Провадження №2/523/1449/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2021 р.

Суворовський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючої - судді Середи І.В.,

за участю секретаря Щербан О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 9, в м. Одеса, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Одесагаз» - про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ПАТ «Одесагаз» з вимогами про зобов`язання відповідача встановити індивідуальний лічильник за адресою: АДРЕСА_1 , та до встановлення газового лічильника здійснити зміну способу розрахунку обсягу спожитого газу на такий, що не суперечить діючому законодавству. Також позивач просив провести перерахунок розміру наявної заборгованості за газ.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що у жовтні 2016 року на будинок за адресою АДРЕСА_2 АТ «Одесагаз» було встановлено загальнобудинковий лічильник природного газу, замість індивідуального, який відповідно до вимог ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», повинно було встановити в квартирі позивача до 01.01.2018 року. Позивач зазначає, що за встановлення індивідуального лічильника ОСОБА_1 , як споживач, повністю сплатив вартість, сплачуючи щомісяця за спожитий газ, а у структуру тарифу було включено витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу відповідно до додатку №1 постанови НКРЕКП №3164 від 29.12.2015р, про що зазначено і у відповіді Міністерства енергетики та вугільної промисловості України яку, отримав позивач на своє звернення . Оскільки відповідно до п.5.2. Типового договору та п.1 глави 4 розділу IX Кодексу ГРС (Порядок комерційного обліку газу по об`єктах побутових споживачів (населення) визначення фактичного об`єму споживання природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника, то встановлення загальнобудинкового приладу обліку природного газу за адресою АДРЕСА_2 ставить позивача у не рівне становище позивача і інших побутових споживачів, перед споживачами, в яких Оператор ГРМ встановив індивідуальні лічильники газу, так як приймання-передача та визначення фактичного об`єму спожитого газу визначається не по об`єкту побутового споживача (квартирі), а за будинком, чим порушуються умови Типового договору та Закон України «Про захист прав споживачів». На позивача до АТ «Одесагаз» з заявами про перерахунок ігнорувались, і він отримував тільки відписки, тому просить суд зобов`язати відповідача до встановлення газового лічильника здійснити зміну способу розрахунку обсягу спожитого газу на такий, що не суперечить діючому законодавству та провести перерахунок розміру наявної заборгованості за газ.

04.11.2020 р. провадження у справі відкрито та призначено розгляд за правилами спрощеного провадження без виклику сторін.

11.02.2021 року відповідач отримав копію позову з додатками, відзив на позов не подавав.

Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з нормами ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до вимог ст..76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст.77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з вимогами ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За нормами ч.1 ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 зі справи № 912/1856/16, від 14.05.2019 зі справи № 910/11511/18.

Позивач, звертаючись до суду, не надав доказів на підтвердження права власності чи права користування квартирою АДРЕСА_3 , відсутні докази, що він є споживачем послуг АТ «Одесагаз». При цьому також не надано квитанції про сплату коштів за надані послуги на підтвердження факту існування договірних правовідносин між ним та відповідачем та оплати встановлення індивідуального лічильника, на які посилається в позові, як на підставу для встановлення індивідуального лічильника газу за рахунок відповідача. Крім того, позивач просить змінити спосіб розрахунку обсягу спожитого газу, однак конкретно не зазначає цей спосіб. Заявляючи вимогу про проведення перерахунку розміру наявної заборгованості, позивачем не надано детального розрахунку та не зазначено, в якій сумі та за який час розрахунки проведені не вірно та в якій частині підлягають перерахунку ( зазначенням вірного, з позиції позивача, та фактично нарахованого, з підтвердженням здійснення оплати наданих послуг).

Таким чином, оцінюючи зібрані докази по справі в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв`язку, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки ті обставини, які викладені позивачем в обґрунтування своїх вимог, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, а заяви-звернення про перерахунок тарифу та скасування боргу без конкретних цифр та розрахунків, листи-відповіді ПАТ «Одесагаз» на звернення ОСОБА_1 , не підтверджують право позивача на звернення з зазначеними вимогами, про наявність порушень з боку відповідача щодо нарахувань за спожитий природний газ та про їх фактичний розмір.

Керуючись ст.ст.12,13,76,141,259, 263-265,268,273,354,355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Одесагаз» - про зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складено 05.03.2021 р.

Суддя: