиконання посадових обов`язків. Вважає ставлення до нього керівництва філії на період перебування у відрядженні на ВП «Хлистунівський кар`єр» ОСОБА_3 упередженим та несправедливим. Причини його звільнення в наказі № 265-ос/тр від 08.12.2020 року не відповідають дійсним обставинам справи. У зв`язку із вчиненням відповідачем незаконних дій, що полягають в необгрунтованому накладенні дисциплінарних стягнень, упередженому ставленні та незаконному звільненні, йому завдано моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню відповідно до ст.ст.23, 216 Цивільного Кодексу України та яка полягає у наступному:у спричиненому тяжкому психологічному шоці у момент, коли дізнався, що звільнено по п.3ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання трудових обов`язків, після багаторічної сумлінної праці на даному підприємстві - майже 23 роки; в переживаннях з приводу розуміння цілковитої незаконності дій та тверджень відповідача щодо нього як до посадової особи; у використанні відповідачем свого домінуючого положення, що призводить до вчинення ним незаконних дій, які він дозволяє собі здійснювати з метою використання своїх можливостей; у звільненні за вказаною статтею була принижена цого честь та гідність, а також цей факт негативно вплинув на ділову репутацію, що є надзвичайно суттєвим. Також до страждань приводить те, що на його утриманні перебуває неповнолітня донька, яка в результаті свавільних дій відповідача позбавлена засобів для існування, оскільки залишився без роботи. Через безпідставні догани та тиск з боку перебував у лікарні, а після звільнення був змушений звернутися до сімейного лікаря та лікаря-психіатра за наданням медичної допомоги. Завдану моральну шкоду оцінює у розмірі 100 000,00 грн.. З метою досудового врегулювання спору, 23.12.2020 року ним було направлено лист-заяву директору філії «Центр управління промисловістю» Осману О.Л. про зміну формулювання в наказі №265-ос/тр від 08.12.2020 з «звільнений за систематичне невиконання трудових обов`язків п.3 ст.40 КЗпП України» на «звільнений за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію». Натомість, до цього часу відповіді не отримав. Звільнення по вказаній статті позбавило його права на виплату одноразової матеріальної допомоги, передбаченої пунктом 3.2.16. Колективним договором підприємства в розмірі 3-х середньомісячних заробітків. Для захисту порушених прав та інтересів прийняв рішення звернутися до суду.

02 лютого 2021 року ухвалою суду відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі, призначено підготовче засідання з викликом сторін до суду, встановлено строк для подачі відзиву сторонами.

18 лютого 2021 року позивач ОСОБА_1 подав заяву про зміну предмету позову і просив поновити на посаді головного інженера виробничого підрозділу «Хлистунівський кар`єр» філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного Товариства «Українська залізниця» з 11 грудня 2020 року, скасувати наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності від 09 жовтня 2020 року, стягнути із Акціонерного Товариства «Українська залізниця» філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного Товариства «Українська залізниця», середній заробіток за час вимушеного прогулу і у відшкодування моральної шкоди завданої незаконним звільненням виплатити 100000грн., а щодо понесених судових витрат за надання правничої допомоги компенсувати 10000 грн..

У судовому засідання позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини та підстави, викладені в позові, відмовити у клопотанні відповідача про пропуск строку звернення до суду із позовом, відшкодувати витрати на правничу допомогу.

Сторони у справі, будучи належно повідомленими про день, час та місце розгляду справи в суді шляхом надіслання судових повісток, що підтверджується рекомендованими поштовими відправленнями та оголошеннями про виклик, які розміщені на офіційному веб-сайті Городищенського районного суду Черкаської області в розділі «Судова влада», для участі в судових засіданнях не прибули:

- представник відповідача Акціонерного Товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного Товариства «Українська залізниця» м.Київ надіслав до суду клопотання в яких вказав, що з позовними вимогами не погоджуються, вважають, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, у тому числі і його звільнення, проведено з дотриманням чинного законодавства України, вбачають підстави для застосування строків позовної давності до спірних правовідносин, просили відмовити у задоволенні позову;

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , директор філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного Товариства «Українська залізниця» від отримання судових повісток відмовився;

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Виробничий підрозділ «Хлистунівський кар`єр» філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного Товариства «Українська залізниця» причин поважності не прибуття, як і позиції щодо заявлених позовних вимог, суду не повідомили.

З врахуванням зазначеного, суд, вбачає можливим, в тому числі і зі згоди позивача, проводити розгляд цивільної справи без участі інших сторін, враховуючи, що відповідно до засад змагальності процесу за ст.12 ЦПК України, судом було створено всі умови для того.

Суд, розглянувши позовну заяву в межах заявлених позовних вимог, вислухавши пояснення позивача, клопотання відповідача про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, свідчення свідка ОСОБА_8 , яка посвідчила про задовільний стан здоров`я позивача, її чоловіка, перенесені ним хвилювання, стреси, вивчивши та дослідивши докази у справі, приходить до висновку про часткове задоволення позову в силу наступного.

На підставі ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, та враховуючи положення цивільно-процесуального законодавства позивач повинен довести підставу позову, тобто обставини, з якими він, як з юридичними фактами, пов`язує свою матеріально-правову вимогу, а суд повинен з`ясувати обставини, які пов`язані саме з предметом спору, встановити характер правовідносин, зумовлених фактами, що мають місце, та правові норми, якими врегульовані ці правовідносини.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до ст.43 Конституції України, постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб, а також гарантує працездатному населенню у працездатному віці в Україні - добровільність праці, вибір або зміну професії та виду діяльності; захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Між тим, трудовим законодавством України передбачено право власника або уповноваженого ним органу на розірвання за власною ініціативою трудового договору з робітником.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб відповідно до викладеної у позові вимоги, який не суперечить закону. Такий висновок викладений у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 529/613/17-ц.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких в учасників справи, виникає спір.

Згідно зі ст.3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни, до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення. Підставою для застосування дисциплінарного стягнення є дисциплінарний проступок, під яким розуміється протиправне, винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх обов`язків, що випливають із нормативно-правових та інших актів у сфері праці, колективного і трудового договорів.

Виходячи із норм чинного законодавства, для розірвання трудового договору за підставою, що міститься у пункті 3 частини першої статті 40 КЗпП України, необхідними є такі умови: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; належним чином зафіксований факт протиправного винного невиконання або неналежного виконання працівником трудових обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку; невиконання трудових обов`язків мало систематичний характер; до працівника раніше протягом року вже застосовувалися заходи дисциплінарного або громадського стягнення.

Судом надано оцінку законності кожному наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача, з метою повного і всебічного вивчення доказів у справі.

Частиною 1 статті 221 КЗпП України визначено, що трудові спори розглядаються: 1) комісіями по трудових спорах; 2) районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами. Такий порядок розгляду трудових спорів, що виникають між працівником і власником або уповноваженим ним органом, застосовується незалежно від форми трудового договору.

Із змісту вивчених та досліджених доказів під час судового розгляду, судом достовірно встановлено наступне.Згідно до запису в паспорті громадянина України НОМЕР_2 виданого 30 січня 1997 року Городищенським РВ УМВС України в Черкаській області позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 і йому присвоєно відповідно 27 липня 2001 року ідентифікаційний номер НОМЕР_3 за місцем реєстрації АДРЕСА_1 (а.с.11-13). За записами у трудовій книжці НОМЕР_4 на прізвище ОСОБА_1 значиться, що з 14 січня 1996 року прийнятий на роботу в Хлистунівський щебзавод Одеської залізниці і з 24 березня 1999 року займає посаду головного інженера підприємства. 10 грудня 2020 року зроблено запис про звільнення за систематичне невиконання трудових обов`язків п.3ст.40 КЗпПУ (а.с.15-21). У посадовій інструкції головного інженера виробничого підрозділу «Хлистунівський кар`єр» філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного Товариства «Українська залізниця» м.Київ, яка затверджена 07 квітня 2016 року в.о.начальника філії «ЦУП» ПАТ «Укрзалізниця» В.І.Харлан та з якою ознайомлений ОСОБА_1 , зазначено, що призначення на посаду та звільнення з посади здійснюється наказом начальника філії «ЦУП» ПАТ «Укрзалізниця» з дотриманням вимог Кодексу Законів про Працю України та чинного законодавства про працю; є підпорядкованим безпосередньо начальнику виробничого підрозділу; розділами 2,3,4,5,6,7 визначено завдання та обов`язки, права, відповідальність, що повинен знати, кваліфікаційні вимоги, взаємовідносини за посадою головного інженера (а.с.21-28). У Положенні про виробничий підрозділ «Хлистунівський кар`єр» філії «Центр управління промисловістю» Публічного Акціонерного Товариства «Українська залізниця» та Положенні про філію «Центр управління промисловістю» Публічного Акціонерного Товариства «Українська залізниця» визначено загальні засади утворення, правовий статус, порядок управління і основні принципи ведення господарської діяльності юридичних осіб, сторін у справі (а.с.32-52). Середня заробітна плата (дохід) ОСОБА_1 на посаді головного інженера виробничого підрозділу «Хлистунівський кар`єр» філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного Товариства «Українська залізниця» станом на дату звільнення становила 644,69грн. (а.с.14). На час звернення до суду 20 квітня 2021 року розмір втраченого заробітку працівником ОСОБА_1 становив 52219,89 (а.с.53). За наказом від 11 червня 2020 року №02-дс/тм «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_1 , позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за неналежне утримання технологічних доріг та неналежне і несвоєчасне оформлення первинної документації у діяльності виробничого підрозділу «Хлистунівський кар`єр» філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного Товариства «Українська залізниця» з оголошенням догани(а.с.30). Наказом від 09 жовтня 2020 року №06-дс/тр «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності головного інженера ВП «Хлистунівський кар`єр» ОСОБА_1 » за невиконання посадових обов`язків та порушення виконавської дисципліни головному інженеру ОСОБА_1 повторно оголошено догану (а.с.31). Начальником ВП «Хлистунівський кар`єр» Г.С.Шевченко, 18 вересня 2018 року за №126 винесено наказ «Про заборону перебування власного автотранспорту на території підприємства» із забороною перебування власного автотранспорту працівників на території підприємства, окрім спеціально визначених місць (а.с.32). Наказом від 20 жовтня 2008 року №106 «Про заходи щодо запобігання випадкам невиробничого травматизму» наказано працівникам Хлистунівського кар`єроуправління не допускати випадків перебування сторонніх осіб і транспорту на території підприємства, встановити шлагбаум, забезпечити реєстрацію транспорту і проведення інструктажу для водіїв (а.с.33). Листом від 03 листопада 2020 року ОСОБА_1 з додаванням підтверджуючих документів, інформував керівництво Акціонерного Товариства «Українська залізниця» м.Київ, та ОСОБА_2 , як директора філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного Товариства «Українська залізниця», про безпідставність оголошеної догани за наказом від 09 жовтня 2020 року (а.с.34).Із змісту Почесної грамоти ОСОБА_1 нагороджений за багаторічну сумлінну працю на залізничному транспорті згідно наказу від 28 вересня 2010 року (а.с.47). У медичній карті амбулаторного хворого ОСОБА_1 зазначено про перебування на обліку з відповідним діагнозом та звернення до лікарів у грудні місяці 2020 року, січні місяці 2021 року та лікування у КНП «Черкаський обласний кардіологічний центр Черкаської обласної ради» (а.с.42-44). На утриманні у ОСОБА_1 є неповнолітня донька ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується даними про батька у свідоцтві про народження серії НОМЕР_5 (а.с.19). 17 грудня ОСОБА_1 уклав договір на надання правничої допомоги із адвокатом Шикунова А.О. (а.с.48). 31 грудня 2020 року Городищенським районним судом Черкаської області від ОСОБА_1 зареєстровано позовну заяву про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення, про внесення змін до наказу про звільнення з роботи та виплату моральної шкоди, яка ухвалою судді 31 грудня 2020 року повернута без розгляду через відсутність підпису позивача на позовній заяві (а.с.50). Ухвалу суду ОСОБА_1 отримав для відому 22 січня 2021 року, що підтверджується поштовою квитанцією з реєстром за Ф.3 №2 по м.Городище і у зв`язку з цим, ознайомившись із її змістом, розхвилювався та вимушений був повторно звернутися до сімейного лікаря та лікаря-психіатра за наданням медичної допомоги, що підтверджується виписками з медичної карти, виявленим захворюванням на короно вірусну інфекцію, що підтверджено листком непрацездатності серії АДЯ №531010 від 23 січня 2021 року виданого КНП «Городищенський ЦПМСД» амбулаторія загальної практики сімейної медицини, і 28 січня 2021 року, звернувся до суду повторно з позовною заявою за раніше заявленими позовними вимогами (а.с.81-82). В обгрунтування витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 надав до суду квитанцію від 11 травня 2021 року, Звіт про витрачений час на надання правничої допомоги, акт виконаних робіт, які приєднані до судового провадження.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконанням працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного або громадського стягнення.

ОСОБА_1 просив суд, поновити йому пропущений строк для звернення до суду з позовом, в разі якщо суд встановить такі обставини, при розгляді позовних вимог про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення, поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та виплату моральної шкоди і відшкодування судових витрат. Вивчивши питання дотримання строку звернення позивача до суду за захистом прав та інтересів, які вважає порушеними, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною першою статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.Отже, строки звернення до суду у справах щодо трудових правовідносин врегульовано нормами КЗпП України.Зазначені строки звернення до суду застосовуються виключно щодо спорів, які за своєю юридичною природою належать до трудового права.Так, частина перша статті 233 КЗпП України підтверджує визнання тримісячного строку як загального строку для звернення за захистом суб`єктивних трудових прав працівників. Разом з тим ця стаття встановлює виняток для спорів про звільнення. Спір про звільнення - це спір за заявою про поновлення на роботі. Строк для звернення обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Стаття 233 КЗпП України конкретизує це правило стосовно звільнення працівника.У цьому разі строк обчислюється з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки із записом про звільнення. Встановлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються. Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, може поновити ці строки. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що у кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений статтею 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Згідно з наказом від 08 грудня 2020 року №265/ос/тр за підписом директора філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного Товариства «Українська залізниця» Осман О. Л. позивача ОСОБА_1 було звільнено з роботи 10 грудня 2020 року на підставі п.3ст.40 КЗпП України та ознайомлено з наказом 08 грудня 2020 року. 30 грудня 2020 року він вперше звернувся до Городищенського районного суду Черкаської області з позовом про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення, про внесення змін до наказу про звільнення з роботи та виплату моральної шкоди, тобто в межах строку встановленого ст.233 КЗпП України, яка ухвалою судді 31 грудня 2020 року повернута без розгляду через відсутність підпису позивача на позовній заяві. 22 січня 2021 року позивачем отримано ухвалу суду, що підтверджується квитанцією поштового відправлення з реєстром за Ф.3 №2 по м.Городище, яка була досліджена судом відповідно і до клопотання позивача. Із змісту квитанції встановлено доставку 22 січня 2021 року поштової кореспонденції ОСОБА_1 за №058. Повторно звернувся до суду вже 28 січня 2021 року у зв`язку з перебуванням на лікарняному через тимчасову непрацездатність, яку підтвердив у судовому засіданні копією листка непрацездатності серії АДЯ №531010 від 23 січня 2021 року виданого КНП «Городищенський ЦПМСД» амбулаторія загальної практики сімейної медицини, мав захворювання пов`язанене із короно вірусною інфекцією, що унеможливлювало звернення до суду. Відповідні факти судом перевірені та встановлені. У зв`язку з цим пропуск місячного строку на пред`явлення цього позову, до такого висновку приходить суд, обумовлений поважними причинами - хворобою позивача, яка є поважною причиною пропуску строку, у зв`язку з чим обґрунтовано буде поновити ОСОБА_1 пропущений ним строк для звернення до суду з позовом про поновлення на роботі, остільки після постановлення ухвали суду про залишення позову без розгляду, позивач повторно звернувся з аналогічним позовом у розумні строки. За встановлених і підтверджених обставин пропуску позивачем строку на звернення до суду з вищезазначеними позовними вимогами, суд, не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин.

Право на працю є основним конституційним правом громадян України. Згідно зі статтею 43 Конституції України право на працю визнається за кожною людиною і становить собою можливість заробляти на життя працею, яку людина вільно обирає або на яку погоджується. Відповідно до статті 2 КЗпП України державою забезпечується право громадян України на працю, тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Стаття 21 КЗпП України закріплює рівність трудових прав громадян України.

За приписами статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Підставою для звільнення ОСОБА_1 із займаної посади за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України вказано на систематичність невиконання трудових обов`язків , а саме за невиконання наказу №106 від 20 жовтня 2008 року «Про заходи щодо запобігання випадкам невиробничого травматизму» та наказу №126 від 18 вересня 2018 року «Про заборону перебування власного автотранспорту на території підприємства по виробничому підрозділу «Хлистунівський кар`єр філії «ЦУП» АТ «Укрзалізниця»» за обставин, що 07 жовтня 2020 року о 15 год.09 хв. на територію кар`єру заїхав автомобіль марки «УАЗ» зі сторонніми людьми, які проводили навантаження у ручну каменем автомобіль марки «КРАЗ», і своїми діями головний інженер порушив посадову інструкцію головного інженера ч.2п.12 контролює роботу по відвантаженню готової продукції в залізничний рухомий склад та автомобільний траспорт, ч.2п.23 дотримується положень антикорупційної програми АТ «Укрзалізниця»(а.с.29).

Проаналізувавши зміст вищезазначеного наказу в сукупності із дослідженими доказами, суд, не встановив конкретного проступку з сторони позивача, для надання йому оцінки як систематичного невиконання трудових обов`язків, а тому з його правовим обґрунтуванням не погоджується. Посилання у наказі на порушення пунктів посадової інструкції головного інженера виробничого підрозділу «Хлистунівський кар`єр» філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного Товариства «Українська залізниця» Шкребко ЄЛ. є безпідставним, остільки не узгоджується із встановленими обставинами, які зафіксовані доповідними 07 жовтня 2020 року та правовими підставами для прийняття відповідного рішення. Роботодавцем, відповідачем у справі, повинні при прийнятті рішення про звільнення працівника з роботи бути дотримані вимоги законодавства про працю в повному обсязі: слід звернути увагу на повноваження працівників кар`єру для внесення пропозиції про звільнення працівника, належне оформлення доповідних записок та зміст відображеної у них інформації, необхідність проведення службових перевірок, отримання пояснень від працівника та інше. Суд, не заперечує можливого факту порушення трудової дисципліни 07 жовтня 2020 року працівником ОСОБА_1 , остільки, він як головний інженер підприємства, один з найперших має ширити та забезпечувати належну трудову дисципліну, зразковість у її дотриманні, а із наданих ним пояснень в судовому засіданні, вбачається, що ним було прийнято рішення про завантаження стороннього автомобіля каменем-бут виключно в інтересах підприємства, без попереднього узгодження з керівництвом. Зафіксований сторонніми особами, як пояснив позивач, відеозапис подій 07 жовтня 2020 року на диску, наданому позивачем до суду, навпаки підтверджує прояв недисциплінованості, але у зв`язку з його неналежним оформленням як доказу, згідно вимог ст.100 ЦПК України, суд не вдається до оцінки зафіксованої на ньому інформації та не враховує її при прийнятті рішення у справі. Прийняття рішення про звільнення, має відбуватися з відповідним дотриманням законодавства про працю за будь-яких обставин.

Відповідно до статті 57 ЦПК України 2004 року доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Підставою для звільнення ОСОБА_1 із займаної посади на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України, крім подій 07 жовтня 2020 року, стало і притягнення його до дисциплінарної відповідальності за наказами від 11 червня 2020 року та 09 жовтня 2020 року, які між собою за характером допущених, до такого висновку приходить суд, не взаємопов`язані, відображають різні факти виробничого процесу і господарської діяльності головного інженера на підприємстві. Перевіряючи підстави звільнення позивача із займаної посади, суд надав оцінку і обставинам, які викладені відповідачем до суду у клопотанні про застосування строку позовної давності до спірних відносин, і звертає увагу, на відсутність доказів для представлення суду на обґрунтування наявності системи порушень у діях ОСОБА_1 ..

Відповідно до положень статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Таке дотримання законодавства про працю у діях відповідача, судом не встановлено. Відтак, суд, допускає, на підставі, вивчених і досліджених доказів, а саме наказів про систематичність притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, ознаки упередженого ставлення, оскільки в період з 11 червня по 08 грудня 2020 року він тричі притягувався до дисциплінарної відповідальності. Акти перевірок до наказів не долучено.

Виходячи із норм чинного законодавства, для розірвання трудового договору за підставою, що міститься у пункті 3 частини першої статті 40 КЗпП України, необхідними є такі умови: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; належним чином зафіксований факт протиправного винного невиконання або неналежного виконання працівником трудових обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку; невиконання трудових обов`язків мало систематичний характер; до працівника раніше протягом року вже застосовувалися заходи дисциплінарного або громадського стягнення. Для застосування цієї підстави розірвання трудового договору важливим є невиконання працівником обов`язків, передбачених трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. При цьому не може вважатися порушенням трудової дисципліни невиконання обов`язків, які виходять за межі трудових або не випливають з трудового договору.

Пунктами 22, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору, зокрема за пунктом 3 статті 40 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувалися при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. За передбаченими пунктом 3 статті 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Із наданих позивачем доказів, які містять інформацію про нагородження за багаторічну сумлінну працю, трудовий стаж роботи на одному підприємстві 22 роки, слід, вбачати, що при прийнятті рішення про звільнення працівника ОСОБА_1 такі не опрацьовувалися та не враховувалися. Разом з тим навіть у випадку конкретизації роботодавцем та доведеності порушення трудової дисципліни з боку позивача обраний вид дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з роботи не можна визнати таким, що відповідає тяжкості проступку.

Відповідно до частини першої статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених, зокрема пунктом 3 статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Із пояснень позивача та клопотання відповідача про застосування строку позовної давності, такі вимоги є невиконаними адміністрацією підприємства за місцем роботи ОСОБА_1 .. Суд, встановивши при розгляді справи, відсутність звернення роботодавця до профспілкового органу на підприємстві, як то визначено ст.43 КЗпП України, не приймає рішення про звернення до такого органу і вирішення ним питання про надання дозволу на звільнення позивача із займаної посади, оскільки під час судового розгляду цивільної справи встановлено ряд недотримання і інших вимог законодавства про працю які не пов`язані із рішенням профспілкового органу.

Що стосується вимоги позивача про скасування наказу від 09 жовтня 2020 року №06-дс/тр «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності головного інженера ВП «Хлистунівський кар`єр» ОСОБА_1 » за невиконання посадових обов`язків та порушення виконавської дисципліни головним інженером ОСОБА_1 (а.с.31), то судом не встановлено із обсягу і змісту вивчених доказів, правові підстави для його скасування.

Виходячи з викладеного, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи, надані сторонами докази і давши їм належну правову оцінку, суди дійшов обґрунтованого висновку про те, що звільнення ОСОБА_1 було здійснено з грубим порушенням трудових прав працівника, що є підставою для поновлення його на роботі.

Відповідно до частин першої, другої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав у цей час. У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок № 100). Стягуючи з Акціонерного Товариства «Українська залізниця» філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного Товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу, суд керується статтею 27 Закону України «Про оплату праці», Порядком №100, даними довідки про доходи за місцем роботи в період звільнення з 28 грудня 2020 року у ТОВ «Завод гофротари «Придніпровський»» на посаді інженера з охорони праці, виданої 06 серпня 2021 року, та дійшов обґрунтованого висновку, що стягненню підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу без урахування податків і обов`язкових платежів у розмірі 38860,91грн., так як із змісту довідки про середню заробітну плату (дохід) ОСОБА_1 на посаді головного інженера виробничого підрозділу «Хлистунівський кар`єр» філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного Товариства «Українська залізниця» станом на дату звільнення вона становила 644,69грн. (а.с.14), на час звернення до суду 20 квітня 2021 року розмір втраченого заробітку працівником ОСОБА_1 становив 52219,89 (а.с.53), а на час закінчення судового розгляду 92190,67грн, і відповідно на дату постановлення судового рішення становить 94769,43грн.. Остільки, при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується і заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав у цей час і складає він згідно довідки від 06 серпня 2021 року 55908,52грн, то остаточно до стягнення з відповідача підлягає розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу 38860,91грн. із стягненням до негайного виконання в розмірі за один місяць 10315,04грн..

В частині часткового задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд бере до уваги.

Згідно з п. 3 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України). Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 4ст. 23 ЦК України). Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності відповідача, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Вивчивши докази, які надав позивач в обґрунтування розміру спричиненої моральної шкоди 100000грн., судом встановлено підстави до її часткового відшкодування відповідачем в розмірі 10000грн., як таких що відповідають беззаперечним обставинам у справі про приниження честі, гідності, ділової репутації позивача, багаторічній та сумлінній праці за період роботи 22 роки на одному підприємстві, вплив на стан здоров`я, який допускається у зв`язку з перенесеними хвилюваннями і є співмірним із тими обставинами, що після звільнення ОСОБА_12 працевлаштувався 28 грудня 2020 року на іншу роботу, мав постійний дохід, не було випадків тимчасової непрацездатності пов`язаної із набутими хворобами та отриманням відшкодування за рішенням суду у виді середнього заробітку за вимушений прогул.

Щодо відшкодування судових витрат, враховуючи, що лише позивач заявив про їх стягнення з відповідача на його користь, суд, виходить із вимог ст.141 ЦПК України, та стягує їх шляхом покладення обов`язку на відповідача відшкодувати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При прийнятті рішення за вимогою позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, суд вдається до наступного висновку.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг по написанню додаткових заяв, надання консультацій, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування і відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». Надана позивачем квитанція від 11 травня 2021 року про сплату гонорару 10000 грн., видана адвокатом Шикунова А.О. без відображення у ній повної інформації про отримання та зарахування гонорару на рахунок адвоката, не підтверджує в повному обсязі факт отримання коштів від позивача, як клієнта. Так, отримання гонорару готівкою можна підтверджувати будь-яким документом, але це має бути правовий документ, який за своєю природою, формою, змістом, зафіксованою інформацією не викликатиме сумнів у його дійсності ні в сторони у справі, ні у суду, на предмет таких що реально понесені стороною при зверненні до суду.

При зверненні з позовною заявою до суду ОСОБА_1 відповідно до п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" ( у редакції чинній на день звернення з позовною заявою) був звільнений від сплати судового збору у справі про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, тобто розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача, у зв`язку із задоволенням цієї частини позовних вимог, складає на користь держави 908,00 грн.. Однак, при зверненні позивача до суду з позовними вимогами про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності №06-дс/тр від 09 жовтня 2020 року та стягнення моральної шкоди в розмірі 100000 грн., позивач від сплати звільнений не був, і судовий збір за вказані позовні вимоги не сплачував. Відповідно їх розмір складає 908,00 грн. та 2270 грн., які мають бути пропорційно розміру задоволених/відмовлених позовних вимог, внесені на рахунок держави позивачем в розмірі 908,00 грн. та 75 грн, а відповідачем лише в розмірі 75 грн..

Враховуючи викладене, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об`єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принципи справедливості та неупередженості, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення з вирішенням питання про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у відповідному розмірі, відшкодування визначеної частини заподіяної моральної шкоди і повною відмовою у задоволенні інших, як недоведених належними, достатніми, допустимими доказами.

На підставі викладеного, керуючись ст.43 Конституції України, ст.ст.4, 12, 13, 15, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 83, 100, 133, 137, 141, 209, 211, 213, 222, 229, 241, 259, 263, 265, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.ст.2, 3, 4, 5 Закону України "Про судовий збір", ст.ст.2, 3, 21, 43, 139, 147, 149, 221, 233, 253 КЗпП України, суд, -

ухвалив:

У задоволенні клопотання відповідача Акціонерного Товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного Товариства «Українська залізниця» про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин за позовною заявою ОСОБА_1 до суду відмовити.

Поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду з позовною заявою, визначений ст.233 КЗпП України, у зв`язку з встановленими причинами поважності пропуску.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного Товариства «Українська залізниця», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , директор філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного Товариства «Українська залізниця» м.Київ, Виробничого підрозділу «Хлистунівський кар`єр» філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного Товариства «Українська залізниця» м.Київ про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення, поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та виплату моральної шкоди задоволити частково.

Поновити ОСОБА_1 на посаді головного інженера виробничого підрозділу «Хлистунівський кар`єр» в особі філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного Товариства «Українська залізниця» с.Хлистунівка Городищенського району Черкаської області, з 11 грудня 2020 року.

Стягнути із Акціонерного Товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного Товариства «Українська залізниця», юридична адреса м.Київ вул.Федорова, №32, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11 грудня 2020 року по 06 серпня 2021 року в розмірі 38860 (тридцять вісім тисяч вісімсот шістдесят) грн. 91 коп..

Рішення суду, в частині поновити ОСОБА_1 на посаді головного інженера виробничого підрозділу «Хлистунівський кар`єр» філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного Товариства «Українська залізниця» с.Хлистунівка Городищенського району Черкаської області, з 11 грудня 2020 року та виплатити заробітну плату за один місяць в розмірі 10315 грн. 04 коп. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце реєстрації АДРЕСА_1 - виконати негайно Акціонерному Товариству «Українська залізниця» в особі філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного Товариства «Українська залізниця», юридична адреса м.Київ вул.Федорова, №32, Код .

Стягнути із Акціонерного Товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного Товариства «Українська залізниця», юридична адреса м.Київ вул.Федорова, №32, Код , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , у відшкодування моральної шкоди завданої незаконним звільненням 10000 (десять тисяч) грн..

Стягнути із Акціонерного Товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного Товариства «Українська залізниця», юридична адреса м.Київ вул.Федорова, №32, Код , на користь Держави судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. за вирішення трудового спору про поновлення працівника на роботі та 75 (сімдесят п`ять) грн. за вирішення позовної вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , на користь Держави судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. за розгляд позовної вимоги про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності №06-дс/тр від 09 жовтня 2020 року та 75 (сімдесят п`ять) грн. за вирішення позовної вимоги, як позивача, про відшкодування моральної шкоди.

В решті позовних вимог позивача ОСОБА_1 відмовити.

Копію рішення суду направити учасникам справи, для відому.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О. М. Савенко